ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"09" квітня 2008 р.

Справа
№  4/84

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилько Ю.І. розглянувши справу №4/84

за
позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

до
відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2,

про
стягнення 21 474, 45 грн.

П Р Е
Д С Т А В Н И К И :

від
позивача - ОСОБА_1, особисто;

від
відповідача - участі не брав. Про час та місце розгляду справи належним чином
повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських
судах України. Рекомендоване поштове відправлення № 2891414 вручене відповідачу
17.03.2008 року. Відповідач не виявив бажання скористатись своїм процесуальним
правом на участь у судовому засіданні. Пояснення чи можливі заперечення по суті
позовних вимог до суду не подав.

Суть
спору:

Заявлено
позов про стягнення заборгованості за непоставлений товар на суму 21474 грн. 45
коп., з яких 20000 грн. сума основного боргу, 1 474 грн. 45 коп. втрати від
інфляції та судових витрат за непоставлений товар.

Підстави
для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відсутні.

Розглянувши
справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України,
господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

30
серпня 2007 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем) досягнуто усної домовленості
щодо укладення правочину на проведення господарської операції по купівлі
продажу машини УМВДА 07-14 в кількості 1 одиниці вартістю 20000 грн. включаючи
ПДВ.

На
виконання умов вказаної домовленості відповідач надав позивачу 30.08.07 року
рахунок-фактуру № 000186 від 30.08.2007 року на суму 20000 грн. з терміном
оплати до 11.09.2007 року.

Таким
чином, у відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України та ст. 179
Господарського кодексу України сторони досягли домовленості, спрямованої на
встановлення цивільних прав і обов'язків та в результаті вільного волевиявлення
взяли на себе відповідні обов'язки. У відповідності до ст. 181 Господарського
кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами
тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо
законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного
виду договору. Факт укладення договору сторонами не оспорюється.

Правовідносини,
що виникли між сторонами, підпадають під дію глави 61 Цивільного кодексу
України. За приписом ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій страх і риск виконати певну роботу
за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. За правилом ст. 840 Цивільного кодексу України якщо
робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник
зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути
його залишок.

У
відповідності до ч. 2 ст. 846 Цивільного кодексу України якщо у договорі
підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати
роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно
до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Однак,
в порушення домовленості сторін, відповідач не провів оплачені роботи в
обумовлені строки і в послідуючі періоди. Судом приймається до уваги, що строк
виконання робіт мав чітко визначені терміни, виходячи з сезонного характеру цих
робіт. Внаслідок прострочення виконання відповідачем свого зобов'язання в
натурі, виконання робіт є неможливим та втрачає інтерес для позивача.

Відповідачем
не подано до суду доказів, які б безспірно спростовували заяву позивача про те,
що відповідачем не було проведено роботи по виготовленню та передачі позивачу
машини. При цьому суд виходить з положення ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім
того, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Направлена
відповідачу претензія про повернення перерахованих йому грошових коштів в
розмірі 20000 грн. б/н від 25.01.2008 року отримана відповідачем 04.02.2008
року, однак залишена без реагування і в передбачений ст. 530 ЦК України 7
денний строк відповідач не повернув кошти на розрахунковий рахунок позивача.

Проаналізувавши
правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський
суд приходить до переконання, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та
підлягають до часткового задоволення.

Судом
приймається до уваги, що згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для
бухгалтерського обліку господарських операцій є первісні документи, які
фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення. Такі документи відповідачем до суду не
надані.

За
приписом ст. 224 Господарського  кодексу
України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права і законні інтереси якого
порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно
до ст. 611 Цивільного  кодексу України у
разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови
від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

За  приписом ст. 623 Цивільного кодексу України
боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати  кредиторові завдані цим збитки.

Господарський
суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок
виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено
договір який має елементи договору купівлі-продажу.

За
приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки, які
не врегульовані цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким
чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що
підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так,
згідно ст. 712 Цивільного  кодексу
України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки)
товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності
або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним
використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.  До договору поставки
застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як
вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв попередню оплату та
використав кошти позивача на власний розсуд.

Суд
вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору,
наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК
України підтверджують що це саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару,
ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в рахунку-фактурі.

На
користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на
отримання  товару  про ціну з ПДВ.

Згідно
ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в
установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало
причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У
відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння
відмова від  зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після
його  прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.

Спір
фактично виник через небажання відповідача провести поставку оплаченого товару
на суму 20000 грн.

Укладений
між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для
звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по  поставці оплаченого товару.

Позивач
правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 20000 грн. з відповідача на
підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має бути виконано в натурі.

Крім
того, враховуючи, що позивачем проведено попередню оплату на виконання умов
договору, господарський суд вважає за необхідне до правовідносин застосувати
приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, згідно до яких якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має
право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Крім
того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає:
проценти річних за період з 11.02.2008 року по 09.04.2008 року в розмірі 95
грн. 34 коп. та втрати від інфляції за березень 2008 року в розмірі 760 грн.
При цьому господарський суд не погоджується з заявленою до стягнення позивачем
сумою процентів річних та втрат від інфляції, оскільки позивачем невірно
визначено строк виникнення права вимоги на стягнення цих коштів. Фактично
грошове зобов'язання у відповідача виникло 11.02.2008 року і з цієї дати є
правомірним нарахування втрат від інфляції та процентів річних, а не з вересня
2007 року як визначено позивачем в наданому до суду  розрахунку. Позивачем в порядку ст.22 ГПК
України  зроблено уточнення своїх вимог з
посиланням на період для нарахування втрат від інфляції і процентів річних на
дату розгляду справи судом.

Суми,
що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Господарським
судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо
проведення звірки  взаємних розрахунків
згідно до ухвали суду від 13.03.2008 року, оскільки до суду не подано акт
звірки взаєморозрахунків.

Господарським
судом при цьому враховуються приписи Постанови Вищого господарського суду
України від 22.07.2003 року по справі №21/308 про використання актів звірки в
судовій практиці, якими визнано, що згідно ст. 161 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином відповідно до договору. Акт звірки
бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними,
рахунками тощо.

Натомість
господарським судом задовольняються в повному обсязі вимоги позивача про
стягнення з відповідача судових витрат у вигляді проведеної оплати послуг
адвоката у відповідності до ст. 44 ГПК України в розмірі 1500 грн., оскільки
наданими до суду доказами: квитанцією від 04.03.2008 року та посвідченням № 600
від 23.03.2007 року (а.с. 14-15) доведено факт надання послуг адвокатом та
фактичну сплату вартості наданих послуг.

Враховуючи
вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають
до часткового задоволення.

Державне
мито, відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та
послуги за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на
відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2 (р/р невідомі, номер запису про
включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР НОМЕР_1 від 27.06.2006
року) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р невідомі,
ідент. НОМЕР_2) заборгованість за непоставлений товар у розмірі 20855 грн. 34
коп., з яких сума основного боргу 20000 грн., втрати від інфляції в розмірі 760
грн., проценти річних 95 грн. 34 коп., суму сплаченого державного мита в
розмірі 208 грн. 55 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі 114 грн. 59 коп.

Наказ
видати.

В
решті позовних вимог відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну
скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд
Кіровоградської області.

Суддя
Ю.І. Хилько