ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№
21/294

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

за
участю представника:

ТОВ
"Єдність"

Алексеєнко
А.А. -(дор. від 07.04.2008)

СПД -ФО
ОСОБА_1

ОСОБА_2
-(дор. від 22.08.2007) ОСОБА_3 -(дор.ВКК№337627 від 07.04.2008)

ЗАТ
"СІД"

Павловський
А.В. -(дор.№ 1 від 31.03.2008)

Виконком
Дрогобицької міськради

Лучків
А.В. -(дор.№ 3-28/1052 від 14.03.2008)

розглянув
касаційні скарги

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 ЗАТ "СІД"

на
рішення

Львівського
апеляційного господарського суду від 16.01.2008

у
справі

№ 21/294
господарського суду Львівської області

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Дрогобицької
міської ради ТОВ "Єдність-2"

про

визнання
ухвали міської ради недійсною, визнання недійсним договору оренди земельної
ділянки

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду Львівської області від 27.11.2007 (суддя: Л.Масловська) у
задоволенні позовних вимог відмовлено, так як суб'єкт підприємницької
діяльності не зареєстрував право власності на нерухомість у встановленому
порядку, нерухомість придбана позивачем без документів, які засвідчують право
користування земельною ділянкою. Спірна земельна ділянка віднесена до земель
запасу, а отже Дрогобицька міська рада мала всі підстави для надання згоди
ТОВ"Єдність" на розробку проекту землеустрою та надання земельної
ділянки площею 528 кв.м. по вул. П.Орлика -В.Великого в оренду.

Суд
першої інстанції не вбачає підстав надання земельної ділянки за результатами
конкурсу, так я к позивач звернувся з відповідною заявою тільки 18.05.2007 щодо
інвентаризації земельної ділянки площею 6216 кв.м. по АДРЕСА_1, міською радою
матеріали технічної інвентаризації затверджені 13.06.2007.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 (судді: Я.Юрченко,
М.Краєвська, М.Юркевич) рішення господарського суду першої інстанції залишено
без змін, оскільки позивачем не доведено, що для обслуговування належних йому
будівель необхідна земельна ділянка площею 7100 кв.м., а не площею 6216 кв.м..
Позивач та відповідач зверталися з клопотанням про надання в оренду земельних
ділянок різної площі та у різний час.

Земельна
ділянка, яка передана в оренду ТОВ "Єдність-2" раніше була надана
Львівському управлінню автобусних станцій, придбані позивачем будівлі належать
обласному управлінню автостанцій, атому позивач помилково вважає, що до нього
автоматично перейшло право користування всією земельною ділянкою, в тому числі
і спірною її частиною 528 кв.м.

ЗАТ
"СІД" в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та
рішення господарського суду першої інстанції скасувати, справу передати на
новий розгляд, так як ЗАТ "СІД" виступає в якості продавця
нерухомості, яка придбана позивачем, невизнання за позивачем права на земельну
ділянку дає останньому право вимагати від ЗАТ "СІД" оформлення права
на земельну ділянку, на якій знаходиться нерухомість.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 в касаційній скарзі просить
постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції
скасувати, позов задовольнити, оскільки земельна ділянка надана в оренду без
аукціону, що суперечить ст. 16 Закону України "Про оренду землі",
норми Земельного кодексу України не містять заборони на розроблення проекту
відводу однієї земельної ділянки двом і більше особам, судами попередніх
інстанцій не залучені в якості третіх осіб продавці нерухомості, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, хоча прийняті у справі судові
рішення впливають на їх права та обов'язки. Порушені ст. 120 Земельного кодексу
України, ст. 377 ЦК України в частині переходу до позивача права користування
земельною ділянкою на якій знаходиться належна позивачу нерухомість.

Дрогобицька
міська рада проти доводів касаційної скарги заперечила, вважає, що оскаржувана
ухвала міськради відповідає чинному законодавству, прийнята в межах
повноважень, тому просить постановлені у справі рішення місцевого
господарського суду та постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а
касаційні скарги без задоволення.

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін та
скаржника, який вважає, що оскаржувані судові рішення стосуються його прав,
дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Позивачем
на підставі договору купівлі-продажу придбана нерухомість площею 168,8 кв.м. та
площею 161,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та висунуто вимоги про визнання
недійсним ухвали міської ради та договору оренди стосовно надання ТОВ
"Єдність-2" земельної ділянки площею 528 кв.м. по вул.
П.Орлика-В.Великого у         м.
Дрогобич.

При
цьому позивачем не доведено, що для обслуговування придбаної нерухомості
потрібна земельна ділянка площею 7100 кв.м., яка більш ніж у 20 разів перевищує
розміри нерухомості.

Що
стосується земельної ділянки, яка виділена ТОВ "Єдність", то
зазначена земельна ділянка виділена із земель запасу за заявою відповідача у
вересні 2006 року, коли позивач ще не набув права власності на нерухомість.

Касаційна
інстанція констатує, що Дрогобицька міська рада діяла у відповідності з   п. 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" на момент пред'явлення позову земельна
ділянка належала до комунальної власності, відносилася до земель запасу.

Правовідносини,
які виникли згідно договорів купівлі-продажу нерухомості закінчилися, ці
договори недійсними не визнані, а отже прав та обов'язків ЗАТ "СІД"
не порушують.

Приймаючи
ухвалу № 256 від 20.03.2007 "Про надання в оренду та продовження терміну
оренди земельних ділянок" Дрогобицька міська рада керувалася нормами
Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", тобто
правовими нормами, які регулюють відносини щодо оренди землі.

Як
вбачається з норм Земельного кодексу України передача в оренду земельних  ділянок,
що  перебувають  у державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної
ділянки (ст. 124 ЗК України).

Ст.
16 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин, у разі надходження двох або більше заяв
(клопотань) на оренду однієї і тієї самої земельної ділянки, що перебуває в
державній або  комунальній власності,
відповідні органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування проводять
аукціон або конкурс щодо набуття права оренди земельної ділянки, якщо законом
не встановлено інший порядок.

Ст.
118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"
безпосередньо пов'язана із Законом України "Про оренду державного та
комунального майна", оскільки даною нормою регулюються відносини пов'язані
з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств
заснованих на майні що належить АР Крим або перебуває в комунальній власності,
їх структурних підрозділів.

Ст. 4
Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
передбачено перелік об'єктів оренди:

цілісні  майнові
комплекси   підприємств,   їх
структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим
комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції
(робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений,
автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі
виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства
складається розподільчий баланс.

Грошові
кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості
орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування
Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються
орендарем. Порядок викупу оборотних матеріальних засобів та використання
грошових коштів, одержаних від їх викупу, а також грошових коштів, наданих
орендареві на умовах кредиту відповідно до цієї статті, визначаються Кабінетом
Міністрів України;

нерухоме
майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене
майно підприємств;

майно,
що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації).

Частиною
першою ст. 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007
рік" визначено, що орендна плата за державне та комунальне майно визначається
відповідно до її ринкової вартості у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 визначено методику розрахунку і
порядок використання плати за оренду державного майна. Ця методика не
поширюється на земельні ділянки, як об'єкт оренди комунального майна, що
вбачається з частини першої даної постанови.

Отже,
ст. 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"
визначаючи конкурентні способи передачі в оренду державного та комунального
майна не визначає землю, як об'єкт оренди.

Касаційна
інстанція враховує наявність договорів на здійснення підприємцями торгівлі на
спірній земельній ділянці, а також ті обставини, що ТОВ "Єдність-2"
не перешкоджає позивачу у користуванні нерухомістю.

Крім
того, згідно ст. 134 Земельного кодексу України відчуження земельних ділянок на
конкурентних засадах відбувається виключно під забудову. Натомість, на спірній
земельній ділянці розміщені кіоски, пов'язані із обслуговуванням населення.

При таких
обставинах касаційна інстанція приходить до висновку щодо відповідності
постанови апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду нормам
матеріального та процесуального права.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118,
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 та рішення
господарського суду Львівської області від 27.11.2007 у справі № 21/294
господарського суду Львівської області залишити без змін, а касаційну скаргу -
без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді                                                                                                                                 Є.
Чернов

В. Цвігун