ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Приватного підприємства “Крокелектромонтаж”

на постанову

від 14.04.2008 року Севастопольського

апеляційного господарського суду

у справі

господарського суду

№ 2-7/14653-2007

Автономної Республіки Крим

за позовом

Приватного підприємства “Пронет”

до

Приватного підприємства “Крокелектромонтаж”

про

стягнення 213106,80 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 18.02.2008 року, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Щепанська О.А., судді –Горошко Н.П., Черткова І.В.) від 14.04.2008 року, у справі № 2-7/14653-2007 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 135485,02 грн., 1354,85 грн. державного мита та 75,02 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.599, ч.1 ст.875, ч.4 ст.882 ЦК України, ст.43, п.3 ч.1 ст.84 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.03.2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Лучисте” (Замовник) та Приватним підприємством “Пронет” (Підрядник) було укладено договір №44-03/2007, пунктом 1.1 якого передбачено, що замовник доручає та оплачує, а підрядник приймає на себе проведення певних робіт.

Сторонами пунктом 9.10 цього договору було передбачено, що для виконання робіт за цим договором підрядник має право залучати сторонні організації.

Відповідно до частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Отже, на підставі вказаних положень, між Приватним підприємством “Пронет” (Підрядник) та Приватним підприємством “Крокелектромонтаж” (Субпідрядник) було укладено договір №304/07, згідно з пунктом 1.1 якого, підрядник доручає та оплачує, а субпідрядник зобов’язується власними силами виконати роботи зі створення мережі внутрішнього електроживлення та внутрішнього освітлення, надалі - роботи, на об’єкті: 1 черга (у складі: жилі приміщення комплексу, сходові клітини, поповерхові коридори блоків 1, 2, З, освітлення шахт ліфтів та критого проходу, електрощитові, приміщення зв’язку, силове електрообладнання, горище, магістралі, стояки, поверхові щити, вентиляційна камера, заземлення, блискавкозахист) жилого комплексу рекреаційного типу в районі Севастопольського шосе в селищі міського типу Гаспра, надалі –об’єкт.

Сторони в пункті 2.3 договору передбачили, що ціни на обсяги матеріалів та обладнання, передбачені додатками до цього договору на момент його підписання, є твердими (фіксованими) та зміні не підлягають.

Згідно з пунктом 3.1 договору, виконання робіт, поставка обладнання, передбачені статтею 1 цього договору, здійснюються в строки відповідно календарного плану (додаток №4 до цього договору).

Субпідрядник починає передбачені договором роботи за умови оплати підрядником авансу, передбаченого пунктом 1 графіку платежів (додаток №3) до цього договору в повному обсязі.

З наданих в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що позивачем були перераховані Приватному підприємству “Крокелектромонтаж” грошові кошти у загальній сумі 300000,00 грн. (а.с.33-35).

У той же час, представлені в матеріалах справи акти прийому виконаних підрядних робіт свідчать, що відповідачем були виконані роботи на суму 86893,20 грн.

Сторонами 03.09.2007 року було підписано додаткову угоду до договору №04/07, якою передбачено припинити дію договору субпідряду. Цією ж угодою було передбачено, що виконання робіт субпідрядником припиняється 27 серпня 2007 року. Сторони ж не пізніше 30 календарних днів після припинення робіт за договором та припинення дії договору проводять взаємні розрахунки, причому розрахунки проводяться за фактично виконані субпідрядником роботи станом на 27 серпня 2007 року. Додатковою угодою також передбачено, що закінчення договору - 27 серпня 2007 року, а відносно проведення взаємних розрахунків сторонами договір №04/07 діє до повного проведення сторонами взаємних розрахунків за цим договором.

Отже, приймаючи до уваги те, що впродовж 30-денного строку після припинення робіт за договором (тобто до 27.09.2007 року) відповідачем не були перераховані Приватному підприємству “Пронет” грошові кошти у сумі 213106,80 грн., на які не були виконані підрядні роботи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом встановлено, що відповідач не надав доказів виконання ним підрядних робіт на суму 213106,80 грн., у той час, як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

Акти прийому виконаних підрядних робіт за серпень 2007 на суму 87014,40 грн. не були визнані судом як належні та допустимі докази у справі, оскільки вказані акти не містять підпису та печатки замовника (Приватного підприємства “Пронет”), у той час, як згідно з приписами статті 3 договору №04/07 лише підписаний обома сторонами акт виконаних робіт може бути підтвердженням виконання відповідачем своїх обов’язків за договором.

Крім того, в пункті 3.6 договору №04/07 сторони передбачили, що разом з актом прийому виконаних підрядних робіт та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт та витрат субпідрядник зобов’язується надати підряднику копії накладних на закупівлю матеріалів, використаних при виконанні робіт, що підтверджують їх вартість, а також інші документи, які буде вимагати підрядник. У той же час, вказаний обов’язок відповідачем не виконувався та разом із кошторисними документами відповідні документи на підтвердження вартості виконаних підрядних робіт позивачу не надавалися.

Також, на підставі тих самих обставин, судами не було прийнято до уваги і акт прийому-передачі матеріалів (а.с.60), оскільки зазначений акт не містив підпису та печатки Приватного підприємства “Пронет”, а інших доказів передачі позивачу матеріалів Приватне підприємство “Крокелектромонтаж”, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не надало.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна виписка з банківського рахунку Приватного підприємства “Крокелектромонтаж” від 22.10.2007 року (т.1 а.с.61), з якої вбачається, що 19.10.2007 року відповідачем була повернута Приватному підприємству “Пронет” частина невикористаної суми авансового платежу у розмірі 77621,78 грн.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується, що Приватним підприємством “Крокелектромонтаж” не були використані за призначенням та не були повернуті позивачу грошові кошти на загальну суму 135485,02 грн. (300000,00 грн. –86893,20 грн. –77621,78 грн.).

Колегія суддів не бере до уваги як помилкові доводи касаційної скарги про порушення судами приписів ч.4 ст.882 ЦК України, згідно якої у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною; акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Неправомірність позиції позивача полягає у невиправдано широкому розумінні приписів наведеної норми, оскільки остання дозволяє використовувати в якості підтвердження виконаних робіт акт, підписаний однією із сторін, лише у разі відмови другої сторони від підписання акта. Судами при розгляді справи не встановлено такого факту (відмови позивача від підписання акта), оскільки відповідачем не доведено, відповідно до ч.1 ст.882 ЦК України та п.4.10 договору сторін, про повідомлення ним позивача про готовність до передання робіт (етапу робіт). Матеріали ж справи свідчать, що на актах (т.1 а.с.54, 60, 124, 125, 149, 150) відсутня відмітка про відмову позивача від його підписання. Крім того, не надано відповідачем суду і доказів направлення акта за серпень 2007 року позивачу в порядку, передбаченому пунктами 3.5, 9.2 договору сторін. У відзиві на позов та у касаційній скарзі відповідач посилається на направлення поштою акта за серпень 2007 року позивачу лише 26.10.2007 року, тобто після звернення останнього з позовом до суду, що не відповідає умовам договору та встановленому законом порядку передання та прийняття робіт за договором будівельного підряду.

Доводи касаційної скарги про порушення судом ст.43, п.3 ч.1 ст.84 ГПК України, оскільки ним не розглянуто клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи на підтвердження фактичного виконання робіт, колегія суддів вважає безпідставними з тих підстав, що матеріали справи не містять даних щодо звернення відповідача з таким клопотанням.

Враховуючи наведене постанова Севастопольського апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства “Крокелектромонтаж” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 року у справі № 2-7/14653-2007 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 року у справі № 2-7/14653-2007 –без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач