ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2008 р.

Справа № 21/502-08

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.,

при секретарі - Волощук О.О.

за участю представників:

Від заявника: Переверзева К.В.

Від боржника: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області;

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 12 травня 2008 року № 21/502-08

за заявою: Відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області

до боржника: Великомихайлівського госпрозрахункового Об'єднання громадського харчування

про визнання відсутнього боржника банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2008 року № 21/502-08 (суддя - Зеленов Г.А.) заяву відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області (далі - відділ ДВС) про порушення справи про банкрутство Великомихайлівського госпрозрахункового об'єднання громадського харчування (далі - Об'єднання ) повернуто без розгляду на підставі п. 1 ст. 63 ГПК України, п. 1 ст. 9 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” з посиланням на те, що заявником не надано доказів наявності заборгованості та відсутності юридичної особи за її місцезнаходженням, що унеможливлює застосування судом до боржника процедур, передбачених статтею 52 вказаного Закону.

В апеляційній скарзі відділ ДВС Великомихайлівського районного управління юстиції посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, просить зазначену ухвалу скасувати та повернути заяву на розгляд. Скарга мотивована невірним застосуванням судом першої інстанції статті 46 Закону України “Про виконавче провадження”, ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” та ст. ст. 1, 6, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, грошові вимоги відділу ДВС Великомихайлівського районного управління юстиції до боржника у розмірі 1424,88грн. становлять виконавчий збір, що стягується з боржника у зв'язку з невиконанням рішення у строк, встановлений для добровільного його виконання.

Статтею 46 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Отже, розмір виконавчого збору визначається з суми, що фактично стягнена, або з вартості майна, що передане стягувачу за виконавчим документом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що право органу державної виконавчої служби на стягнення виконавчого збору виникає лише у разі стягнення з боржника сум або передачі майна боржника стягувачеві.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що за виконавчими документами стягнення відділу ДВС Великомихайлівського районного управління юстиції здійснено не було, що не заперечувалося його представником у судовому засіданні, то судом першої інстанції обґрунтовано відхилені вимоги відділу ДВС до боржника.

Окрім того, в якості незнаходження боржника за юридичною адресою заявником надано акт державного виконавця від 20.03.2008 року.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( надалі Закон) у разі, якщо громадянин - підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій. Документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Крім того, відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", який набув чинності з 01.07.2004 року в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Отже, саме такий запис державного реєстратора є належним доказом відсутності юридичної особи за її місцезнаходженням, а не складений державним виконавцем акт.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява відділу ДВС не відповідає вимогам ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому правильно була повернута заявникові без розгляду на підставі п. 1 ст. 63 ГПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а ґрунтуються на помилковому довільному тлумаченні на свою користь положень Законів України “Про виконавче провадження” та “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Зважаючи на викладене колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 99 - 106 ГПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу господарського суду Одеської області від 12.05.2008р. № 21/502-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.