ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.07.08 р.                     Справа № 20/114

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув увідкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Алчевський металургійний комбінат, м.Алчевськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька індустріальна спілка”, м.Донецьк

про стягнення 1592,59 грн.

За участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Рибалка Н.О. – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Відкрите акціонерне товариство “Алчевський металургійний комбінат, м.Алчевськ, із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька індустріальна спілка”, м.Донецьк, про стягнення 1592,59 грн. – суми збитків у вигляді витрат позивача у розмірі сплаченої, але не отриманої в повному обсязі продукції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладений сторонами договір поставки № ДИС/7-15-ПСТУ-015/2567 від 22.11.06 р. (далі-Договір), на підставі якого відповідачем здійснювалася поставка вугілля позивачеві, на факт недостачі продукції, на приписи Господарського та Цивільного кодексів України, Інструкції П-6, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

У “Додаткових поясненнях” від 12.06.08 р. № 026-9/1 позивач зазначив, що в силу п.22 Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1988 р., ст.642 Цивільного кодексу України, розбіжності за Договором вважаються відсутніми.

02.07.08 р. до господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв’язку із неможливістю прибуття до судового засідання представника позивача, який знаходиться у щорічній відпустці. Дане клопотання судом залишено без задоволення.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на відсутність своєї вини у недостачі вугілля.

У “Поясненнях” № 1122 від 01.07.08 р. відповідач зазначив, що протокол розбіжностей до Договору, направлений позивачем відповідачеві, останній не підписав та направив позивачеві протокол розбіжностей у своїй редакції, на який до цього часу відповіді не отримав.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

22 листопада 2006 р. позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) підписано Договір. З боку позивача Договір підписано з приміткою “З протоколом розбіжностей”.

Предметом Договору є поставка відповідачем позивачеві вугілля (Товар), яке позивач зобов’язався прийняти та сплатити на умовах, що викладені в Договорі. Сортамент, кількість та ціна Товару зазначаються в протоколах узгодження або у специфікаціях, що є невід’ємною частиною Договору (п.1.1 Договору).

До позовної заяви позивачем додано копію протоколу розбіжностей до Договору. Зазначений протокол відповідачем не підписано.

За змістом протоколу розбіжностей позивач не погодився із умовами Договору, що стосуються тари, умов поставки, транспортних витрат, порядку відшкодування плати за користування вагонами, порядку приймання вантажу, складу документів, що надаються Постачальником, строку дії Договору (п.п.4.4, 5.3, 5.4, 5.5, 6.3, 6.6, 10.1 Договору).

Позивач стверджує, що при прийманні Товару, яке здійснювалось згідно із п.6.3 Договору в порядку, передбаченому Інструкцією П-6, було виявлено недостачу вугілля, вартість якої складає 1592,59 грн. Дану суму позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на відсутність своєї вини у недостачі вугілля.

У “Поясненнях” № 1122 від 01.07.08 р. відповідач зазначив, що протокол розбіжностей до Договору, направлений позивачем відповідачеві, останній не підписав та направив позивачеві протокол розбіжностей у своїй редакції, на який до цього часу відповіді не отримав.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів.

Пунктом 8 зазначеної статті встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначені істотні умови господарського договору.

Пунктом 3 зазначеної статті передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п.4 ст.180 Господарського кодексу України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Матеріали справи (Договір, протокол розбіжностей, письмові пояснення сторін) свідчать про те, що при укладанні Договору сторони не досягли згоди з таких умов Договору, як спосіб поставки Товару, порядок відшкодування транспортних витрат та сплати за користування вагонами, порядок прийняття Товару, строк дії Договору тощо.

Доказів врегулювання зазначених розбіжностей суду не надано.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що в силу п.8 ст.181 Господарського кодексу України Договір є неукладеним (таким, що не відбувся).

У позовній заяві позивач посилається на те, що приймання Товару здійснювалося відповідно до п.6.3 Договору. Разом з тим, даний пункт позивачем включено до протоколу розбіжностей як спірний.

Позивач також посилається у своєму позові на приписи ст.ст.526, 527, 624 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 224 Господарського кодексу України, якими передбачені виконання зобов’язання відповідно до умов договору, вимог закону тощо та правові наслідки порушення зобов’язання у вигляді відшкодування збитків, стягнення неустойки.

Оскільки Договір, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є неукладеним (таким, що не відбувся) не можна вважати, що його підписання своїми наслідками мало виникнення, зміну, припинення будь-яких правовідносин між сторонами.

Отже, притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків за порушення зобов’язання, яке, на думку позивача, виникло на підставі Договору, не є обґрунтованим.

Згідно із ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов’язків, серед яких наявні не тільки договори.

Однак, у своєму позові та “Додаткових поясненнях” позивач не посилається на зазначені приписи.

За змістом ст.22 Господарського процесуального кодексу України право змінювати до прийняття рішення по справі предмет або підстави позовних вимог належить позивачеві.

Право суду виходити за межі позовних вимог передбачено п.2 ст.83 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Позивач не скористався під час вирішення спору своїм правом змінити предмет або підстави позовних вимог.

Будь-яких клопотань щодо виходу за межі позовних вимог до суду не надходило.

Наявні в матеріалах справи специфікації на поставку вугільної продукції, підписані сторонами, залізничні накладні, акти, рахунок-фактура тощо свідчать про постачання відповідачем вугілля позивачеві, однак самі по собі не є підставами позовних вимог.

Обґрунтування позивачем своїх вимог посиланням на норми Положення про поставку продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1988 р. щодо врегулювання розбіжностей при укладанні господарських договорів за наявності відповідних приписів Господарського та Цивільного кодексів України суд до уваги не приймає.

Клопотання позивача від 25.06.08 р. № 026-9/2 про відкладення розгляду справи суд залишив без задоволення у зв’язку з тим, що причини, на які посилається позивач у своєму клопотанні (відпустка представника), не є поважними, та строк вирішення спору (07.07.08 р.) не дозволяє відкласти розгляд справи.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати – покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства “Алчевський металургійний комбінат, м.Алчевськ, до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька індустріальна спілка”, м.Донецьк, про стягнення 1592,59 грн. – суми збитків – відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 03.07.08 р.

Повний текст рішення підписано 08.07.08 р.

Суддя

Надруковано 3 примірники:

1- позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу