ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

31.07.2008

Справа №2-30/8492-2008

За заявою кредитора Управління Пенсійного фонду України в Залізничному р-ні м. Сімферополя, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 14а.

До боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «207 отряд ВОХР», м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 9 – а, кв. 42.

Про порушення справи про банкротство.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від кредитора – Абрамкіна, за дов. від 09.01.2008 р., у справі.

Від боржника – не з’явився.

Обставини справи: Кредитор - Управління ПФУ в Залізничному р-ні м. Сімферополя АРК звернувся із заявою про порушення справи про банкрутство відносно боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «207 отряд ВОХР» у порядку передбаченому ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Провадження у справі порушено ухвалою від 14.07.2008 р.

Відповідно до ч.1 ст. 52 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон) у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Застосування ініціюючим кредитором ст.52 Закону мотивоване відсутністю керівних органів боржника за його місцезнаходженням – м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 9 – а, кв. 42, що підтверджується актом перевірки місцезнаходження платника податків від 24.07.2008 р. (а.с. 39).

Проте, акт обстеження місцезнаходження платника податків, складений Управління ПФУ в Залізничному р-ні м. Сімферополя, не може визнаватися належним доказом відсутності боржника за місцезнаходженням з огляду на такі нормативні приписи.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, згідно з ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців», мають міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців. Статтею 18 цього ж Закону, яка визначає статус відомостей Єдиного державного реєстру, передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, лише факт внесення таких відомостей до реєстру може слугувати допустимим доказом відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням. Такі відомості стосовно боржника у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців відсутні, що підтверджується витягом з реєстру головного управління статистики (а.с.18).

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 22.05.2007 р. у справі № 21/19-06-518.

Крім того, згідно з довідкою ДПІ в м. Сімферополі № 6541/9/284 (а.с. 40) станом на 25.04.2008 р. боржник останню податкову звітність представляв за січень 2008 р.

З викладених обставин, суд дійшов висновку, що представленими кредитором доказами не підтверджується, що боржник – ТОВ «207 отряд ВОХР» є відсутнім боржником в розумінні ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься довідка КРУ «Приватбанк» згідно з якою станом на 02.06.2008 р. на розрахунковому рахунку підприємства є рух грошових коштів. (а.с. 89). А це свідчить про ведення боржником господарської діяльності.

З викладених обставин, оскільки господарські суди розглядають заяви про порушення справ про банкрутство у разі наявності передбачених ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підстав, а також з урахуванням особливостей передбачених ст. 52 цього Закону, суд приходить до висновку про недоведеність Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному р-ні м. Сімферополя підстав для визнання ТОВ «207 отряд ВОХР» відсутнім боржником, а відтак, припиняє провадження у справі, оскільки така справа не підлягає розгляду в господарських судах України.

Керуючись п.1 ст. 80, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШІВ:

Провадження у справі про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «207 отряд ВОХР» припинити.

Дану ухвалу направити сторонам рекомендованою кореспонденцією за адресою:

1.          Управління ПФУ в Залізничному р-ні м. Сімферополя, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 14а.

2.          ТОВ «207 отряд ВОХР», м. Сімферополь, вул. Гагаріна, буд. 9 – а, кв. 42.

3.          Красноперекопська міська рада, м. Красноперекопськ, пл.. Героїв Перекопу, буд. 1-а.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.