ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Спільного українсько-німецького підприємства –товариства з обмеженою відповідальністю "Гейзер"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р.

у справі

№ 10/215-4082

господарського суду

Тернопільської області

за позовом

Тернопільської міської ради

до

Спільного українсько-німецького підприємства –товариства з обмеженою відповідальністю "Гейзер"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал"

про

дострокове розірвання договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р., договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договору про співпрацю від 19.12.2002 р.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

— не з'явились;

відповідача:

— не з'явились;

третьої особи:

Лавринович В.О., дов. № 1095/01 від 15.04.2008 р.;

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 р. Тернопільська міська рада (далі –Рада) звернулась до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою, у якій просила достроково розірвати договір на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р., договір оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договір про співпрацю від 19.12.2002 р., укладені між нею та Спільним українсько-німецьким підприємством –товариством з обмеженою відповідальністю "Гейзер" (далі –Підприємство).

Позовні вимоги Рада обґрунтовувала тим, що Підприємство неналежним чином виконує умови договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р., договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договору про співпрацю від 19.12.2002 р.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03.12.2007 р. (суддя Півторак М.Є.) позовні вимоги Ради задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р. (колегія суддів: Новосад Д.Ф., Михалюк О.В., Мельник Г.І.) рішення господарського суду Тернопільської області від 03.12.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Земельного кодексу України з мотивів, наведених Радою у позовній заяві, а саме –неналежне виконання Підприємством умов договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р., договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договору про співпрацю від 19.12.2002 р.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р. і рішення господарського суду Тернопільської області від 03.12.2007 р. скасувати та припинити провадження у справі. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує посиланням на обставини справи, норми Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про судоустрій України", Закону України "Про міжнародні договори України", Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та на рішення Європейського суду з прав людини.

Рада та Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Підприємство використовувало земельну ділянку, яка є об'єктом договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р., не за цільовим призначенням, а саме –не для обслуговування орендованих незавершених будівництвом споруд по термообробці і механічному обезводненню сирого осаду, а для складування на ній сирого мулу.

Відповідно до частини першої ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Таким чином, господарські суди першої та другої інстанції обґрунтовано розірвали договір оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р., укладений між Радою та Підприємством, оскільки останнє використовувало земельну ділянку, яка є об'єктом вказаного договору, з порушенням його умов, а саме –не за цільовим призначенням.

Господарськими судами попередніх інстанцій також встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за договором на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р. Підприємство не виконало наступних зобов'язань:

– не представило результату проектно-вишукувальних робіт та підготовленого проекту (термін виконання:05.06.2003 р. –05.08.2004 р. згідно п. 2.1.2 договору);

– не розпочало будівництва водозабору, водогону із заміною вуличних і квартальних мереж, станції знезалізування та хлораторної станції на водозаборі (термін виконання: 05.08.2004 р. –05.08.2012 р. згідно п. 2.1.3.1 договору);

– не здійснило будівництво комплексу по термообробці і механічному обезводненню мулу, споруд і будівель для його обслуговування (термін виконання: 05.08.2004 р. –05.08.2006 р. згідно п. 2.1.3.2 договору).

Крім того, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та зі змісту договору про співпрацю від 19.12.2002 р. (зокрема, з п. 2.2.2) випливає, що саме на його виконання були укладені договір оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договір на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р.

За таких обставин неналежне виконання Підприємством умов договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р. свідчить і про неналежне виконання ним умов договору про співпрацю від 19.12.2002 р.

Частина друга ст. 651 Цивільного кодексу України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що порушення Підприємством договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р. та договору про співпрацю від 19.12.2002 р. є істотними, оскільки, як це з'ясовано господарськими судами попередніх інстанцій, через їх наявність не відбувається досягнення мети укладення зазначених договорів, а саме –забезпечення соціально-екологічних вимог сьогодення, потреб охорони навколишнього середовища, якості питної води і водопостачання.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди обґрунтовано розірвали договір на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р. та договір про співпрацю від 19.12.2002 р., укладені між Радою та Підприємством, оскільки останнє істотно порушило їх умови.

Посилання Підприємства у касаційній скарзі на норми Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про судоустрій України", Закону України "Про міжнародні договори України", Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та на рішення Європейського суду з прав людини містять загальний характер та з них не вбачається, у чому саме полягають порушення або неправильне застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм права.

При цьому касаційна скарга Підприємства не містить доводів, які б спростовували зазначені вище обставини справи щодо невиконання Підприємством укладених з Радою договору на виконання соціального замовлення від 30.01.2003 р., договору оренди земельної ділянки від 30.01.2003 р. та договору про співпрацю від 19.12.2002 р.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства – товариства з обмеженою відповідальністю "Гейзер" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р. у справі № 10/215-4082 господарського суду Тернопільської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало