ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2008 р.

Справа № 1/10/06-НР

за позовом

ТОВ СП „Нібулон”, м. Миколаїв

до відповідача

СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві, вул. Чкалова, 20

до відповідача

Головне управління Державного казначейства України у Миколаївській області, м. Миколаїв, пр.Леніна, 141-в

про

стягнення з Державного бюджету України процентів в розмірі 3 370 588,81 грн. по податку на додану вартість

Суддя                                                                                                     Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Грінченко В.В., Холод О.В

Від відповідача

Бойко О.В. Колесник А.А., Ковяшова М.М., РибальченкоО.О.,

Від відповідача

Хмельницький В.С.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство „НІБУЛОН” (надалі –позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві (надалі –перший відповідач) та Головного управління Державного казначейства України у Миколаївській області (надалі –другий відповідач) про стягнення з Державного бюджету України 3 379 681,80 грн. процентів. В подальшому позивачем неодноразово були уточнені позовні вимоги. Згідно останньої заяви про уточнення позовних вимог від 25.05.2008р. №3944/1-3-5 позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Головне УДК у Миколаївській області на розрахунковий рахунок ТОВ СП „НІБУЛОН” 3 370 588,81 грн. процентів за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачами були порушені положення п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7, п.8.6 ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (із змінами і доповненнями); п.13 „Перехідні положення” розділу 2 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV ; п.п. 4.1 п.4 та підпункти 6.3, 6.4 п.6 „Порядку відшкодування податку на додану вартість”, затвердженого наказом ДПА України та Головного УДК України від 02.07.97р. №209/72 (у редакції наказу від 21.05.2001р. №200/86), а саме: висновки до державного казначейства щодо відшкодування з Державного бюджету України надмірно сплаченого ПДВ за звітні періоди вересень 2004 року-травень 2005 року надавались несвоєчасно; терміни відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість були порушені; позивач не повідомлявся про належні йому суми процентів, в результаті чого був вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Перший відповідач позовні вимоги не визнає з наступних підстав: відповідно до чинного законодавства, що діє на момент подання позову, нарахування будь-якої пені чи процентів на суму бюджетної заборгованості не здійснюється та у позивача відповідно відсутнє право на звернення до суду з позовами такої категорії; позивачем не враховано положення Указу Президента України „Про деякі зміни в оподаткуванні” від 07.08.1998р. №857/97 (із змінами і доповненнями), який встановлює інші строки відшкодування ПДВ на відміну від Закону України „Про податок на додану вартість”; позивач не звертався до першого відповідача з заявою про перерахування процентів.

Другий відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає, що державне казначейство не здійснює контролю за сплатою податку на додану вартість, тому не має можливості заперечувати або підтверджувати наявність чи відсутність бюджетної заборгованості по невідшкодованому ПДВ.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд встановив:

Позивач є платником податку на додану вартість (до 29.11.2006р. свідоцтво №19054955, з 29.11.2006р. свідоцтво №100002619, індивідуальний податковий номер 15). ТОВ СП „НІБУЛОН” до Державної податкової інспекції у м. Миколаєві (СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві є правонаступником ДПІ у м. Миколаєві) були подані податкові декларації з ПДВ за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р., в яких було зазначене від’ємне значення ПДВ по розрахункам з бюджетом, а саме:

-          за вересень 2004р. –5 855 328,0 грн. (дата подачі - 18.10.2004р.);

-          за жовтень 2004р. –9 146 931,0 грн. (дата подачі –18.11.2004р.);

-          за листопад 2004р. –14 121 700,0 грн. (дата подачі –20.12.2004р.);

-          за грудень 2004р. –8 810 172,0 грн. (дата подачі –20.01.2005р.);

-          за січень 2005р. –5 825 628,0 грн. (дата подачі –21.02.2005р.);

-          за лютий 2005р. –12 409 151,0 грн. (дата подачі –21.03.2005р.);

-          за березень 2005р. –18 105 671,0 грн. (дата подачі –20.04.2005р.);

-          за квітень 2005р. –11 702 960,0 грн. (дата подачі –20.05.2005р.);

-          за травень 2005р. –4 295 482,0 грн. (дата подачі –21.06.2005р.).

В зазначених звітних періодах діяли положення наступних нормативно –правових актів, якими керувався позивач при поданні податкових декларацій з податку на додану вартість.

Пуктом 1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим законом.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов’язань, що виникли у зв’язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Згідно до пп.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” у разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від’ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. Відшкодування здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податку в установі банку, що його обслуговує, або шляхом видачі казначейського чека, який приймається до негайної оплати (погашення) будь-якими банківськими установами.

Суми, що не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Відповідно до п.8.6 ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість” експортне відшкодування надається протягом 30 календарних днів, наступних за днем подання розрахунку експортного відшкодування. Починаючи з 31.03.2005р. (дня набрання чинності окремих положень Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV) зазначена стаття була виключена з Закону України „Про податок на додану вартість”.

В той самий час пунктом 13 “Перехідні положення” розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV встановлено, що нова редакція пункту 7.7 ст.7 набирає чинності з 1 червня 2005 року, крім підпункту 7.7.8 цього пункту, який набирає чинності з 1 січня 2006 року. До цієї дати застосовується процедура узгодження суми та надання бюджетного (експортного) відшкодування, діюча до набрання чинності цим законом, з урахуванням того, що таке бюджетне (експортне) відшкодування надається протягом тридцяти календарних днів, наступних за днем надання податкової декларації податкового періоду, за наслідками якого виникає право на таке отримання.

Редакція п.п.7.7.8 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачала з 01.01.2006р. нарахування на суму бюджетної заборгованості пені на рівні ставки, розмір якої визначається відповідно до підпункту 16.4.1 п.16.4 ст.16 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Таким чином, в спірних правовідносинах до 01.01.2006р. (“до цієї дати”, як визначено редакцією п.13 розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV, яка в подальшому не змінювалась) повинен застосовуватись порядок відшкодування, зокрема правила щодо нарахування процентів на суму бюджетної заборгованості, визначені Законом України “Про податок на додану вартість” в редакції станом до 01.06.2005р.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів бюджетна заборгованість виникла:

-          за вересень 2004р.: у сумі 5509350,0 грн. –18.11.2004р. (експортне), у сумі 345978,0 грн. –01.12.2004р. (бюджетне);

-          за жовтень 2004р.: у сумі 8582490,0 грн. – 19.12.2004р. (експортне), у сумі 564441,0 грн. –01.01.2005р. (бюджетне);

-          за листопад 2004р.: у сумі 12604046,0 грн. –20.01.2005р. (експортне), у сумі 1517654,0 грн. –01.02.2005р. (бюджетне);

-          за грудень 2004р.: у сумі 7500381,0 грн. – 20.02.2005р. (експортне), у сумі 1309791,0 грн. –01.03.2005р. (бюджетне);

-          за січень 2005р.: у сумі 5400400,0 грн. –24.03.2005р. (експортне), у сумі 425228,0 грн. –01.04.2005р. (бюджетне);

-          за лютий 2005р.: у сумі 11500000,0 грн. –21.04.2005р. (експортне), у сумі 909151,0 грн. –01.05.2005р. (бюджетне);

-          за березень 2005р.: у сумі 17917190,0 грн. –21.05.2005р. (експортне), у сумі 188481,0 грн. –01.06.2005р. (бюджетне);

-          за квітень 2005р.: у сумі 10899540,0 грн. –20.06.2005р. (експортне), у сумі 803420,0 грн. –01.07.2005р. (бюджетне);

-          за травень 2005р.: у сумі 4295482,0 грн. – 22.07.2005р. (експортне)

Зазначені терміни експортного (бюджетного) відшкодування податку на додану вартість були порушені, суми податку були відшкодовані з Державного бюджету України несвоєчасно, а наявність заборгованості підтверджується наступними документами та матеріалами по справі за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р.:

-          податковими деклараціями та розрахунками експортного відшкодування;

-          актами про результати перевірок з питання правомірності заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість, за якими податковою службою не встановлено розбіжностей між даними податкових декларацій платника та даними результатів перевірок;

-          банківським реєстром надходження відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок ТОВ СП „НІБУЛОН”;

-          платіжними дорученнями на перерахування бюджетної заборгованості на розрахунковий рахунок позивача;

-          листами ДПІ у м. Миколаєві щодо дострокового погашення виданих ТОВ СП „НІБУЛОН” податкових векселів за рахунок бюджетного відшкодування.

Крім того, за кожним з звітних періодів з вересня 2004р. по травень 2005р. в наявності судові рішення, які набрали законної сили, за позовними заявами до ВДК у м.Миколаєві (Головного УДК України у Миколаївській області) та ДПІ у м.Миколаєві (СДПІ по роботі з ВПП у м.Миколаєві) щодо стягнення з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок ТОВ СП „НІБУЛОН”, а саме по справам: №7/389 (вересень 2004р.), №7/450 (жовтень 2004р.), №7/15 (листопад 2004р.), №1/67/05-нр (грудень 2004р.), №7/81/05-нр (січень 2005р.), №15/180/05-нр (лютий 2005р.), №9/229/05-нр (березень 2005р.), №1/205/05-нр (квітень 2005р.), №6/241/05-нр (травень 2005р.).

В судових рішеннях за вересень 2004р. –травень 2005р. в повному обсязі були досліджені всі докази по справах та встановлені наступні обставини:

-          позивач правомірно звертався до суду за захистом свого порушеного права –права на відшкодування з Державного бюджету України бюджетної заборгованості з податку на додану вартість;

-          факт експортних операцій підтверджується вантажно-митними деклараціями;

-          позивачем були надані всі необхідні докази, які підтверджують його право на відшкодування ПДВ з Державного бюджету України (договори з постачальниками, накладні, податкові накладні, платіжні доручення на перерахування грошових коштів постачальникам);

-          відповідачем ДПІ у м. Миколаєві (СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві) були порушені положення Закону України „Про податок на додану вартість” щодо строків відшкодування податку на додану вартість (експортного, бюджетного).

Дати та суми відшкодованого податку на додану вартість за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р. також досліджувались судами першої і апеляційної інстанцій по справам щодо стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ та їм була надана належна правова оцінка.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких підстав, за умови наявності встановлених фактів несвоєчасного відшкодування ПДВ за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р. господарським судом з урахуванням положень п.7.7 ст.7, п.8.6 ст.8 Закону України „Про податок на додану вартість” та п.13 розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” відхиляються доводи першого відповідача щодо відсутності у позивача права на нарахування процентів на бюджетну заборгованість до 01.01.2006р.

Крім того, підпунктом 6.3 п.6 "Порядку відшкодування податку на додану вартість", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.97 N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 21.05.2001 N 200/86) визначено, що на суму бюджетної заборгованості податковим органом в особовому рахунку платника після повного перерахунку коштів з бюджету нараховуються відсотки на рівні 120 відсотків річних від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Зазначена норма не втратила чинності і на теперішній момент.

Таким чином, проаналізувавши розрахунки процентів, нарахованих на бюджетну заборгованість (сум заборгованості, кількості днів прострочення, облікової ставки НБУ), розмір процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості, за період з 12.01.2005р. по 31.05.2005р. складає 1 029 879,16 грн. (додаток №1 до заяви про уточнення позовних вимог від 24.04.2008р. №2828/1-3-5, за звітні періоди вересень 2004р. - березень 2005р.) В подальшому позовні вимоги позивачем були збільшені та за період з 12.01.2005р. по 31.12.2005р. сума процентів становить 3 370 588,81 грн. (додаток №1 до заяви про уточнення позовних вимог від 25.05.2008р. №3944/1-3-5, за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р.).

В матеріалах справи містяться два розрахунки процентів першого відповідача за звітні періоди вересень 2004р. –травень 2005р., які протирічать один одному. Слід зазначити, що будь-яких пояснень щодо розбіжностей у сумах процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, першим відповідачем не надано, у зв’язку з чим зазначені розрахунки не можуть вважатися належними та допустимими доказами обгрунтування доводів першого відповідача і не приймаються до уваги господарським судом. Але ж відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Посилання першого відповідача на положення Указу Президента України „Про деякі зміни в оподаткуванні” щодо строків відшкодування є помилковим, оскільки припис пункту 11.4 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” визначає, що зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього закону окремим законом з питань оподаткування цим податком, отже і строки бюджетного відшкодування, визначені ст.ст.7,8 Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням п.13 розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” не можуть змінюватися вказаним вище Указом. А згідно ст.1 Закону України „Про систему оподаткування” від 25.06.1991р. №1251-XII зокрема ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Більш того, зазначений Указ з 31.03.2005р. втратив чинність відповідно до Закону України від 25.03.2005р. №2505-IV.

Не приймаються до уваги господарським судом посилання першого відповідача на відсутність у позивача права на звернення до суду з позовною заявою даної категорії спорів.

Так відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. А згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого зокрема органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач –ТОВ СП „НІБУЛОН” звернувся до господарського суду Миколаївської області 10.01.2006р. (після 01.01.2006р.) з позовною заявою від 05.01.2006р. №41/1-8, тобто в період дії нової редакції п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”. Між тим, згідно вимог п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням положень пункту 13 “Перехідні положення” розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV проценти на бюджетну заборгованість нараховувались в силу закону, а подальша зміна редакції Закону України „Про податок на додану вартість” не може позбавити позивача права на відшкодування сум бюджетної заборгованості та нарахованих відповідно до вимог закону процентів.

Так, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

В рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі за конституціним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що положення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом’якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, ТОВ СП „НІБУЛОН” не позбавлено права в межах строку, встановленого ст.99 КАС України, звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих процентів на суму бюджетної заборгованості за періоди, в яких діяло право на їх нарахування, передбачене редакцією Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням положень пункту 13 “Перехідні положення” розділу 2 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №2505-IV.

Необґрунтованою є позиція першого відповідача щодо відсутності у позивача права на стягнення процентів з посиланням на відсутність звернення з заявою про перерахування процентів, як це передбачено п.6.5."Порядку відшкодування податку на додану вартість", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.97 N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 21.05.2001 N 200/86). При цьому першим відповідачем, не було враховано, що згідно п.6.4 цього Порядку податкові органи повідомляють платника податку про належні йому суми відсотків за бюджетною заборгованістю за встановленою формою згідно додатку №5.

В судовому засіданні було з’ясовано, що ні Державною податковою інспекцією у м. Миколаєві, ні її правонаступником –Спеціалізованою Державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві не повідомлялось ТОВ СП „НІБУЛОН” про належні йому суми процентів (відсотків), нарахованих на суму бюджетної заборгованості з ПДВ. У зв’язку з чим ТОВ СП „НІБУЛОН” було вимушене звернутися до господарського суду за захистом свої прав та охоронюваних законом інтересів.

Підпунктом 4.1 п.4 "Порядку відшкодування податку на додану вартість", затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.97 N 209/72 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України від 21.05.2001 N 200/86) встановлено, що відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду. А згідно до п.п.4 п.4 “Положення про Державне казначейство України”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. №1232, казначейство відповідно до покладених на нього завдань проводить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

ТОВ СП „НІБУЛОН” до Державного бюджету України при поданні позовної заяви сплачений судовий збір згідно платіжного доручення від 05.01.2006р. №104 в розмірі 25500,0 грн. В той самий час згідно підпункту 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить один відсоток від розміру таких вимог, але не більше 1700,0 гривень. За таких підстав судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України у розмірі 1700,0 грн. та позивачу належить до повернення з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 23800,0 грн.

Керуючись ст.ст. 89, 94, 161-163 КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області (54055, м.Миколаїв, пр-т Леніна, 141-в, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства „НІБУЛОН” (54030, м. Миколаїв, вул. Фалеївська, 9-б, ) 3 370 588,81 грн. процентів та 1700,0 грн. судового збору.

3.Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству „НІБУЛОН” (54030, м.Миколаїв, вул. Фалеївська, 9-б, ) з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області (54055, м.Миколаїв, пр-т Леніна, 141-в, ) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 23800,0 грн., перерахований платіжним дорученням від 05.01.2006р. №104.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко