ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2008 р. Справа № 45/91-08

вх. № 3026/5-45

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився відповідача - Свіщова Р.В., доручення від 18.10.2007 р.

розглянувши справу за позовом ВАТ "Форез", м. Харків

до ДП науково-дослідне господарство "Докучаєвське", п/о Комуніст

про стягнення 528800,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 528800,00 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань щодо поставки зерна позивачу. Крім того позивач просить покласти на відповідача судові витрати, у вигляді сплаченого держмита у розмірі 5288,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що в період з квітня 2005 року по жовтень 2005 року ВАТ „Форез” перерахувало відповідачу 528800,00 грн. в якості передплати за зерно та підтверджує відповідними платіжними дорученнями доданими до позовної заяви.

Також в процесі розгляду справи представником позивача 23.06.2008 року була надана угода про наміри б/н від 10.03.05 року для залучення до матеріалів справи.

Представник відповідача проти позову заперечує з мотивів, вказаних у відзиві на позов. Зокрема представник відповідача зазначає, що суть позовних вимог позивача зводиться до договору поставки зерна, але між позивачем та відповідачем на протязі 2005 року ніяких договорів поставки не укладалося, а тому позивач не може вказувати на невиконання з боку відповідача своїх зобов’язань при цьому посилаючись на платіжні доручення надані позивачем, в яких в графі призначення платежу зазначено: - „Попередня оплата за ТМЦ згідно угоди про наміри б/н від 10.03.05 року”. Також відповідач зазначає, що з квітня 2005 року позивач не вимагав від відповідача поставити зерно.

Надані сторонами документи були досліджені судом та залучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.

В період з квітня 2005 року по жовтень 2005 року ВАТ „Форез” перерахувало відповідачу 528800,00 грн., що підтверджується наступними документами: платіжне доручення № 119 від 07.04.2005 року на суму 100000,00 грн., платіжне доручення № 140 від 27.04.2005 року на суму 40000,00 грн., платіжне доручення № 152 від 11.05.2005 року на суму 100000,00 грн., платіжне доручення № 173 від 18.05.2005 року на суму 41000,00 грн., платіжне доручення № 481 від 27.05.2005 року на суму 3300,00 грн., платіжне доручення № 213 від 09.06.2005 року на суму 2800,00 грн., платіжне доручення № 223 від 14.06.2005 року на суму 37000,00 грн., платіжне доручення № 231 від 21.06.2005 року на суму 37000,00 грн., платіжне доручення № 252 від 05.07.2005 року на суму 3700,00 грн., платіжне доручення № 261 від 11.07.2005 року на суму 27000,00 грн., платіжне доручення № 267 від 13.07.2005 року на суму 44000,00 грн., платіжне доручення № 278 від 20.07.2005 року на суму 3000,00 грн., платіжне доручення № 287 від 27.07.2005 року на суму 7000,00 грн., платіжне доручення № 293 від 03.08.2005 року на суму 10000,00 грн., платіжне доручення № 314 від 18.08.2005 року на суму 60000,00 грн., платіжне доручення № 773 від 06.09.2005 року на суму 13000,00 грн. Відповідно до зазначених платіжних доручень грошові кошти перераховувалися, як попередня оплата за ТМЦ згідно угоди про наміри б/н від 10.03.05 року.

Угода про наміри б/н від 10.03.05 року передбачає здійснення позивачем ремонту сільгосптехніки, забезпечення приладами, запчастинами, іншими витратними матеріалами.

17.03.2008 року за вих. №104 позивачем на адресу відповідача був направлений лист-вимога про перерахування суми передплати у розмірі 528800,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що лист-вимога був отриманий відповідачем 18.03.2008 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи позивач вимагає від відповідача повернення суми передплати за зерно у розмірі 528800,00 грн. вказуючи, що відповідачем з квітня 2005 року до моменту звернення до суду не виконані зобов’язання щодо поставки позивачу зерна. Але з такими вимогами суд не може погодитися з тих міркувань, що в 2005 році між позивачем та відповідачем не укладалися договори поставки зерна, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог зазначених в позовній заяві.

Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами повинні укладатися в письмовій формі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Ст. 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За таких обставин суд вважає, що позивач не надав належних доказів для підтвердження своїх вимог стосовно основної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 208, 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 07 липня 2008 року.

Суддя