ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№
39/502-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Остапенка
М.І.

суддів
:

Харченка
В.М., Борденюк Є.М.

розглянувши
матеріали  касаційної скарги

ВАТ
"Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій"

на
постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року

у
справі

№
39/502-07

за
позовом

ВАТ
"Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій"

до

СПД
-фізичної особи ОСОБА_1

про

розірвання
договору

В С Т А Н О В И В:

у
червні 2006 року, ВАТ "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних
станцій" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з
позовом до приватного підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору майнового
найму №1/ІІІ/11-00409 від 01.03.2002 року.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідач використовує орендоване приміщення
всупереч умовам договору, без згоди орендодавця передав частину орендованого
приміщення в суборенду, що суперечить п.6.1.7 спірного договору оренди. В
зв'язку з цим, та враховуючи, що вимога про розірвання договору за згодою
сторін залишена відповідачем без задоволення, посилаючись на положення частини
третьої ст.291 ГК України, ст.188 ГК України, ст.783 ЦК України, позивач просив
задовольнити його позов, постановивши про розірвання договору оренди
№1/ІІІ/11-00409 від 01.03.2002 року.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2007 року у задоволенні
позову відмовлено.

За
наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року
апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення господарського
суду першої інстанції -без змін.

Постановлені
у справі судові рішення оскаржено у касаційному порядку й ухвалою Вищого
господарського суду України від 07.05.2008 року порушено касаційне провадження
у справі за касаційною скаргою позивача, у якій він посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права, порушення процесуальних норм,
безпідставність відмови у задоволенні його позову і просить рішення
господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського
суду скасувати, постановивши нове рішення про задоволення заявлених позовних
вимог.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, судова колегія вважає, що
рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2007 року та
постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2008
року не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню, з направленням
матеріалів справи на новий судовий розгляд, з огляду на наступне.

Як
зазначається у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від "Про
судове рішення" від 29.12.1976 року з наступними змінами, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи
із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Проте,
постановлені у справі судові рішення не можна визнати такими, що відповідають
зазначеним вище вимогам.

Постановляючи
про відмову у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції та
апеляційний господарський суд виходили з того, що позивачу було відомо про
суборенду спірних приміщень, про що свідчить резолюція керівника  на заяві орендаря від 22.03.2002 року, погодження
назви магазину, який розташовано в орендованому приміщенні, а тому, суборенда
не є порушенням умов договору оренди від 01.03.2002 року і не є підставою для
розірвання договору оренди згідно ст.783 ЦК України.

Але,
наведене обґрунтування не відповідає наявним у справі матеріалам та правовим
нормам, які регулюють спірні відносини.

Згідно
ст.783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму,
якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Передаючи
в оренду 230,8 м2 нежитлового приміщення, наймодавець передбачив як
обов'язковість використання приміщення особисто наймачем для організації
громадського харчування так і обов'язок наймача не передавати орендоване
приміщення в піднайм без письмової згоди на це наймодавця (п.2.1, п.6.17
договору від 01.03.2002 року).

Після
укладення договору оренди від 01.03.2002 року, наймач не використовував об'єкт
оренди за призначенням, визначеним цим договором, а неодноразово передавав його
в суборенду, що ним у судовому засіданні не оспорювалось.

Останній
раз майно передано наймачем у суборенду до 31.12.2008 року за договором від
01.05.2007 року.

Обставини,
які б свідчили про згоду наймодавця на передачу у піднайм майна за договором
від 01.05.2007 року, у матеріалах справи відсутні, правової оцінки
правомочності наймача на укладання договору суборенди від 01.05.2007 року суди
не дали, а тому, висновки щодо відсутності підстав для розірвання договору
оренди не можна визнати обґрунтованими, а судові рішення -законними.

Під
час нового розгляду справи, суду необхідно повно та всебічно з'ясувати дійсні
обставини справи, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від
встановленого, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи
наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2007 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року
скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий
М.І.
Остапенко

Судді                                                                                      В.М.
Харченко

Є.М.Борденюк