ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.07.2008                                                              Справа № 12/107

за позовом дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ

до Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло”, м. Мукачево

про стягнення суми 1 234 348,66 грн. –основного боргу; 129 080,78 грн. –пені; 66 415,40 грн. –3 % річних та 449 198,85 грн. –інфляційних збитків.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –Мацегорін А.О., (представник за довіреністю № 248/10 від 29.12.2007 року)

Від відповідача –Демчук О.М., (представник за довіреністю № 13-1/217 від 03.07.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов дочірньою компанією „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ до Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло”, м. Мукачево про стягнення суми 1 234 348,66 грн. –основного боргу; 129 080,78 грн. –пені; 66 415,40 грн. – 3 % річних та 449 198,85 грн. –інфляційних збитків.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Письмовим відзивом на позов відповідач визнав борг та просить не стягувати пеню нараховану позивачем посилаючись на ст. 5 Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово –комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію”. Водночас, представник відповідача пояснила об’єктивність виникнення боргу; ствердила відомостями про стан проведення претензійно позовної роботи відповідачем, вкрай важкий фінансово –економічний стан підприємства –відповідача та з метою реального погашення боргу і виконання рішення суду просить позивача та суд не стягувати неустойку у вигляді пені.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечив складну фінансово –економічну обстановку підприємства –відповідача, проте визначив пріоритетність вирішення клопотання щодо неустойки на розсуд суду.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників кожної сторони, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 1 234 348,66 грн. –основного боргу щодо оплати за поставлений, згідно договору № 06/06 –1411 ТЕ - 12 від 29.12.2006 року, природний газ для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- актом приймання –передачі природного газу за січень - квітень 2007 року;

- актом звірки розрахунків;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є поставлений природний газ для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість поставленого природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % - річних від простроченої суми (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в частині стягнення 66 415,40 грн. –3 % річних та 449 198,85 грн. –інфляційних збитків правомірні і підлягають задоволенню.

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу відповідно до п. 7.2 укладеного договору нарахована до сплати пеня в розмірі 129 080,78 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, судом визнано обґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що заслуговують на увагу суду.

Однак, з огляду підстав, що заслуговують на увагу суду (нетривалості існування боргу, об’єктивні причини виникнення боргу пов’язані з низькою платоспроможністю населення, державних організацій та установ, що фінансуються з державних та міських бюджетів, відсутністю значних збитків спричинених відповідачем позивачу, ступеню поетапних розрахунків, майново – економічний стан сторін), що задовольняються, суд обмежує, як виняток, стягнення пені до 7 000 грн., а в решті вимог в цій частині позову провадження у справі підлягає припиненню (п. 3 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 509, ч. 3 ст. 551 ЦК України). До того ж, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора з огляду нетривалості в часі існування боргу та обставин справи.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (п.п. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Позаяк, невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло” (м. Мукачево, вул. Добролюбова, 11; код 13591391) на користь дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (м. Київ, вул. Шолуденко, 1; код 31301827) суму 1 234 348,66 (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі триста сорок вісім грн. 66 коп.) –основного боргу; 7 000 (сім тисяч грн.) –пені; 66 415,40 (шістдесят шість тисяч чотириста п’ятнадцять грн. 40 коп.) – 3 % річних; 449 198,85 (чотириста сорок дев’ять тисяч сто дев’яносто вісім грн. 85 коп.) –інфляційних збитків та 18 791 (вісімнадцять тисяч сімсот дев’яносто одну грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) – у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В задоволенні решти стягнення пені –провадження у справі припинити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.