КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2008                                                                                           № 29/33

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі:           Солонець К.В.

За участю представників:

від позивача - Лук"яненко Л.П. (за дов.),

від відповідача - Козін В.М. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2008

у справі № 29/33 (Усатенко І.В.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Завод спецбетон"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів"

про                                                  стягнення 54 240,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.04.2008 по справі № 29/33 позов ВАТ „Завод спецбетон” до ТОВ „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” про стягнення 54 240, 00 грн. основного боргу задоволено повністю: підлягає до стягнення з ТОВ „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” на користь ВАТ „Завод спецбетон” 54 240, 00 грн. основного боргу, 660, 42 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення є необґрунтованим, оскільки були неповно з’ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, не прийнято до уваги надані скаржником докази та порушено норми матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що позивачем не доведено, що саме у відповідача виникло перед ним зобов’язання щодо сплати грошей, оскільки відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов’язання.

Скаржник наголошує, що сторони не укладали договору в письмовій формі, отже підставою виникнення між ними зобов’язань відповідно до статті 11 ЦК України є дії, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Такими можуть бути зобов’язання, що виникають з договорів про спільну діяльність, зберігання, комісії, купівлі – продажу тощо. Отже, апелянт зазначає, що не визначено, які саме види зобов’язань виникали між сторонами стосовно кожної партії будівельних матеріалів у зазначених видаткових накладних, виданих позивачем.

Відповідач стверджує, що ТОВ „КВЕР” за відсутності письмового договору та відповідно до статті 539 ЦК України, має право на виконання альтернативного зобов’язання, що випливає із звичаїв ділового обороту, а саме: розрахуватись за продукцію; повернути продукцію; продовжити зберігання продукції; здійснити реалізацію продукції від імені позивача.

Також, скаржник посилається не те, що 05.04.204 між сторонами було укладено договір № 35 щодо поставки відповідачем позивачу цементу, за який останній повинен був розрахуватися грошима, або іншим чином обумовленим сторонами. Отже, не виключено, що поставлені позивачем згідно накладних бетонні вироби були розрахунком за цемент, поставлений відповідачем згідно вищевказаного договору.

У відзиві ВАТ „Завод спецбетон” заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та просить апеляційну скаргу ТОВ „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва – без змін.

Позивач зазначає, що на вимогу суду сторони на кожне судове засідання надавали письмові пояснення, клопотання або докази та наводили свої усні доводи та міркування, а суд, відповідно до правил статті 34 ГПК України, приймав ті докази та юридичні факти, які мали відношення до обставин даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2008 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.05.2008.

Ухвалою від 20.05.208 розгляд справи було відкладено на 10.06.2008 та зобов’язано сторін надати банківські виписки по особових рахунках, позивача – надати оригінали видаткових накладних та довіреностей на отримання продукції, відповідача зобов’язано надати належні докази того, що ним було надіслано позивачу листи № 93 від 27.06.2007 та № 57 від 21.03.2007.

Позивач подав суду вищевказані документи для огляду, відповідач вимоги ухвали не виконав.

Розглянувши у судових засіданнях апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

ВАТ „Завод спецбетон” звернувся з позовом до ТОВ „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” про стягнення заборгованості за поставлену продукцію в сумі 54 240, 00 грн. Позов мотивований тим, що протягом липня 2005 – лютого 2006 років позивачем було відпущено відповідачу товар по видатковим накладним на загальну суму 258 910, 42 грн. Відповідач за одержаний товар розрахувався частково, що призвело до виникнення залишку заборгованості в сумі 54 240, 00 грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що продукція позивача (бетонні блоки) була поставлена на будівельний майданчик –будівництва житлового будинку в другому мікрорайоні масиву Троєщина у Ватутинському районі м. Києва, на якому відповідач виконував загальнобудівельні роботи на підставі договору підряду № 21 від 01.08.2001, укладеного з БК “УкрАзіябуд”.

Окрім того, відповідач наполягає на тому, що будівельні роботи були припинені, поставлені позивачем будівельні матеріали залишились на будівельному майданчику, в свою чергу, вирішується питання щодо їх викупу або повернення генеральним підрядником будівництва – ТОВ “Етьєн-вест”.

Судова колегія повністю підтримує позицію суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав:

Між ВАТ „Завод спецбетон” та ТОВ „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” було укладено усний договір купівлі – продажу, за яким згідно домовленостей сторін, позивач протягом липня 2005 – лютого 2006 років відпускав продукцію (бетонні блоки), а відповідач, через свого повноважного представника, прийняв та повинен її оплатити, що підтверджується, наявними в матеріалах справи та належним чином завіреними копіями, видаткових накладних: № 372 від 18.07.2005 на суму 582, 00 грн., № 375 від 18.07.2005 на суму 4 085, 42 грн., № 407 від 29.07.2005 на суму 2 800, 00 грн., № 412 від 29.07.2005 на суму 1 120, 00 грн., № 414 від 01.08.2008 на суму 35 280, 00 грн., № 502 від 26.08.2005 на суму 15 680, 00 грн., № 517 від 01.09.2005 на суму 73 920, 00 грн., №641 від 03.10.2005 на суму 54 880, 00 грн., № 782 від 01.11.2005 на суму 5 880, 00 грн., № 941 від 16.12.2005 на суму 23 520, 00 грн., № 4 від 12.01.2006 на суму 39 200, 00 грн. та № 17 від 01.02.2006 на суму 1 960, 00 грн., на загальну суму 258 910, 42 грн.

Про факт отримання повноважним представником відповідача продукції зі складу позивача, яка вказана в накладних, свідчать довіреності, належним чином завірені копії яких, знаходяться в матеріалах справи.

За поставлену продукцію відповідач розрахувався не в повному обсязі, заборгованість виникла за трьома видатковими накладними, а саме: № 941 від 16.12.2005 на суму 23 520, 00 грн., № 4 від 12.01.2006 на суму 39 200, 00 грн. та № 17 від 01.02.2006 на суму 1 960, 00 грн. на загальну суму 64 680, 00 грн.

Частиною другою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

09.11.2007 позивач надіслав відповідачу вимогу (претензію), яка міститься в матеріалах справи (а.с. 26), погасити заборгованість у сумі 64 680, 00 грн. протягом семи календарних днів з моменту отримання даного листа, яка згідно поштового повідомлення про вручення була одержана відповідачем 12.11.2007 і, отже, відповідно до вимог статті 530 ЦК України відповідач мав розрахуватись з позивачем до 19.11.2007.

Відповідно до Акту звірки станом на 01.01.2008, який складений на підставі первинних бухгалтерських документів і підписаний Головним бухгалтером ВАТ „Завод спецбетон”, скріплений печаткою заводу та був відправлений відповідачу для підписання 05.02.2008 цінним листом з описом вкладення, заборгованість відповідача складає 54 240, 00 грн.

Але відповідач на претензію не відповів, акт звірки не підписав, заборгованість не погасив, тому позивач правомірно звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права, який є доведеним матеріалами справи і підлягає задоволенню в заявленій сумі.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, тому не приймається до уваги, з огляду на наступне:

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися в усній або в письмовій формі. Сторони мають право обирати фору правочин, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Укладений між сторонами усний договір фактично є договором купівлі – продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 655 ЦК України).

Стаття 206 ЦК України зазначає, що юридичні особи, що сплатили за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Згідно статті 692 ЦК України у разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару. Договір є обов’язковим для виконання сторонами в силу положень статті 629 ЦК України.

Відповідно до статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Посилання відповідача на те, що 05.04.204 між сторонами було укладено договір № 35 щодо поставки відповідачем позивачу цементу, за який останній повинен був розрахуватися грошима, або іншим обумовленим чином, а, отже, не виключено, що поставлені позивачем згідно накладних бетонні вироби були розрахунком за цемент поставлений згідно вищевказаного договору, судова колегія не приймає до уваги, зважаючи на наступне:

Відповідно до умов укладеного договору (пункт 4.1), на який посилається відповідач, розрахунки виконуються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом п’яти банківських днів з моменту отримання цементу, або в інші строки та іншим чином обумовленими додатковими угодами. Тобто, договором передбачено оплату поставленого цементу грошовими коштами та у визначений строк.

Відповідачем не надано належних письмових доказів врегулювання сторонами того, що розрахунки за бетонні блоки за спірними видатковими накладними мають узгоджуватися з розрахунками за цемент згідно з договором, на який посилається відповідач. Крім того, питання щодо наявності чи відсутності заборгованості ВАТ “Завод Спецбетон” перед ТОВ “Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” за договором № 35 від 05.04.2004 немає жодного відношення до даної справи, що розглядається та не є предметом даного спору.

Оцінюючи вищенаведені обставини, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.04.2008 по справі № 29/33 відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв’язку з чим апеляційна скарга, як необґрунтована, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 03.04.2008 у справі № 29/33 – без змін.

Матеріали справи № 29/33 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Михальська Ю.Б.

19.06.08 (відправлено)