ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2008 р.

Справа № 6/80-4А.

Господарський суд Волинської області у складі заступника голови суду,судді Пахолюк В.А., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства “Волвест-М”

до Волинської митниці

про визнання недійсним рішення

за участю представників:

Від позивача: Литвинюк Ю.В. –юрисконсульт, довіреність від 28.07.2008р.

Від відповідача: Наумчик Р.П. – начальник юрид. відділу, дов. №13/14 від 17.05.2008р.

Відповідно до ст.127 КАС України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді та секретаря судового засідання. Відводу судді та секретарю судового засідання заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст.ст.49, 51 КАС України було роз’яснено процесуальні права та обов’язки. Заяв і клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - Приватне підприємство „Волвест-М” - звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення Волинської митниці щодо нарахування податкових зобов’язань згідно податкових повідомлень № 8, 10 від 21.04.2008р. та № 11 від 20.05.2008р. на суму 68393,89 грн.

В обґрунтування вимог позивач не погоджується з позицією відповідача про включення до митної вартості витрат на транспортування посилаючись при цьому на наказ Міністерства фінансів України № 87 від 31.03.1999р. “Про затвердження Положень (стандартів) бухгалтерського обліку”, суті договірних зобов’язань між сторонами, вимогам цивільного законодавства України.

Відповідач у відзиві за №13/13-5149 від 13.08.2008 року та представник у судовому засіданні проти позову заперечує посилаючись на положення ст.. 267 Митного кодексу України відповідно до якої при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично виплачена або підлягає сплаті за оцінені товари, додаються, у тому числі, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Ці витрати додаються незалежно від того, хто їх несе.

Як зазначає відповідач, з документів які надані при митному оформленні слідує, що вартість митних формальностей складає 120 zl. (фактура VAT А 066060135/07). Враховуючи курс на момент замовлення експортної декларації в країні відправлення (1 дол. США дорівнює 2,8191zl.), тільки при врахуванні цих витрат вартість 1 тонни товару перевищує 1 дол. США. Тобто витрати, передбачені умовами поставки DAF, до ціни товару, в такому випадку, не включені.

Відповідно до рахунків – фактур виставлених ПП "Stani" виробникам відходів, вартість послуг по транспортуванню та завантаженню 18 тонн товару з пункту завантаження до митного кордону України становить 3 891,8zl.: 2653,5 zl. за 14,5 тони (фактура VAT 289/14/07) та 1238,3 zl. за 3,5 тони (фактура VAT 290/Т/07).

Крім того, до ціни товару не включено вартість закупівлі сировини на території Польщі, що згідно фактури VAT 195/2007 становить 1,22 zl. за тону.

Як зазначає відповідач, поставка товару: обрізки і інші відходи шкіри згідно п.3.1 Контракту №92/06, укладеного між ПП "Stani" (Польща), здійснюється на умовах DAF – поставка до кордону (п.п. „Ягодин”). Посилання в зовнішньоекономічному контракті на Інкотермс-2000, чітко визначає відповідні обов’язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень.

Відповідно до положень Міжнародних правил по тлумаченню термінів „Інкотермс” Міжнародної торговельної палати (Інкотермс-2000), термін DAF (... назва місця поставки) передбачає, що продавець зобов’язаний виконати усі митні формальності, необхідні для експорту товару до названого місця поставки на кордоні. Тобто, заявлені умови поставки передбачають, що зазначені витрати, включені до вартості товару. Аналогічні положення витікають і з умов контракту від 29.12.2006р. №92/06 пунктом 4.3 якого передбачено, що до ціни товару включені витрати, пов’язані з завантаженням митним оформленням, сертифікацією та транспортуванням по території Польщі.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

24.03.2008 року Волинською митницею було проведено перевірку стану дотримання ПП „Волвест-М” законодавства України з питань митної справи за період з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. Перевірку проведено вибірковим способом з 26.02.2008р. по 24.03.2008р. На підставі проведеної перевірки з питань дотримання вимог ст. 267 Митного кодексу України, що підтверджується Актом № 7/8/201000000/ перевірки стану дотримання ПП "Волвест-М" законодавства України з питань митної справи за період з 01.01.07 по 31.12.07, а також податковими повідомленнями про накладання податкового зобов'язання №8,10 від 21.04.08р. та №11 від 20.05.08р.) відповідачем нараховано податкове зобов'язання на суму 68 393,89 грн.

В Акті перевірки відповідач зазначив, що з 01.01.2007 по 31.12.2007 позивачем здійснювалася зовнішньоекономічна діяльність. А саме, згідно контракту від 29.12.06р. №92/6, укладеного позивачем з ПП "Stani" (Польща), для виробничих потреб, а саме ввозився товар "обрізки шкіри" (товар). Згідно умов договору товар постачається на умовах DAF-кордон України (Інкотермс-2000) партіями, за ціною 1,00 дол. США/т. Вартість контракту 3000,00 дол. США. Відповідно до положень Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс-2000) термін DAF- (..назва місця поставки) передбачає, що продавець зобов'язаний виконувати усі митні формальності, необхідні для експорту товару до названого місця поставки на кордоні, а також за власний рахунок укласти договір перевезення товару до пункту у місці поставки на кордоні. Тобто заявлені умови поставки передбачають, що зазначені витрати включені до вартості товару.

Згідно ст.. 267 Митного кодексу України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Наказ Міністерства фінансів України №87 від 31.03.1999р. "Про затвердження Положень (стандартів) бухгалтерського обліку" дає офіційне визначення терміну "витрати":

Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками) .

Крім того, оплату послуг по транспортуванню товару до Митного кордону України здійснювало польське підприємство "Gofar", що обробляє шкіру, і тим самим воно здійснювало вивіз шкірних відходів з території власного підприємства з метою їх подальшої утилізації як відходів шляхом подальшої передачі їх у власність ПП " Stani ". Тому, кошти, що були сплачені для завантаження та транспортування, ніяким чином не можна віднести до витрат сторін Контракту №92/06, що зменшують економічні вигоди у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу. Затрати на завантаження перевезення вантажу не несла жодна зі сторін зовнішньоекономічного контракту. Кошти, що їх отримало ПП " Stani " є не витратами, а прибутком. Саме тому, враховуючи низьку вартість відходів (а точніше відносну відсутність вартості), позивач підписав Контракт з ПП " Stani "на поставку шкірних відходів, зазначивши в Контракті символічну мінімальну ціну в 1 дол. США за 1 тону.

Водночас, цивільним законодавством передбачено (ст.. 627 ЦК України), що сторони є вільними в укладенні договору, виборі пошуку агента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ст.. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну. Отже, ціна є істотною умовою господарського договору.

Слід зазначити, що за умовами контракту№92/06 від 29.12.2006р. (п.4.1) ціна 1 тони відходів складає 1 долар США.

Пунктом 5.1. зазначеного контракту передбачено, що оплата покупної ціни здійснюється в доларах США. Згідно рахунку-фактури Продавця банківським переводом на валютний рахунок Продавця в формі 100% передоплати.

Згідно ст.. 1 п.1.20.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору.

Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

При цьому, обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов’язаний обґрунтувати рівень договірних цін, або послатися на норми абз. першого підпункту 1.20.1 цього пункту (ст..1 п.п. 1.20.8 Закону).

Перевіркою встановлено відповідність вартості товару, заявленої під час митного оформлення фактично сплачених Підприємством продавцю коштам (стор. 4 акту перевірки від 24.03.2008р.)..

Згідно з визначенням терміну "витрати" та по суті проведення розрахунків між позивачем та ПП " Stani " (Польща), включення витрат по транспортуванню, які не були понесені сторонами Контракту №92/06, до митного кордону України є необґрунтованим, адже ці витрати не є такими, що відповідають змісту ст. 267 Митного кодексу України.

Згідно ст.. 213 ЦК України:

1. Зміст правочину може бути витлумачений стороною(сторонами).

2.          На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

3.          При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

4.          Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті,

немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила

правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх

переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї

ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового

договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тому посилання відповідача у Акті на те, що згідно п.3.1. Контракту №92/06, укладеного між позивачем (Україна) та ПП " Stani " (Польща) термін DAF передбачає, що продавець був зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до пункту у місці поставки на кордоні, є такими, що не відповідають суті даних договірних відносин, і не відповідають принципам цивільного законодавства України.

Сторони Контракту № 92/06, укладеного між ПП «Волвест-М» (Україна) та ПП " Stani " (Польща), використовуючи своє право тлумачити даний контракт не оплачували витрати на транспортування шкіряних відходів до митного кордону України. Витрати на завантаження та перевезення здійснила третя сторона, яка не зацікавлена у зменшенні митної вартості даних відходів, і оплатила ці послуги з метою вивозу відходів з власного підприємства. Про це свідчить рахунок-фактура №289/1707 та №290/1707 від 31.07.2007р., де чітко зазначена сторона, що оплатила перевезення (компанія, що переробляє шкіру " Gofar "), сторона-перевізник, що отримала ці кошти та віднесла їх до прибутку, а не до витрат.

Отже, доказів про існування взаєморозрахунків між ПП «Волвест-М» та ПП " Stani " по оплаті перевезення немає, що свідчить про неможливість віднесення даних витрат до митної вартості шкіряних відходів.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності об’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про поверховий характер проведеної перевірки, яка проводилась на ПП „Волвест-М”, не з’ясування фактичних обставин та суті договірних відносин між сторонами зовнішньоекономічного контракту, а тому висновки викладені в акті перевірки від 24.03.2008р. є такими, що суперечить фактичним обставинам, а прийняті податкові повідомлення вимогам чинного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин позов ПП „Волвест-М” підставний та підлягає до задоволення.

В силу ст.94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають поверненню з відповідача, водночас, позивач не наполягає на його поверненні.

Керуючись ст.. 180 ГК України, ст.. 1 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.. 267 Митного кодексу України, ст. 213 ЦК, ст.ст. 2,55, 158 –163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення Волинської митниці №8, 10 від 21.04.2008 р. та №11 від 20.05.2008р. щодо визначення суми податкового зобов’язання Приватному підприємству „Волвест-М” на суму 68 393,89 грн.

3. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження даної постанови суду подається протягом десяти днів з дня складення її у повному обсязі . Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заступник голови

господарського суду, суддя Пахолюк В.А.

Повний текст постанови

виготовлено та підписано 15.08.2008 р.

Суддя                                                   Пахолюк В. А.