ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 15/212
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого
судді
Юрченка Я.О.

суддів
Зварич О.В.

Якімець Г.Г.

розглянув
апеляційну скаргу
Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської
ради, м.Рівне

на
рішення Господарського
суду Рівненської області від 27.02.2008р.

у
справі № 15/212

за
позовом приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Рівне

до
відповідача Управління
капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне

за
участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

1 - Виконавчого комітету Рівненської
міської ради, м.Рівне

2 - Товариства з обмеженою
відповідальністю компанії «Інвестжитлобуд», м.Рівне

про зобов'язання прийняти рішення про прийняття
в експлуатацію та передачу у власність об'єкту нерухомості

За
участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача:
Світличний Р.В.

третіх
осіб: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Господарського суду Рівненської області від 27.02.2008р. у справі № 15/212
задоволено позов підприємця ОСОБА_1 та зобов`язано Управління капітального
будівництва Рівненського міськвикинкому передати у власність підприємцю ОСОБА_1
кафетерій, що знаходиться на АДРЕСА_1).

Рішення
мотивоване нормами ст.526, 629 ЦК України, ст.193 ГК України та ст.31 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Скаржник,
відповідач у справі, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подав
апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права, провадження у справі припинити з
мотивів, викладених в апеляційній скарзі. Скаржник вважає таким, що не
відповідає  обставинам справи, висновок
суду про те, що Позивач  передбачені  договором підрядні роботи виконав у повному
обсязі та у визначені договором строки. Обґрунтовує таку невідповідність
посиланням на  наказ Державного комітету
статистики України та Державного комітету з будівництва та архітектури України
від 21.06.2002р. за № 237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів
з обліку у будівництві», вказуючи, що єдиним належним та допустимим доказом,
який  може свідчити про факт виконання
будівельно-монтажних робіт є відповідно оформлені первинні облікові документи у
будівництві, затверджені цим наказом, і, що такі документи є єдиними засобами
доказування зазначеної обставин відповідно до законодавства, а тому не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Як на
первинні облікові документи, передбачені цим наказом, вказує на акти приймання
виконаних підрядних робіт (типова форма №КБ-2в), що складаються щомісячно на
підставі журналу обліку виконаних робіт у двох примірниках і подаються
субпідрядником генпідряднику, а генпідрядником-замовнику(забудовнику), та на
довідки про вартість виконаних підрядних робіт (типова форма КБ-3), що
складаються та застосовуються аналогічно.

Оскільки,
за твердженням апелянта, жодного такого документа не існує-висновок суду про
те, що позивач здійснив повне завершення робіт з елементів благоустрою та МАФ (малих
архітектурних форм), як передбаченої п.4.2 договору підстави передачі йому
відповідачем у власність будівлі кафетерію, не є обґрунтованим. Відповідно,
відсутніми є і передбачені ч.1 ст.328 та ч.1 ст.334 ЦК України підстави набуття
та підстави виникнення права власності на будівлю кафетерію.

Представник
Відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у
відзиві на апеляційну скаргу та представник Позивача в судовому засіданні проти
вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без
змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Третя
особа 1 -виконком Рівненської міськради подав клопотання про розгляд справи за
відсутності його уповноваженого представника, у якому також пояснив, що не є стороною
договору про дольову участь від 31.07.2006р., укладеного між позивачем,
відповідачем та третьою особою 2, щодо зобов'язання передачі у власність
завершеного будівництвом об'єкту, а тому немає ніяких зобов'язань перед
позивачем.

Третя
особа 2 участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила,
хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про
причини неявки не повідомила.

Виходячи
з приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вбачає за можливе
розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представників
третіх осіб.

Розглянувши
доводи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення Позивача,
наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов
висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак рішення
суду слід змінити, з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної
інстанцій, 31.07.2006р. між Управлінням капітального будівництва Рівненського
міськвиконкому(замовником), ТОВ «Компанія Інвестжитлобуд (дольовиком-1) та СПД
- п/п ОСОБА_1(дольовиком -2) був укладений договір про дольову участь, умовами
якого є передача зобов'язань від дольовика-1 дольовику-2 по завершенню
будівництва будівлі кафетерію орієнтовною площею 72 кв.м. на майдані
М.Несвицької у м.Рівне.

Згідно з
п.п.2.1 та 2.2 дольовик-1 за даним договором передає права інвестора на
будівництво об»єкта  дольовику-2, а також
бере на себе зобов»язання не чинити будь-яких дій, що перешкоджали б, чи в
подальшому могли викликати будь-які перешкоди по виконанню своїх зобов»язань
дольовиком-2 (п/п ОСОБА_1) за умовами цього договору. Останній згідно п.2.3
договору зобов»язався збудувати в термін до 24.10.2006р. дах та фасад об»єкта з
облаштуванням елементів благоустрою та малих архітектурних форм скверу
М.Несвицької у м.Рівне, а також компенсувати дольовику-1 витрати, попередньо
понесені ним по будівництву об»єкта, в сумі, що погоджується окремо та
фіксується в додатку №1 до договору.

Замовник
згідно п.2.4 даного договору зобов»язався передати дольовику-2 (п/п ОСОБА_1)
робочі креслення, здійснювати технічний нагляд за будівництвом об'єкта,
передати останньому у власність по завершенню будівництва об'єкт та сумісно з
ним  ввести об'єкт в експлуатацію.

На
виконання умов даного договору старшим інженером замовника ОСОБА_3, п/п ОСОБА_1
та виконробом ОСОБА_4 21.08.2006р. був складений акт огляду будівлі та встановлено,
що дольовиком-2 повністю виконано роботи по даху та фасаду об'єкта відповідно
до умов договору про дольову участь від 31.07.2006р.

За участі
тих же осіб 23.08.2006р. був складений акт огляду елементів благоустрою та
малих архітектурних форм в сквері М.Несвицької, яким встановлено, що малі
архітектурні форми встановлені відповідно до договору про дольову участь від
31.07.2006р. та виконані у відповідності з вимогами будівельних норм і правил,
мають завершений вигляд, профінансовані та виконані силами дольовика-2 (п/п
ОСОБА_1) із влаштуванням  ним елементів
благоустрою у повному обсязі.

Зазначені
обставини були також предметом розгляду господарського суду Рівненської області
у справі № 14/44 (суддя Марач В.В.) за позовом ТзОВ «Компанії Інвестжитлобуд»(дольовика-1)
до п/п ОСОБА_1(дольовика-2) та УКБ Рівненського міськвиконкому (замовника) про
розірвання договору від 31.07.2006р. із підстав невиконання умов договору
дольовиком-2: невиконання останнім будівельних робіт, передбачених договором,
як підстави передачі об'єкта йому у власність, та непроведення розрахунків із
дольовиком-1 шляхом погодження та сплати вартості робіт, здійснених
дольовиком-1 до укладення договору.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 27.03.2007р. (судді Юркевич
М.В., Городечна М.І., Кузь В.Л.) рішення господарського суду Рівненської
області від 24.01.2007р. у справі № 14/40 про задоволення позовних вимог
дольовика-1 було  скасоване. Апеляційний
суд не погодився із позицією місцевого господарського суду, «оскільки
матеріалами даної справи (№ 14/40), зокрема актами виконаних робіт від
21.08.2006р. та 23.08.2006р. підтверджується, що СПД-ФО ОСОБА_1 роботи по
спірному об»єкту виконав в повному обсязі та у терміни, визначені умовами
договору від 31.07.2006р., тоді як взяті на себе зобов'язання позивач (у справі
№ 14/40-дольовик-2) не виконав.»(постановою ВГСУ від 10 липня 2007р. постанову
апеляційного суду залишено без змін, а ухвалою ВСУ від 13 вересня 2007р. у
перегляді постанови ВГСУ дольовику-2 було відмовлено).

Апеляційний
господарський суд погоджується із висновками місцевого господарського суду щодо
наявності правових підстав для задоволення позову.

Так, в
силу приписів ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та справедливості.

Досліджуючи
та даючи правову оцінку договору про дольову участь від 31.07.2006р., суд
вбачає, що сторони  при його укладенні
досягли всіх істотних умов і взяли на себе зобов'язання їх виконати. Зокрема,
дольовик-1 (третя особа) зобов'язався передати права інвестора на будівництво
спірного об'єкта дольовику-2 (позивачу). В свою чергу Позивач взяв на себе
зобов'язання, передбачені п.2.3 даного договору, а Відповідач (замовник)
зобов'язався здійснювати нагляд за будівництвом спірного об'єкта та передати
його у власність Позивачу в разі виконання останнім умови договору,
передбаченої п.4.2 - повного завершення робіт з елементів благоустрою та малих
архітектурних форм.

Згідно
ст.256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно
до вимог ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Дослідивши
правовідносини між сторонами, апеляційний господарський суд, виходить із факту,
встановленого постановою Львівського апеляційного господарського суду від
27.03.2007р. у справі № 14/40, розглянутої за участі тих же сторін та щодо
зобов'язань, що випливають із того ж договору: «СПД-ФО ОСОБА_1 роботи по
спірному об»єкту виконав в повному обсязі та у терміни, визначені умовами
договору від 31.07.2006 року».

Посилання
Відповідача на те, що єдиним належним та допустими доказом факту виконання
Позивачем будівельних робіт на спірному об»єкті(виконання ним зобов'язання,
передбаченого п.4.2 договору) є тільки документування їх здійснення типовими
первинними документами в будівництві-актами приймання виконаних підрядних
робіт(типова форма КБ-2в) та довідками про вартість виконаних підрядних
робіт(типова форма КБ-3)-не є обгрунтованим та не можуть бути взяті до уваги
апеляційним господарським судом:

По-перше,
у зв»язку із тим, що факт виконання Позивачем умови договору, передбаченої
п.4.2, є встановленою судом обставиною в іншій справі, яка не підлягає
доказуванню у цій справі.

По-друге,
наявність цього спору є  наслідком саме
невиконання  Відповідачем  умови, передбаченої п.4.2 договору, і після
прийняття судового рішення у справі № 14/40, яким факт виконання її Позивачем
та факт невиконання її Відповідачем  є
встановленими.

По-третє,
здійснення підрядних робіт є встановленим юридичним фактом, який, відповідно до
приписів ст.11 ЦК України являється підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, а документуваня вже здійснених підрядних робіт є лише їх
фіксацією  для цілей обліку. Тобто,
типові форми обліку будівельних робіт можуть бути лише одним із доказів
здійснення чи нездійснення підрядних робіт, але не єдиним. Зокрема, іншими
доказами можуть бути контрольні заміри, висновки будівельної експертизи, акти
та рішення суду(як в цьому випадку) і т.п. Окрім того, Позивач факт облікування
здійснених ним підрядних робіт первинними документами обліку в будівництві
підтверджує, а їх відсутність у Відповідача пояснює неможливістю виконання
порядку, встановленого відповідачем: подати їх йому через дольовика-1.

Відповідно
до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч.2 цієї ж статті
право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно
до вимог ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка
виготовлена(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно
до вимог ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно
виникає з моменту завершення будівництва(створення майна) прийняття до
експлуатації та  державної реєстрації.

Зазначене
свідчить, що необхідно розрізняти правові поняття набуття права власності
(підстави) та виникнення права власності на нерухоме майно (час засвідчення)

Відповідно
до встановлених судом обставин  Позивач
зобов'язання передбачене п.2,3 та п.2.4 договору виконав і наслідком виконання
цього зобов»язання є створення нової речі - завершена будівництвом будівля на
АДРЕСА_1. Відповідно, наявною є підстава набуття Позивачем права власності на
цю будівлю.

З іншої
сторони, оскільки новосторене нерухоме майно в силу закону підлягає прийняттю в
експлуатацію та державній реєстрації, суд, виходячи із набуття Позивачем права
власності на будівлю по АДРЕСА_1, доходить висновку про невиконання без
поважних причин своїх зобов'язань Відповідачем - прийняти в експлуатацію та
передати у власність Позивача зазначену будівлю

Відтак,
судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги, як обґрунтовані,
законні та такі, що узгоджуються з повноваженнями виконавчих органів у галузі
будівництва передбаченими ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування
в Україні". Оскаржуване рішення господарського суду по суті прийняте у
відповідності з нормами права, фактичними обставинами та матеріалами справи.
Підстави для його скасування відсутні. Як і відсутні процесуальні підстави для
припинення провадженні у справі, як на цьому наполягає скаржник. Однак в
резолютивній частині оскаржуваного судового рішення допущена описка, а саме
зміст задоволеної позовної вимоги не повністю відповідає змісту заявленої
позовної вимоги у прохальній частині позовної заяви: судом зобов`язано
відповідача передати у власність позивачу кафетерій, що знаходиться на
АДРЕСА_1), тоді як позивач просив зобов'язати відповідача прийняти у
експлуатацію та передати власність позивачу вказаний об'єкт нерухомості
(упущено слова «прийняти в експлуатацію»), у зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає зміні.

Тому
керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У
задоволенні апеляційної скарги Управління капітального будівництва виконавчого
комітету Рівненської міської ради, м.Рівне відмовити.

Змінити
рішення Господарського суду Рівненської області від 27.02.2008р. у справі №
15/212, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній
редакції:

«Зобов`язати
Управління капітального будівництва Рівненського міськвикинкому прийняти в
експлуатацію та передати у власність підприємцю ОСОБА_1 кафетерій, що
знаходиться на АДРЕСА_1).»

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Зварич О.В.

Суддя
Якімець Г.Г.