ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2008 р.

№
7/126-3407

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кривди
Д.С. -(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на  постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від
26.12.2007 року

у
справі

№7/126-3407
господарського суду Тернопільської області

за
позовом

ТОВ
“Торгова група “АРС-Кераміка”

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

визнання
недійсним договору та стягнення суми,

за
участю представників сторін від:

позивача:

Гонта
М.С. -за довіреністю від 20.11.2007р.

відповідача:

не
з'явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Тернопільської області від 25.09.2007р. (суддя Стадник
М.С.) накладено арешт на грошові кошти Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 в ФАКБ “Імексбанк”
м.Тернополя та забезпечують суму в розмірі 22558,69грн.

Ухвалою
господарського суду Тернопільської області від 25.09.2007р. (суддя Стадник
М.С.) зупинено провадження у справі №7/126-3407 до закінчення розгляду
Львівським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Тернопільської області від 10.09.2007р.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2007р. (судді Юрченко
Я.О. -головуючий, Процик Т.С., Галушко Н.А.) ухвали господарського суду
Тернопільської області від 25.09.2007р. залишено без змін.

В
касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та ухвали місцевого господарського суду від 25.09.2007р., посилаючись
на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач
у відзиві на касаційну скаргу просить постанову залишити без змін, а скаргу
-без задоволення.

Відповідач
не скористався наданим процесуальним правом на участь свого представника в
судовому засіданні касаційної інстанції.

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет
правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, ТОВ “Торгова група “АРС-Кераміка” подано позов
до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору про надання юридичних послуг
від 01.01.2005р. та стягнення 22029грн. помилково  сплачених коштів з урахуванням індексу
інфляції, 1180,71грн. річних та судові витрати.

Позивачем
заявлене клопотання про застосування в порядку ст. ст. 66, 67 ГПК України
заходів забезпечення позову з посиланням на те, що відповідач не має наміру
повертати  кошти, свідченням чого є
відкриття ним нового рахунку в ФАКБ “Імексбанк”, через який він має намір  здійснювати розрахунки. Такими діями
відповідач, на думку  позивача,
унеможливить  виконання рішення суду у
випадку задоволення позову, оскільки на рахунку будуть відсутні кошти, на які
можна звернути стягнення.

Відповідно
до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його
заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно
статті 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема,  накладенням арешту на майно, забороною
відповідачеві вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору, отже, приймаючи ухвалу про забезпечення позову,
господарський суд повинен визначитись як з предметом спору, так і доцільністю
та обґрунтованістю вжиття певних заходів забезпечення позову.

За
загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є
достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При
цьому, на заявника, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК
України, покладається тягар доказування наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд
апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ухвала суду першої
інстанції в частині забезпечення позову є обґрунтована, оскільки суд встановив,
що забезпечення позову  було здійснено як
засіб запобігання  можливим
порушенням  майнових прав та охоронюваних
законом інтересів позивача.

Також
колегія приймає до уваги, що судом
першої інстанції дотримано адекватності забезпечення позову предмету
спору. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується
господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським
судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права, про захист якого просить
заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових
наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Судом накладено арешт на
кошти виключно в межах  суми позову.

Отже,
посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції Господарського
процесуального кодексу України не знайшло свого підтвердження при розгляді
касаційної скарги та спростовується матеріалами справи.

Також
є правомірними висновки апеляційної інстанції щодо залишення без змін
ухвали  місцевого господарського суду від
25.09.2007р. про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду
Львівським апеляційним господарським судом апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду Тернопільської області від 10.09.2007р. Суд встановив, що
оскарження ухвали про забезпечення позову
перешкоджає подальшому розгляду справи, а тому були підстави для
зупинення провадження у справі.

За
таких обставин, Вищий господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану
апеляційним судом обставинам справи такою, що ґрунтується на матеріалах справи
та чинному законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, ст.ст.1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2007р. у справі
№7/126-3404 залишити без змін, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
суддя
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький