КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.06.2008
№ 45/387

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача: Крупенко В.А., Волокітін О.А. -
представники за довіреністю,

від
відповідача1: Негруца Р.В. - представник
за довіреністю,

від
відповідача2: Войтушенко О.А.- директор,

від
відповідача3: Негруца Р.В.- представник за довіреністю,

від
відповідача4: ОСОБА_1.- представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Приватного підприємства "Київські інтерактивні
телекомунікації"

на рішення Господарського суду м.Києва від
17.01.2008

у справі № 45/387

за позовом                               Акціонерної
компанії з обмеженою відповідальністю "Сюргейт Лімітед"

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Тристар"

Приватного підприємства "Київські інтерактивні
телекомунікації"

Спеціалізованого комунального підприємства "Київтелесервіс"

Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про
визнання недійсним договору, про визнання недійсними змін до договору,
про повернення у попереднє становище, про визнання права власності на частку у
спільному майні, про зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія з обмеженою
відповідальністю “Сюргейт Лімітед” звернулась із зазначеним позовом та просила
визнати недійсним договір уступки прав та частки (паю) від 14.09.2005 року,
укладеного між відповідачем 1, відповідачем 2, відповідачем 3, відповідачем 4;
визнати недійсними зміни до договору про спільну діяльність № 2 від 04.09.2003
року; повернути  відповідача 1   та відповідача 2 у попереднє становище, що
існувало до 14.09.2005 (до укладення договору уступки прав та частки( паю) від
14.09.2005); визнати за відповідачем 1 право власності на фактично внесену до
спільного майна учасників договору про спільну діяльність № 2 від 04.09.2003
частку у вигляді грошових коштів у сумі 250.000,00 грн.; зобов'язати
відповідачів 1 та 2 внести зміни до бухгалтерських, облікових та звітних
документів, а також до відповідних документів щодо спільної діяльності та
скасувати відомості по участь відповідача 2 у договорі про спільну діяльність.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається
на те, що він є учасником відповідача 1- ТОВ "Тристар", який уклав
Договір уступки з відповідачами 2, 3, 4. Предметом вказаного договору було
безоплатне відступлення відповідачем 1 своїх прав, обов'язків та частки у
договорі про спільну діяльність на користь відповідача 2. На думку позивача,
директор відповідача1, укладаючи договір уступки, діяв з перевищенням його
повноважень, оскільки договір не затверджений загальними зборами відповідача1,
що суперечить статуту відповідача1.

Окрім того, позивач зазначає, що укладання
договору уступки та внесення змін до договору про спільну діяльність могли
відбуватися лише на підставі рішення правління договору про спільну діяльність,
яке фактично не приймалося. На думку позивача, договір уступки прав є договором
дарування, право на укладення якого не передбачено статутом відповідача 1.  Договір уступки підлягав нотаріальному посвідченню,
проте, фактично він укладений у простій письмовій формі. До того ж, договір
уступки порушує публічний порядок, оскільки спрямований на знищення майна
відповідача 1 та позивача. Тому, договір уступки прав та частки (паю) і,
відповідно, зміни до договору про спільну діяльність, внесені на підставі
договору уступки, підлягають визнанню їх недійсними. З цих же причин позивач
вимагає приведення відповідачів 1 та 2 у попередній стан, що існував до
укладання договору уступки, визнання за відповідачем 1 права власності на
частку у спільній діяльності передану відповідачу 2, а також внесення
відповідачами 1 та 2 змін до своїх бухгалтерських документів та скасування ними
відомостей про участь відповідача 2 у договорі спільної діяльності. Оспорювані
договори, на думку позивача, порушують його корпоративні права та інтереси.

Рішенням Господарського суду м.Києва  від 17.01.2008р. у справі № 45/387 позов
задоволено частково. Визнано недійсним договір уступки прав та частки (паю) від
14.09.2005р., укладений між ТОВ “Тристар”, Приватним підприємством “Київські
інтерактивні телекомунікації”, Спеціалізованим Комунальним Підприємством
“Київтелесервіс”, Суб”єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1. Визнано недійсними
зміни до договору про спільну діяльність №2 від 04.09.2003р., зареєстрованого у
ДПІ Святошинського району м.Києва за 14-Д від 11.09.2003р., внесені
14.09.2005р. шляхом викладення договору у новій редакції.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне
підприємство “Київські інтерактивні телекомунікації” звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення від 17.01.2008 р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові до ТОВ “Тристар”, ПП “КП “ КІТ”, Спеціального
Комунального підприємства “Киівтелесервіс”, СПД ОСОБА_1., посилаючись  на
порушення  господарським  судом
норм матеріального та процесуального права, неповне  встановлення
обставин, що мають  значення  для
справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги,
відповідач2 посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що Договір уступки є договором  дарування.

Відповідачами1 та 3  надано відзиви на апеляційну скаргу, в яких
вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду-
без змін.

Позивачем та відповідачем4 не надано
відзиви на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та
відзивів, дослідивши матеріали справи, заслухавши  пояснення
представників сторін, колегія встановила наступне.

14.09.2005 між відповідачем 1, відповідачем
2, відповідачем 3, відповідачем 4 був укладений Договір уступки прав та частки
(паю) (далі -Договір уступки).

Предметом вказаного договору була
безоплатна уступка відповідачем 1 своїх прав, обов'язків та частки у Договорі
про спільну діяльність №2, зареєстрованого в ДПІ Святошинського району м. Києва
за № 14-Д від 11.09.2003 (нова редакція від 22.02.2005) (далі -ДСД 2)
відповідачеві 2.

За змістом п.п. 1.2.2 договору про спільну
діяльність в редакції від 22.02.2005р.) частка відповідача 1 у договорі про
спільну діяльність до моменту укладення Договору уступки складала 4.900.000,00
грн.

З матеріалів справи, а саме, з належним
чином засвідчених виписок з банку та довідки відповідача1 вбачається, що
фактично було внесено 489.122,95 грн. Внесок ТОВ "Тристар" до
спільного майна учасників договору про спільну діяльність складався виключно з
грошових коштів.

Відповідно до п.2.1. Договору уступки частка
в ДСД 2, зареєстрованого за № 14 від 09.02.2003 Державною податковою інспекцією
у Святошинському районі м. Києва, яка передавалась від відповідача1 до
відповідача2, складала 2.000.000,00 грн. на момент підписання Договору про
спільну діяльність № 2, в тому числі внесена в ДСД 2 частина частки у вигляді
інвестицій на суму 250.000,00 грн.

14.09.2005 договір про спільну діяльність № 2
викладено в новій редакції, згідно з якою учасником спільної діяльності став
відповідач 2 з часткою 2.000.000,00 грн. За умовами вказаного договору частка
відповідача 1 становить 2.500.000,00 грн.

Позивач вважає укладений ТОВ
"Тристар" Договір уступки та зміни до договору про спільну діяльність
від 14.09.2005, такими, що порушують вимоги чинного законодавства України,
статуту ТОВ "Тристар" та права і інтереси позивача, як учасника ТОВ
"Тристар".

Згідно з рішенням Господарського суду міста
Києва у справі № 43/663 від 06.12.2006, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного господарського суду, яке набрало законної сили
02.02.2007 року, визнано недійсними зміни до статуту відповідача 1, внесені
шляхом викладення статуту у новій редакції, згідно з рішеннями Загальних зборів
відповідача 1 від 04.03.2004 та від 05.11.2004.

Після вступу в законну силу вказаного
рішення суду діючою редакцією Статуту відповідача 1 є редакція 2003 року. В
наступному Статут відповідача 1 викладався в новій редакції у 2007 році.

Тому, для визначення правового статуту та
компетенції органів управління відповідача 1 на час укладання Договору уступки,
слід застосовувати положення Статуту відповідача 1 в редакції 2003 року.

Встановлено, що позивач є учасником ТОВ
"Тристар" (відповідача 1).

За змістом п. 4.4. Статуту ТОВ
"Тристар" в редакції 2003 року до виключної компетенції Загальних
зборів учасників ТОВ "Тристар" віднесено затвердження договорів на
суму понад 550.000,00 грн.

Однак, Статут ТОВ "Тристар" в
редакції 2003 року не містить заборони на одноособове укладання директором
товариства договорів, сума яких становить менше ніж 550.000,00 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про  необґрунтованість доводів позивача щодо
недійсності Договору уступки з підстав його не затвердження загальними зборами
учасників відповідача1, оскільки таке не затвердження  не є підставою для визнання даного договору недійсним.

Колегія суддів також погоджується з висновком
суду першої інстанції про безпідставність доводів позивача про те, що для
укладання Договору уступки потрібне було рішення правління договору про спільну
діяльність, враховуючи  наступне.

Договір про спільну діяльність № 2 від
04.09.2003 (редакція від 22.02.2005) не містить в собі заборон щодо відчуження
учасником спільної діяльності своєї частки у цій діяльності на користь третіх
осіб.

Договір
уступки підписаний всіма учасниками договору про спільну діяльність, що
свідчить про погодження всіма учасниками спільної діяльності та відсутність
заперечень останніх щодо такого правочину.

Щодо доводів позивача про необхідність
нотаріального посвідчення Договору уступки та про те, що цей договір порушує
публічний порядок, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки
частка у договорі про спільну діяльність не підпадає під поняття "валютні
цінності" у розумінні діючого законодавства.

Окрім того, за змістом умов Договору уступки
частка відповідача 1 у договорі спільної діяльності була безоплатно передана
відповідачеві 2, що свідчить про те, що у даному випадку не відбувся продаж
цієї частки, а фактично відбулося її дарування.

За приписами ч.3 статті 720 Цивільного
кодексу України підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між
собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом
дарувальника.

За правовою природою Договір уступки є
договором дарування, право на укладання якого повинно бути прямо передбачено
статутом відповідача 1.

Натомість, статут відповідача 1 в редакції
2003 року не надає права відповідачеві 1 укладати договори дарування.

В силу ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина
2 статті 203 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
сторонами (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьої, п'ятою
та шостою статті 203 цього кодексу.

Викладене свідчить про те, що відповідачеві
1 (дарувальнику за Договором уступки) не надано права здійснювати дарування на
користь інших осіб.

Враховуючи встановлені вище обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку
про наявність підстав для визнання недійсним Договору уступки.

Приймаючи до уваги  те, що Договір уступки є недійсним,  набуття відповідачем 2 права на частку в
спільній діяльності є безпідставним, тому редакція від 14.09.2005 Договору про
спільну діяльність № 2, згідно з якою відповідач 2 став учасником спільної
діяльності, також підлягає визнанню недійсною, а діючою є попередня редакція
вказаного договору від 22.02.2005.

Позивачем не доведено, що внаслідок
укладення Договору уступки сталися зміни у майновому становищі відповідача 1 та
відповідача 2, а саме: передача майна, коштів тощо.

Дані обставини свідчать про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині приведення
відповідача 1 та відповідача 2 у попереднє становище, що існувало до укладання
Договору уступки.

За приписами ст.1134 ЦК України внесене
учасниками майно є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не
встановлено договором простого товариства або законом.

З огляду на зазначене є безпідставними
вимоги позивача про визнання за відповідачем 1 права власності на фактично
внесену до спільного майна учасників договору про спільну діяльність у сумі 250
000,00 грн.

Враховуючи недоведеність належними доказами
факту внесення відповідачами 1 та 2 відповідних змін до своїх бухгалтерських,
облікових та звітних документів, пов'язаних із укладенням Договору уступки,
відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача
1 та відповідача 2 внести відповідні зміни до вказаних документів.

Відповідно до ст. 33 ГПК  України кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони
та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують
висновки місцевого суду з огляду на вищевикладені обставини.

Окрім того, щодо доводів апелянта про те, що
Договір уступки не є договором дарування колегія суддів зважає на наступне.

За приписами  ч.1 ст. 717 Цивільного кодексу України за
договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов”язується
передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок)
у власність.

За змістом даної правової норми дарування -
є безоплатний перехід права власності на майно від однієї особи до іншої,
що  мало місце у відносинах сторін даного
спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення місцевого суду, яким частково задоволені позовні вимоги,
відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає
підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги
ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

.Апеляційну скаргу Приватного підприємства “
Київські інтерактивні телекомунікації”
залишити без задоволення.

2.Рішення
Господарського суду  м. Києва  від 17.01.2008 року у справі № 45/387
залишити без змін.

3.Матеріали
справи  № 45/387 направити до
Господарського суду  м. Києва.

Головуючий суддя

Судді