ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" червня 2008 р.

Справа № 14/3962

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карата»м. Кіровоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славія-Поділля»с. Ходаківці Хмельницького району

про визнання дійсним договору купівлі-продажу №10 від 01.12.03р. офісного приміщення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Славія-Поділля»та товариством з обмеженою відповідальністю «Карата»

визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «Карата»права власності на приміщення загальною корисною площею 146 кв.м., розташованого в м. Хмельницькому по вул. Трудова, 9

Суддя Гладюк Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Коноваленко В.І. –за довіреністю №4 від 04.01.08р.

від відповідача: Черевичний Р.П. –за довіреністю №05 від 02.06.08р.

Суть спору: Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №10 від 01.12.03р. офісного приміщення, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Славія-Поділля»та товариством з обмеженою відповідальністю «Карата», а також визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Карата»права власності на приміщення загальною корисною площею 146 кв.м., розташованого в м. Хмельницькому по вул. Трудова, 9 Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що У відповідності до договору купівлі-продажу офісного приміщення, укладеного між ТОВ «Карата», надалі - «Покупець», та ТОВ «Славія-Поділля», надалі - «Продавець», останнє прийняло зобов'язання передати у власність Покупця двоповерхове офісне приміщення корисною площею 146 кв.м. (надалі за текстом - «Приміщення»), розташоване в М.Хмельницьку по вул.Трудова 9, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити майно на умовах договору.

Покупцем умови договору виконано належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч.3. Договору купівлі-продажу на Продавця було покладено обов'язок по введенню в експлуатацію приміщення закінченого будівництвом державною приймальною комісією і наданню даних документів позивачу.

Станом на дату подання даної позовної заяви відповідачем не виконано умови договору по введенню в експлуатацію приміщення закінченого будівництвом, що позбавляє Покупця право розпоряджатись Приміщенням, оскільки право власності на нього не зареєстровано в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації.

В квітні 2008 року Продавець у листі-відповіді на звернення позивача взагалі зазначив, що не визнає право власності ТОВ «Карата»на Приміщення, а сам договір купівлі-продажу вважає недійсним (нікчемним) з дати його укладання, мотивуючи свою позицію тим, що договір купівлі-продажу Приміщення нотаріально не посвідчено.

Згідно приписів Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладання спірного правочину, нотаріальне посвідчення угоди купівлі-продажу нерухомого майна між юридичними особами не вимагалось, а тому посилання ТОВ «Славія-Поділля»на нікчемність договору купівлі-продажу офісного приміщення № 10 від 01.12.03 року є неправомірним.

Відповідно до норм матеріального права: «Способом захисту цивільного права є, в т.ч., визнання права. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач, в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку про необгрунтованість позову, а тому неможливість його задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не інше не доведено сторонами в процесі розгляду справи спірний договір купівлі-продажу підписаний сторонами стосовно частини приміщень в будинку, який не введено в експлуатацію в установленому порядку. Судом не встановлено набуття продавцем права власності на відчужуване ним майно.

В силу ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже сторонами фактично підписано безпредметний договір оскільки майно, стосовно якого сторони намагались укласти угоду в цивільному обороті відсутнє. За таких обставин спірний договір не може бути визнаний дійсним.

З вищезазначених підстав не підлягає задоволенню вимога про визнання права власності.

Крім зазначеного судом відмічається і те, що заявлені позивачем вимоги порушують правила об’єднання позовних вимог оскільки вимоги про визнання договору дійсним та вимоги про визнання права власності випливають з різних підстав, а отже мають різний предмет доказування.

Так статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для звернення особи з позовом про визнання права власності.

Пунктом же 2 ст. 220 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Суддя                                                                      Ю.В. Гладюк