ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/80

08.04.08

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про стягнення 26070700,12 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

від позивача Онищенко І.П.- представник за довіреністю № 255/10 від 29.12.2007 року;

від відповідача Кліновський Е.В.- представник за довіреністю № 02-14/134 від 22.02.2008 року; Мартиненко О.О.- представник за довіреністю № 02-14/133 від 22.02.2008 року;

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.03.2008 року та 01.04.2008 року оголошувалась перерва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державної акціонерної компанії "Хліб України" про стягнення 26070700,12 грн. інфляційних збитків та 3 % річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, в зявзку з тим, що відповідач не виконує зобов’язання по оплаті вартості поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2008 р. порушено провадження у справі № 37/80, розгляд справи було призначено на 24.03.2008 року о 12-15.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, зокрема відповідач вказує, що в спірних правовідносинах відсутня вина відповідача, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди позивачу через складність виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2005 року по справі № 22/224, а також відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу через пропуск позивачем строку позовної давності. Письмовий відзив та заява відповідача про застосування позовної давності залучено до матеріалів справи.

У відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 08.04.2008 року оголошено повний текст рішення по справі № 37/80.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.06.2005 р. Господарським судом міста Києва від по справі № 22/244 прийнято рішення про задоволення первісних позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та стягнуто з Державної акціонерної компанії "Хліб України" на користь позивача 54574951,42 грн. основного боргу, 23705970,46 грн. інфляційних нарахувань, 825352,24 грн. –3 % річних, 1700,00 грн. державного мита, 69,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у задоволенні первісного позову до Відкритого акціонерного товариства "Агохімцентр" було відмовлено, в задоволенні зустрічного позову було відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2006 р. залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2005 р., та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2005 р. у справі № 22/244. Ухвалою Верховного Суду України було відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду згаданої постанови касаційної інстанції.

Враховуючи те, що відповідач не виконав рішення суду по справі № 22/244, не сплатив позивачу борг, який встановлений рішенням суду, а відтак не виконав свої зобов’язання за договором № 130/4-46/206/39-174 від 20.03.1998 року щодо оплати отриманого природного газу, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 21707432,75 грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, а також 4363267,37 грн. –3 % річних з простроченої суми за період з 18.06.2005 року по 18.02.2008 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується з позивними вимогами позивача. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що виконання рішень та наказів господарських судів здійснюється в примусовому порядку на підставі ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з яким дії щодо стягнення заборгованості з боржника мають вичинятись державним виконавцем. Відповідач зазначає, що рішення суду не могло бути виконано, що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2007 року по справі № 22/444. За твердженням відповідача вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як в спірних правовідносинах відсутня вина відповідача, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди позивачу через складність виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2005 року по справі № 22/224.

Крім того, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на статтю 257 Цивільного кодексу України та просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Судом подані заперечення розглянуті та не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено, що відстрочка виконання рішення на підставі ухвали суду не припиняє грошове зобов’язання.

Суд відзначає, що обставини, які б свідчили про припинення грошового зобов’язання відповідача на підставі договору чи глави 50 ЦК України, у матеріалах справи відсутні і це не оспорюється відповідачем, як і обсяг боргу.

Якщо зобов’язання виконане не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов’язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник, який прострочив грошове зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що на момент прийняття рішення по даній справі, у відповідача існує грошове зобов’язання перед позивачем, а тому є підстави для продовження встановленої законом відповідальності за порушення зобов’язання.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання, а тому судом не приймаються заперечення відповідача на те, що відповідач звільняється від відповідальності, оскільки в спірних правовідносинах відсутня вина відповідача.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки основне зобов’язання не було виконане відповідачем до моменту звернення позивача до суду (21.02.2008 року), що визнається та не оспорюється відповідачем, Господарський суд м. Києва відзначає, що за позивачем збереглося право на нарахування інфляційних витрат та процентів за прострочення виконання зобов’язання.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України строк позовної давності –це строк протягом якого порушене право особи може бути захищено судом.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи положення цивільного законодавства щодо загального строку позовної давності для стягнення заявлених вимог, судом встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, що передував моменту звернення до суду з зазначеним позовом (дана правова позиція також підтверджується постановою ВГСУ № 7/681 від 26.07.2007 року та постановою ВГСУ від 22.02.2007 року № 1/304, ).

Судом встановлено, що позивач просить стягнути суму в розмірі 21707432,75 грн., на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, а також 4363267,37 грн. –3 % річних з простроченої суми за період з 18.06.2005 року по 18.02.2008 року. До суду позивач звернувся 19.02.2008 року (що підтверджується поштовим штемпелем на конверті), тобто позивач звернувся до суду в межах трьохрічного строку позовної давності та вчасно реалізував своє право на звернення до суду, а тому клопотання відповідача про застосування позовної давності при вирішенні спору не підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 4363267,37 грн. - три проценти річних від простроченої суми, які нараховані позивачем за прострочення відповідачем виконання грошового за період з 18.06.2005 року по 18.02.2008 року, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком позивача.

Вимоги позивача в частині стягнення суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, підлягають задоволенню частково, зокрема з відповідача підлягають стягненню 18446333,58 грн. інфляційних витрат, які нараховані за період з червня 2005 року по лютий 2008 року, розмір яких визначений відповідно за обґрунтованим розрахунком суду. Суд зазначає, що у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні збитки нараховуються на суму боргу, проте позивач неправомірно нараховує кожний місяць інфляційні збитки на суму боргу та інфляційні витрати за минулий місяць, а тому ним невірно визначений розмір суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при задоволені позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 256, 598, 599, 614, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державної акціонерної компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1 ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,1 код ЄДРПОУ 313013 (вісімнадцять мільйонів чотириста сорок шість тисяч триста тридцять три) грн. 58 коп. –інфляційні нарахувань, 4363267 (чотири мільйона триста шістдесят тисяч двісті шістдесят сім) грн. 37 коп. - 3% річних від простроченої суми, 22310 (двадцять дві тисячі триста десять) грн. 29 коп. - державного мита та 103 (сто три) грн. 24 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити повністю.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова