ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 р.

№ 14/36(5/285)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого, Воліка І. М., Дунаєвської Н. Г.,

за участю представників сторін: позивача –Кузьміна Ю. Л. дов. № 18 від 18.12.2007 року, відповідача –Колотовича Д. О. дов. № 7 від 01.01.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ВАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз»на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року у справі господарського суду Луганської області за позовом ВАТ по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз»до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго»,

УСТАНОВИВ:

У травні 2007 року ВАТ по газифікації та газопостачанню «Луганськгаз»звернувся до господарського суду з позовом до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго»про стягнення боргу за газ.

Посилаючись на невиконання відповідачем обов’язку розрахуватися за газ, одержаний у 1997-1998 роках, просив стягнути з відповідача 10353360 гривень 74коп., з яких 5997975 гривень 61 коп. –основного боргу, 3667801 гривню 20 коп. –втрати коштів від інфляції та 687583 гривні 93 коп. –3 відсотки річних.

Справа розглядалася в судах неодноразово.

Рішенням господарського суду Луганської області від 3 квітня 2008 року в позові відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року рішення господарського суду скасовано.

Провадження у справі припинено.

У касаційній скарзі ВАТ «Луганськгаз»просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції п.1 ст.80 ГПК України, ст. ст.3, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»та ст. 625 ч.2 ЦК України.

Заявник вважає, що мирова угода між сторонами є новацією договірних зобов’язань, тому що рішення суду про її затвердження не містить необхідних для виконавчого документу реквізитів.

На його думку, зобов’язання відповідача розрахуватися не припинилося, крім того, відповідач повинен відшкодувати втрату коштів від інфляції та відсотки річних.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.220 ЦК УРСР, чинного на момент існування спірних правовідносин, зобов’язання припиняється угодою сторін.

Як встановлено судом, 14 травня 2001 року рішенням господарського суду Луганської області було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 8 травня 2001 року в межах справи № 19/8 про стягнення з відповідача 8108370 гривень 44 коп. боргу за газ, поставлений у 1997 –1998 роках.

За умовами зазначеної мирової угоди сторони дійшли згоди із врахуванням зміни позову про стягнення з відповідача 5997975 гривень 61 коп. боргу, у тому числі 1344897 гривень 07 коп. за договором № 44 від 13 січня 1997 року і 4653078 гривень 54 коп. за договором № 74 від 1 липня 1998 року.

За пунктом 3 мирової угоди відповідач зобов’язався перерахувати вказаний борг до 8 травня 2004 року, але не виконав вказане.

Листами № 371 від 24 липня 2002 року та № 504 від 1 жовтня 2003 року позивач повідомив відповідача про припинення зобов’язань за договорами постачання природного газу від 13 січня 1997 року № 44 та від 1 липня 1998 року № 74 та здійснив дії щодо фактичного прощення боргу на суми 3355417 гривень 79 коп. та 2895204 гривні 07 коп. відповідно.

Загальна сума повністю відповідає вартості газу, поставленого у 1997 –1998 роках, встановленій рішенням суду у справі № 19/8.

Відповідач погодився з листами позивача і вчинив ряд дій зі списання боргу: списав борг, відобразив цю операцію в своєму балансі, відзвітував з цього приводу перед податковою інспекцією, повідомив позивача про включення цих сум до складу валового доходу для обрахування податку на прибуток до податкової декларації за 9 місяців 2002 року.

Сторони не включали спірну суму до акту звірки розрахунків станом на 1 липня 2003 року.

Правомірність операції зі списання суми боргу підтверджені актами перевірок податкового органу № 182/23-107/13405551 від 14 липня 2003 року та КРУ Луганської області від 4 липня 2003 року.

Також судом встановлено, що дії сторін, направлені на припинення зобов’язання відповідача є юридично значимими, оскільки вчинені повноважними особами сторін.

За таких обставин місцевий господарський суд виконав всі вимоги суду касаційної інстанції, повно встановив істотні для справи обставини, вірно застосував ст. 220 ЦК України, прийшов до юридично правильного висновку про припинення зобов’язання відповідача з розрахунку за газ, одержаний від позивача у 1997 –1998 роках, і обґрунтовано відмовив у позові.

Суд апеляційної інстанції, в порушення ст.111-12 ГПК України, залишив вказівки суду касаційної інстанції поза увагою, а тому помилково припинив провадження у справі на підставі п.1 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, постанова Луганського апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду законне і обґрунтоване, а тому зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року.

Рішення господарського суду Луганської області від 3 квітня 2008 року залишити без зміни.

Головуючий Т. Козир

Судді І. Волік

Н. Дунаєвська