ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.07.08 Справа №8/241д/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Кричмаржевський В.А. , Мірошниченко М.В.

при секретарі: Акімовій Т.М.,

за участю представників:

позивача: Верлата О.М. – довіреність № 40/08 від 22.07.2008 року;

відповідача: Щербаха Р.С. – довіреність № 1/05-т від 25.12.2007 року

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 р. у справі № 8/241д/08

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трівлад» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя про визнання недійсним договору транспортного експедирування № DL 000282 від 13.06.2005 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трівлад» та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 року у справі № 8/241д/08 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами досягнуто згоди щодо визначення найменування вантажу, пунктів відправлення і призначення та строків перевезення, порядку його визначення у конкретних випадках надання послуг, плати за надання послуг експедитором та умови щодо порядку страхування вантажу, а також визначено умови настання відповідальності, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок непереборної сили, Суд дійшов до висновку, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для цього виду спірного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трівлад» не погодилося із рішенням господарського суду у цій справі та звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 року у справі № 8/241д/08 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність». Посилається на те, що у спірному договорі відсутні істотні умови, які передбачені ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», оскільки самим договором дані умови не передбачені, а передбачені письмовим листуванням у вигляді заявки, яка не є додатком до договору та не містить посилання у договорі на те, що вона є невід’ємною частиною договору.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 08.07.2008 року у справі № 8/241д/08 апеляційний розгляд справи призначено на 23.07.2008 року.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1318 від 23.07.2008 року справу № 8/241д/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Посилається на те, що суд приймаючи рішення всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи, в їх сукупності, оцінив, надані сторонами по справі, докази, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом. Вказує, що договір, який є предметом спору по цій справі, містить у собі усі істотні умови, зазначені ст. 9 Закону України «Про експортно-експедиторську діяльність». Зазначає, що посилання скаржника на те, що заявка не є додатком до договору та у договорі не міститься посилання на те, що заявка є його невід’ємною частиною, є необґрунтованими, оскільки відсутність про таке посилання у тексті самого договору не може бути підставою для визнання його недійсним, Вважає, що сторони по цій справі погодили умови договору і визначилися, що зазначення подібного формулювання у тексті документа не є обов’язковим. Зауважує, що відповідно до ч.3 ст.6, ст. 627 Цивільного кодексу України та ч.4 ст. 179 Господарського кодексу України, сторони пунктом 3.2.1 договору визначили порядок перевезення вантажів, при цьому ніяким чином не порушуючи вимоги Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та інших законодавчих актів, що регулюють взаємовідносини суб’єктів господарювання на ринку транспортно-експедиторських послуг.

В судовому засіданні 23.07.2008 року представник заявника апеляційної скарги підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

За заявою присутніх представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.06.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трівлад» в особі директора В.І. Стайловського, діючого на підставі Статуту, експедитором, з однієї сторони та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор», в особі Першого заступника Генерального директора – директора по фінансам, закупкам та логістики А.І. Хоменко, діючого на підставі довіреності № 1/14-49 від 14.04.2005 року, клієнтом, з іншої сторони, було укладено договір транспортного експедирування № DL 000282.

За умовами зазначеного договору, експедитор зобов’язався за плату та за рахунок клієнта надавати чи організовувати надання транспортно-екпедиторських послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу (вантажів) автомобільним транспортом, а клієнт зобов’язався оплатити ці послуги.

Відповідно п. 8.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2005 року. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору ні одна із сторін письмово не повідомить про його закінчення, договір вважається продовженим на наступний календарний рік.

До договору сторонами були укладені додаткові угоди: № 1 від 01.12.2006 року; № 2 від 29.12.2006 року; № 3 від 16.06.2007 року.

Доказів закінчення чи розірвання вищевказаного договору у встановленому законом порядку, сторонами не надано.

Визнання недійсним договору транспортного експедирування № DL 000282 від 13.06.2005 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя, було предметом позовних вимог.

Колегія суддів вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню, в силу наступного:

Вимоги позивача заявлені на підставі ст.203 та 215 Цивільного кодексу України (з урахуванням уточнення позовних вимог) та обґрунтовані тим, що спірний договір укладений всупереч ст.ст. 9,10,11,12, 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», а також, у зв’язку з тим, що особа, яка підписувала оскаржуваній договір з боку відповідача не мала відповідних повноважень на підписання певного виду договорів.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 вказаного кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Позивач вважає, що сторонами за спірним договором не досягнуто згоди щодо визначення виду найменування вантажу, пунктів відправлення і призначення та строків перевезення, порядку його визначення у конкретних випадках надання послуг, плати за надання послуг експедитором, строк виконання договору, умови щодо порядку страхування вантажу, умови настання відповідальності, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок непереборної сили, прав клієнта та експедитора, а отже не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для цього виду спірного договору.

Відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов’язання, пов’язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 10, 11 та 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлені права та обов’язки експедитора і клієнта.

Статтею 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування.

Статтею 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачена відповідальність експедитора і клієнта.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції та апеляційним господарським судом, спірний договір містить всі істотні умови, передбачені законом для цього виду договорів.

Так, п.3.2.1 спірного договору, сторони узгодили, що для надання послуг з організації перевезення конкретного вантажу клієнт надає в письмовому вигляді будь-яким прийнятним для сторін способом заявку на експедирування, в якій зазначаються: найменування і адреси вантажовідправника та вантажоотримувача, дата завантаження і розвантаження, найменування, вага та габарити вантажу, особливі умови перевезення (за їх наявності), адреси митних органів, пункти пропуску через державний кордон, розмір плати за надані послуги.

Пунктом 5.1 цього ж договору встановлено, що плата за надані експедитором послуги по організації конкретного вантажу узгоджується сторонами одночасно з узгодженням заявки.

Відповідно до п. 2.2.8 вищезазначеного договору, до транспортно-експедиторських послуг, які надаються експедитором відноситься, зокрема, здійснення страхування вантажу (вантажів).

Розділом 6 спірного договору сторони визначили умови настання відповідальності, у томі числі в разі завдання шкоди внаслідок непереборної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що сторонами у спірному договорі узгоджені наступні умови договору: визначення виду найменування вантажу, пунктів відправлення і призначення та строків перевезення, порядку його визначення у конкретних випадках надання послуг, плата за надання послуг експедитором, строк виконання договору, умови щодо порядку страхування вантажу, умови настання відповідальності, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок непереборної сили, права клієнта та експедитора. Отже, сторонами договору досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для цього виду спірного договору.

Договір транспортного експедирування № DL 000282 від 13.06.2005 року не є зовнішньоекономічним договором, а отже посилання позивача на порушення при укладенні цього договору положень Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» безпідставні. Договір транспортного експедирування № DL 000282 від 13.06.2005 року підписаний з боку Відкритого акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» Першим заступником Генерального директора – директора по фінансам, закупкам та логістики А.І. Хоменко, діючого на підставі довіреності № 1/14-49 від 14.04.2005 року. Доводи позивача щодо того, що особа, яка підписувала оскаржуваній договір з боку відповідача не мала відповідних повноважень на підписання певного виду договорів необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним договору транспортного експедирування № DL 000282 від 13.06.2005 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя, є безпідставними, та такими, що не відповідають вимогам вищенаведеного законодавства, у зв’язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що у змісті спірного договору прямо не зазначено про те, що заявка є його невід’ємною частиною не є підставою вважати, що сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції з’ясовані всі обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення господарського суду першої інстанції по цій справі прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 р. у справі № 8/241д/08 задоволенню не підлягає.

Судові витрати за позовом та апеляційною скаргою відносяться на Товариство з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трівлад», м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 26.05.2008 р. у справі № 8/241д/08 - без змін.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Кричмаржевський В.А. Мірошниченко М.В.