ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 р.

№ 4/149-38.1 (1/113-38.1(04/44-38.1)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Волинської області

18.12.2007

Львівського апеляційного господарського суду

08.04.2008

у справі

№ 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1)

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

про

стягнення 1 144 604,00 грн. пені, 1 782 728,37 грн. інфляційних витрат, 513 744,21 грн. 3% річних

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача

Єнік Є.В.;

- відповідача

Козлюк З.Р.

Відповідно до розпорядження В.о. Голови Вищого господарського суду України від 12.08.2008, розгляд справи № 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1) господарського суду Волинської області здійснюється у складі колегії суддів: Губенко Н.М. –головуючий суддя, судді Барицька Т.Л., Подоляк О.А.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі –позивач) звернулась до господарського суду Волинської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (далі –відповідач) про стягнення 1 144 604,00 грн. пені, 1 782 728,37 грн. інфляційних витрат та 513 744,21 грн. трьох відсотків річних.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18.12.2007 у справі № 4/149-38.1 (суддя Слободян П.Р.) у позові Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про стягнення 1 144 604,00 грн. пені, 1 782 728,37 грн. інфляційних витрат, 513 744,21 грн. 3% річних відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 у справі № 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1) (колегія суддів у складі: Юрченко Я.О. –головуючий суддя, судді Процик Т.С., Слука М.Г.) рішення господарського суду Волинської області від 18.12.2007 залишено без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –без задоволення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх судових інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 18.12.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права: ст. ст. 161, 162, 214, 216 ЦК УРСР, ст. ст. 525, 526, 598, 599, 612, 625 ЦК України та норм процесуального права: ст. ст. 47, 34, 38, 43, 11110 ГПК України.

Зокрема, скаржник зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами не було враховано той факт, що розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем було здійснено за період з серпня 2002 року по лютий 2005 року. На момент звернення позивача до суду з позовною заявою Закон України "Про внесення змін до ст. 214 Цивільного кодексу Української СРСР" втратив силу у зв'язку з прийняттям нового Цивільного кодексу України, ст. 625 якого не передбачає жодних обмежень щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Таким чином, на думку скаржника, застосування судами до вказаних правовідносин положень Закону України "Про внесення змін до ст. 214 Цивільного кодексу Української СРСР" є неправомірним.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача не надходив, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами першої та апеляційної інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судових рішеннях, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 06/01-812 на постачання природного газу для потреб населення.

На виконання вказаного договору позивач передав відповідачу впродовж січня-грудня 2002 року природний газ в об'ємі 325195,138 тис.м3 на загальну суму 40 653 537,72 грн., тобто позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Натомість, відповідач свого зустрічного обов'язку щодо оплати отриманого газу не виконав належним чином, оскільки здійснив розрахунок частково. Так, заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення останнього з позовом до суду складала 7 081 581 грн.

У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання позивачем нараховано і заявлено до стягнення 1 782 728,37 грн. суми збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів та 513 744,21 грн. відсотків річних.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла внаслідок неоплати населенням за спожитий природний газ, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача суми збільшення боргу внаслідок інфляції та трьох відсотків річних з врахуванням вимог ст. 214 ЦК УРСР.

Вищий господарський суд України вважає, що оскаржувані рішення в цій частині підлягають скасуванню, а справа в частині вимог щодо інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 214 ЦК УРСР, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Разом з тим, п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 08.10.1999 № 1136-XIV "Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР" передбачено, що він не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Однак, ЦК УРСР, у т. ч. ст. 214 ЦК УРСР, втратив чинність відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 01.01.2004.

Обов'язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов'язання, у вигляді сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, встановлений і ч. 2 ст. 625 ЦК України (чинному у період, за який також нараховані збитки від інфляції та три відсотки річних). При цьому, зазначена норма не визначає випадків обмеження її дії і повинна застосовуватись до спірних правовідносин згідно з положеннями Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Вищевказана норма помилково не застосована судами першої та апеляційної інстанцій до взаємовідносин сторін, оскільки в силу ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Тобто, суди попередніх судових інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позову в частині стягнення інфляційний нарахувань та трьох відсотків річних за весь період, за який здійснювалось їх нарахування позивачем, в той час, як починаючи з 01.01.2004 правовою підставою для їх нарахування є положення ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, під час нового розгляду справи в цій частині господарський суд повинен дослідити викладені обставини, витребувати від позивача детальний розрахунок інфляційний нарахувань та трьох відсотків річних, за період, який повинен починатися саме з 01.01.2004, тобто зі вступом в силу положень нового ЦК України, відповідно до якого позивач має право зробити відповідні нарахування за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Волинської області від 18.12.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 в частині відмови у задоволенні позову щодо інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних скасувати.

Справу в частині вимог щодо інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних направити на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя                                                               Н.М. ГУБЕНКО

Судді                                Т.Л. БАРИЦЬКА

О.А. ПОДОЛЯК