ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2008
Справа № 33/460-07

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді : Лотоцької
Л.О.

суддів:
Бахмат Р. М. (доповідача), Євстигнеєва

при
секретарі: Ролдугіної
Н.В.

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2
(дов. № 2255  від 09.04.08 р.); ОСОБА_3
(дов. № 4267  від 13.09.05 р.)

від
відповідача:
представник у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 м.Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської
області від  23.01.08 р.  у справі № 33/460-07

за
позовом:  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1  м.Кривий Ріг

до   Криворізької
міської ради  м.Кривий Ріг

про
визнання права власності

В
С Т А Н О В И В :

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської обл. від 23.01.08 р. у справі № 33/460-07
(суддя Рудовська І.А.) відмовлено у позові Суб'єкту підприємницької діяльності
-фізичної особі ОСОБА_1  до  Криворізької міської ради  про
визнання за позивачем права власності на самочинно побудовані нежитлові
будівлі: бокс по ремонту автомобілів “Б-1” -площею 74,0 кв.м; автомагазин “Б-1”
площею 87,4 кв.м, які розташовані на орендованій земельній ділянці в АДРЕСА_1.

Позивач не погодився з вказаним
рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення
та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник
в апеляційній скарзі вказує, що вважає рішення суду першої інстанції по даній
справі не законним, необґрунтованим і винесеним з суттєвими порушеннями і  неправильним застосуванням норм матеріального
права, а саме: ч.1,3,5 ст. 376 ЦК України і
процесуального права та таким, що підлягає скасуванню. Позивачем не
вказано, які норми процесуального права порушено судом першої інстанції.

В
обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що, на підставі рішення
виконкому Криворізької міської ради № 541 від 18.12.2001 р., укладено з
Криворізькою міською радою на 3 роки договір № 2071 від 03.02.2003 р. оренди
земельної ділянки площею 1947 кв.м в Довгинцівському районі міста Кривого Рогу
по вул. Дніпропетровське шосе для розміщення авторинку, яка в послідуючому, на
підставі рішення виконкому Довгинцівської районної ради м.Кривого Рогу № 18 від
18.01.2006 р., була перейменована на АДРЕСА_1.

Вказаний
договір оренди земельної ділянки, рішенням Криворізької міської ради № 4008 від
27.01.2006 р., поновлено на новий термін (5 років).

На
вищевказаній земельній ділянці позивачем було самочинно побудовано нежитлові
будівлі: адміністративно-побутова будівля “А-2” -площею 37,1 кв.м; будівля
торгових павільйонів “Г-1” -площею 898,4 кв.м; автомагазин “В-3” -площею 92,4
кв.м; кафе “Г-1*  ” -площею 67,4 кв.м;
літня площадка “Г* “ -площею 62,8 кв.м; прибудова комірка з підвалом “Д-1”
-площею 16,7 кв.м, які  на підставі
рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 20.12.2005 р. по справі
№ 25/396 та рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від 19.04.2006
р. по справі № 39/82 були зареєстровані КП “Криворізьким бюро технічної
інвентаризації” за позивачем на праві приватної власності, згідно з Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13229629 від 16.01.2007 р.

На
думку особи, яка подала апеляційну скаргу, вищевказані обставини, відповідно до
ч.2 ст. 35 ГПК України, щодо визнання за позивачем права власності на самочинно
збудоване ним нерухоме майно, не потребують доказуванню при розгляді даної
справи, оскільки є встановленими рішеннями господарського суду, які набрали
законної сили, та в даній справі беруть участь ті самі сторони.

Скаржник
зазначає в апеляційній скарзі, що висновок суду стосовно того, що позивачу не
надавалася в установленому порядку земельна ділянка під уже збудоване нерухоме
майно, спростовується зазначеними вище рішеннями господарського суду та
письмовими матеріалами даної справи (договір оренди земельної ділянки, тощо).

У
відзиві на апеляційну скаргу Криворізька міська рада просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення, яке оскаржується без змін, так як вважає
рішення обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач
заперечуючи проти доводів позивача, вказаних в апеляційній скарзі вказує, що
позивачу в платне користування земельна ділянка, згідно договору оренди від
19.05.2006 р., була виділена для розміщення авторинку і умовами пункту 7.4
договору заборонена самовільна забудова земельної ділянки.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання
повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, не повідомив суд про поважність причини неявки, не
скористався наданим законом правом на участь представника в судовому засіданні.
Неявка представника відповідача не перешкоджає перегляду справи апеляційним
господарським судом, відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, за наявними у
справі матеріалами.

В
судовому засіданні, за згодою представників позивача, оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Заслухавши
суддю-доповідача та пояснення представників позивача, розглянувши та
обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що  між Криворізькою міською радою (орендодавець)
та приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної
ділянки від 19.05.2006 р.

Згідно
з пунктом 1.1 зазначеного договору орендодавець, на підставі рішень міської
ради від 27.01.2006 р. № 4008 та від 22.03.2006 р. № 4220, надав орендарю в
строкове платне користування земельну ділянку для розміщення авторинку з метою
несільськогосподарського використання, яка знаходиться по АДРЕСА_1.

В
оренду передана земельна ділянка загальною площею 19 471 кв.м.

Договір
оренди укладено на п'ять років. Після закінчення строку договору орендар має
переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не
пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його дію.

Умовами
пункту 7.4 договору передбачено, що забороняється самовільна забудова земельної
ділянки.

В
позовній заяві позивач вказує, що на вищевказаній земельній ділянці побудував
самочинно нежитлові будівлі:  бокс по
ремонту автомобілів “Б-1” -площею 74,0 кв.м; автомагазин “Б-1” площею 87,4 кв.м
і просив суд визнати за ним право власності на самочинно побудовані нежитлові
будівлі, які розташовані на орендованій земельній ділянці в АДРЕСА_1.

Згідно
до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як
вбачається з умов пункту 1.1 договору земельна ділянка орендарю для забудови
нерухомого майна не надавалася. Крім того, як вже вище зазначалося, пунктом 7.4
договору передбачена заборона забудови земельної ділянки.

Згідно
до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Особа,
яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є
власником цієї речі.

Право
власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо
договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Самочинно
побудовані нежитлові будівлі: бокс по ремонту автомобілів “Б-1” -площею 74,0
кв.м та автомагазин “Б-1” площею 87,4 кв.м не введені в експлуатацію шляхом
прийняття їх до експлуатації уповноваженою комісією з складанням та
затвердженням акту вводу в експлуатацію.

Відповідно
до ч. 3 ст. 18 Закону України “ Про основи містобудування” закінчені
будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними
приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва
їх інженерно-технічним оснащенням відповідно до проектної документації,
нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Приймаючи
до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно зробив висновок, що право власності на нерухоме майно, що підлягає
державній реєстрації відповідно до Положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України
№ 7/5 від 07.02.2002 р., виникає на об'єкти, будівництво яких завершено і які
прийняті в експлуатацію в установленому порядку. Вказані висновки узгоджуються
з приписами ст. 331 Цивільного кодексу України і суд цілком правомірно відмовив
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Посилання
скаржника на те, що, відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, обставини щодо
визнання за ним права власності не потребують доказуванню при розгляді даної
справи, з посиланням на рішення господарського суду Дніпропетровської обл. від
20.12.2005 р. № 25/396 та від 19.04.2006 р. № 39/82, не мають відношення до
даного предмету спору, оскільки предметом спору по вказаним справам є
визнання  права власності на інші
самочинно побудовані нежитлові будівлі.

На
підставі викладеного, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального
кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 м.Кривий Ріг залишити без
задоволення.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2008 р. у справі №
33/460-07 залишити без змін.

Головуючий
Л.О.Лотоцька

Судді:                                                                                   Р.М.Бахмат

О.С. Євстигнеєв

З оригіналом згідно:

Пом. судді
І.Г.Логвиненко

14.04.2008 р.