ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2008 р.

№ 12/291

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву           Товариства з обмеженою відповідальністю "СИАЗ"

про перегляд           постанови Вищого господарського суду України від 15.05.2008 року за нововиявленими обставинами

у справі          № 12/291

господарського суду          міста Києва

за позовом          Закритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Літа"

до відповідачів           1. Фонд приватизації комунального майна Печерського району міста Києва

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СИАЗ"

треті особи           1. Печерська районна у місті Києві рада

2. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва "Печерськжитло"

про          визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.02.2006 року № 923

за участю представників:

позивача –          Тимошенко А.Г. –довіреність №13 від 07.07.2008 року

Удод В.А. –довіреність у справі

відповідачів –          1. Опря Н.Л. –довіреність № 460/1 від 04.07.2008 року

2. не з'явились

третьої особи –          1. Мавлонова М.Б. –довіреність № 1644/в-33 від 08.07.2008 року

2. не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року Закрите акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Літа" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів Фонду приватизації комунального майна Печерського району міста Києва, Товариства з обмеженою відповідальністю "СИАЗ" за участю третьої особи Печерської районної у місті Києві ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.02.2006 року № 923.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2007 року за клопотанням представника відповідача 1 залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача 1 Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва "Печерськжитло".

У процесі розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.02.2006 року № 923 з підстав його невідповідності ст. ст. 2, 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та п. п. 50, 53, 54 Закону України "Про державну програму приватизації на 2000 –2002 роки"

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.11.2007 р. у справі №12/291 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. (судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А., Бондар С.В.), у задоволенні позовних вимог ЗАТ "Науково-виробниче комерційне підприємство "Літа" до Фонду приватизації комунального майна Печерського району м. Києва, ТОВ "СИАЗ", за участю третіх осіб: Печерської районної у м. Києві ради, Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 21.02.2006 р. №923 відмовлено; скасовано ухвалу господарського суду м. Києва від 13.07.2007 р. про вжиття заходів до забезпечення позову.

ЗАТ "Науково-виробниче комерційне підприємство "Літа" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. у справі №12/291 та рішення господарського суду м.Києва від 27.11.2007 р. та постановити нове рішення, яким визнати договір купівлі-продажу від 21.02.2006 р. №923, укладений між Фондом приватизації комунального майна Печерського району м. Києва та ТОВ "СИАЗ", недійсним.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.05.2008 року Касаційну скаргу ЗАТ "Науково-виробниче комерційне підприємство "Літа" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. у справі №12/291 задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. та рішення господарського суду м. Києва від 27.11.2007 р. у справі №12/291 скасовано, справу №12/291 направлено до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СИАЗ" звернулось до Вищого господарського суду України з заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 15.05.2008 року у справі № 12/291 за нововиявленими обставинами, зазначена заява мотивована тим, що Товариству з обмеженою відповідальністю "СИАЗ" з листа Печерської районної державної адміністрації № 2530/1/08 від 20.05.2008 року стало відомо, що позивач у березні 2004 року звертався до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням прийняти розпорядження щодо відновлення дії Розпорядження № 213 від 01.03.1999 року та укладення договору оренди з позивачем з урахуванням часу невикористання вищезазначеного приміщення, ця обставина не була та не могла бути відомою заявнику на час розгляду справи в Вищому господарському суді України.

Обговоривши доводи заяви про перегляд постанови суду касаційної інстанції за нововиявленними обставинами, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Отже, суд на підставі статті 112 ГПК України може переглянути прийняте ним судове рішення за двох умов: істотність нововиявлених обставин для розгляду справи і виявлення їх після прийняття судового рішення у справі.

Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується колегією суддів Вищого господарського суду України, що відповідно до Рішення конкурсної комісії Печерської районної Ради народних депутатів № 8 від 27.09.1995р. покупцем об’єкта приватизації – майна цілісного майнового комплексу державного підприємства сфери послуг “Стенограф”, що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Виноградний, 6, було визначено Науково-виробниче комерційне підприємство “Літа”.

27.10.1995р. між представництвом Фонду державного майна України у Печерському районі м. Києва та Науково-виробничим комерційним підприємством “Літа” укладено договір № 33 купівлі-продажу державного майна, який засвідчено нотаріально в Двадцятій Київській нотаріальній конторі за № 1у-2440 та зареєстрований Печерською районною Радою народних депутатів від 27.10.1995р. № 0055.

Відповідно до п. 1.2. Договору купівлі-продажу державного майна № 33 від 27.10.1995р. право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі.

Відповідно до Акту передачі державного майна державного підприємства сфери послуг “Стенограф”, складеного 24.04.1997р., нежиле приміщення загальною площею 126,6 кв. м. за адресою: м. Київ, Виноградний провулок, 6 (далі - Нежиле приміщення), літера “А”, не увійшло до переліку державного майна, що передається на підставі договору купівлі-продажу державного майна № 33 від 27.10.1995р.

03.12.2007 р. позивач звернувся до голови Печерської райдержадміністрації з проханням надати дозвіл на викуп зазначеного приміщення.

Згідно Розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.03.1999р. № 213 “Про надання в орендне користування не житлового приміщення у буд. 6 на пров. Виноградному” нежитлове приміщення першого поверху площею 126,6 кв. м. за адресою: м. Київ, пров. Виноградний, 6 було передано науково-виробничому комерційному підприємству “Літа” в орендне користування строком на один рік до 03.03.2000р.

04.04.2002 р. позивача позбавлено права користуватися приміщенням на підставі рішення господарського суду м. Києва від 15.01.2002р. по справі №4/603 за позовом ДКП Печерського району до НВКП “Літа” про виселення з приміщення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2002 р. у справі №2-1979/14 дії державних виконавців щодо виселення позивача з приміщення визнано незаконними і зобов’язано звільнити з-під арешту майно позивача. Зазначене рішення вступило в законну силу, проте не було виконано.

З метою повернення майна та приміщення в орендне користування позивачем поданий позов до Господарського суду м. Києва (справа №12/461), під час слухання якої позивачу стало відомо про те, що приміщення за розпорядженням Печерської районної у м. Києві ради №1041 від 14.07.2003р. надане ТОВ НВФ “Техмашсервіс” в користування на умовах оренди.

Розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 1041 від 14.07.2003р. “Про надання в орендне користування нежитлового приміщення в будинку № 6 у пров. Виноградному” нежиле приміщення загальною площею 193,7 кв. м, в тому числі: 66,8 кв. м –першого цокольного поверху, 126,9 кв. м –першого поверху, для розміщення офісу в буд. № 6 у пров. Виноградному надано в орендне користування терміном на один рік ТОВ НВФ “Техмашсервіс”.

16.07.2003 р. між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва “Печерськжитло” та ТОВ НВФ “Техмашсервіс” укладено договір оренди № 186/602 нежилого приміщення загальною площею 193,7 кв. м, в тому числі: 66,8 кв. м –першого цокольного поверху, 126,9 кв. м –першого поверху за адресою: м. Київ, пров. Виноградний, 6.

Ухвалами Господарського суду м. Києва по справі №12/461 від 17.09.2003р. та від 08.10.2003 р. Печерській районній у м. Києві раді заборонено виносити на розгляд сесії заяву ТОВ НВФ “Техмашсервіс” про приватизацію нежитлового приміщення по пров. Виноградному, 6 у м. Києві.

У зв’язку з відмовою ТОВ НВФ “Техмашсервіс” від оренди приміщення, розпорядженням Печерської районної у м. Києві раді № 474-р від 09.11.2005р. “Про надання в орендне користування нежитлового приміщення в будинку № 6 по пров. Виноградному” нежитлове приміщення загальною площею 201,9 кв. м, в тому числі: 135,7 кв. м для розміщення органу управління та 66,2 кв. м для розміщення складу непродовольчих товарів в буд. № 6 по пров. Виноградному надано в орендне користування терміном на один рік ТОВ “СИАЗ”(відповідачу-2).

09.11.2005р. між Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду “Липкижитлосервіс” та ТОВ “СИАЗ” укладено договір № 440/1 оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва.

Рішенням дев’ятої сесії четвертого скликання Печерської районної у м. Києві ради № 49 від 20.12.2005р. визнано такими, що втратили чинність п. 14 додатку № 1 до рішення 4 сесії Печерської районної у м. Києві ради від 09.10.2003р. № 11 щодо приватизації нежилого приміщення по пров. Виноградному, 6 орендарем ТОВ НВФ “Техмашсервіс” та затверджено на приватизацію шляхом викупу орендарями вбудовані нежилі приміщення згідно з додатком № 2, в тому числі нежилі приміщення по пров. Виноградний, 6 орендарем ТОВ “СИАЗ”.

21.02.2006 р. на виконання рішення 9 сесії ІV скликання Печерської районної у м. Києві ради від 20.12.2005р. № 49 між Фондом приватизації комунального майна Печерського району м. Києва та товариством з обмеженою відповідальністю “СИАЗ” укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 923, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 795.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення з № 1 по № 13 (з першого по тринадцяте) №№ І, ІІ (групи приміщень № 68) загальною площею 189,90 кв. м. за адресою: м. Київ, Виноградний провулок, №6 (шість), літера “А”.

Позивач вважає, що зазначений договір укладено на порушення законодавства, так як сторонами договору порушено ст. 289 ГК України, а також п. п. 48, 49, 53 Державної програми приватизації на 2000-2002 р., затвердженої Законом України від 18.05.2000 р. №1723-ІІІ, та ч. 3 ст. 2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”.

Також він вважає, що приватизацію приміщення проведено на порушення судової заборони, встановленої ухвалами господарського суду м. Києва по справі №12/461 від 17.09.03 р., 08.10.03 р., 13.02.06 р., якими було заборонено Печерській районній у м. Києві раді приймати рішення щодо приватизації нежилих приміщень та відчуження їх будь-яким особам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у позивача станом на 21.02.2006 р. (укладення оскаржуваного договору) було відсутнє право на оренду приміщення, і, відповідно, на його наступний викуп.

Позивач, як на підставу наявності у нього права на оренду приміщення з правом викупа, посилається на ч. 3 ст. 2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” в редакції, що діяла на час передачі державного майна, та на наявність договору оренди нежитлового приміщення від 15.11.2000 р. №11/302, згідно умов якого позивачу передано в оренду приміщення строком до 15.11.2007 р.

Проте, зазначений договір не може бути прийнятий в якості належного доказу по справі з таких підстав.

Як вбачається з п. 1.1. договору, він укладений на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва № 213 від 01.03.1999р. та п. 12 протоколу № 3 від 10.02.2000р. комісії Печерської районної державної адміністрації м. Києва по розподілу нежитлових приміщень та наданню їх в орендне користування.

Але розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.03.1999р. № 213 “Про надання в орендне користування нежитлового приміщення у буд. 6 на пров. Виноградному” нежитлове приміщення першого поверху площею 126,6 кв. м за адресою: м. Київ, пров. Виноградний, 6 було передано науково-виробничому комерційному підприємству “Літа” в орендне користування строком на один рік з подальшим розглядом терміну його дії.

На виконання зазначеного розпорядження сторонами дійсно було укладено договір оренди приміщення від 03.03.1999 р., що припинив свою дію 03.03.2000 р., тобто, за рік після укладення, як це передбачено розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 01.03.1999р. № 213.

Будь-яких інших розпоряджень щодо продовження дії договору оренди приміщення з позивачем або укладення нового договору не приймалося.

Відповідно до ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, в редакції, що діяла на час прийняття розпорядження № 213 від 01.03.1999р., органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі, виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об’єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 29 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до повноважень виконавчих органів міських рад віднесено управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Печерська районна у м. Києві державна адміністрація як орган, уповноважений на управління комунальним майном, не приймала рішень щодо передачі в оренду позивачу нежилого приміщення терміном дії з 15.11.2000р. до 15.11.2007р., а розпорядженням від 01.03.1999р. № 213 було надано згоду на передачу в орендне користування спірних нежилих приміщень лише на один рік.

Протокол № 3 засідання районної комісії по розподілу нежитлових приміщень від 10.02.2000р., на який є посилання в п. 1.1. договору оренди нежитлового приміщення від 15.11.2000р., свідчить про те, що приміщення за адресою пров. Виноградний, 6 включено до переліку нежитлових приміщень, термін дії договорів оренди яких закінчився у 2000 р.

Відповідно до п. 1.3. Положення про комісію Печерської районної державної адміністрації по розподілу нежитлових приміщень та наданню їх в орендне користування, затвердженого розпорядженням голови районної державної адміністрації 11.11.1997р. № 1032 та діючого на час проведення засідання комісії 10.02.2000р., рішення комісії носять рекомендативний характер і є підставою для підготовки розпоряджень районної державної адміністрації про надання в оренду приміщень.

Проте, на виконання зазначеного протоколу №3 не прийнято жодного розпорядження, на підставі якого міг бути укладений договір щодо продовження оренди зазначеного приміщення.

Таким чином, у випадку прийняття комісією Печерської районної державної адміністрації по розподілу нежитлових приміщень та наданню їх в орендне користування на своєму засіданні, що відбулося 10.02.2000р., рішення про передачу спірних нежилих приміщень в орендне користування позивачу терміном дії до 15.11.2007р., таке рішення було б підставою для прийняття Печерською районною державною адміністрацією окремого розпорядження.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного вище Положення про комісію, комісія має право приймати попередні рішення про надання в оренду приміщень.

Згідно п. 55 Протоколу № 3 від 10.02.2000р. комісія прийняла до відома пропозиції членів комісії про продовження договорів оренди, які закінчуються в березні 2000р., навпроти п. 12 додатку до протоколу № 3 від 10.02.2000р. зазначено “погодити після сплати боргу”. Крім того, на відміну від протоколу № 3 від 10.02.2000р. додаток до нього не підписаний головою комісії, секретарем та представником юридичного відділу, додаток до протоколу не є підставою для прийняття Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією відповідних розпоряджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” у разі відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об’єкт, що приватизується шляхом викупу, зазначені будівлі (споруди, приміщення) передаються у встановленому порядку власникам приватизованих об’єктів в оренду на строк не менш як десять років.

Листом № 12/7-1 від 07.12.2000р. позивач відмовився від приватизації нежилого приміщення, але у нього було право на укладення договору оренди терміном на 10 років згідно наведеної норми Закону.

Проте, Печерська районна у м. Києві рада відповідного рішення не прийняла, а позивач, в свою чергу, не вимагав прийняття такого рішення в судовому порядку.

Договір оренди від 15.11.2000 р., як зазначено вище, підписаний сторонами без відповідного рішення органу місцевого самоврядування як власника комунального майна, тому не є підставою для виникнення між сторонами відносин оренди щодо нежитлового приміщення.

У зв’язку з закінченням терміну дії договору оренди № 11/302 від 03.03.1999р. та порушенням позивачем обов’язку звільнити нежитлове приміщення, на підставі рішення Господарського суду м. Києві від 15.01.2002р. по справі № 4/603 та постанови відділу державної виконавчої служби Печерського районного управляння юстиції в м. Києві від 04.04.2002р. позивача виселено з орендованого приміщення. Докази скасування рішення Господарського суду м. Києві від 15.01.2002р. по справі № 4/603 відсутні.

Таким чином, після закінчення терміну дії договору оренди від 03.03.1999р. та відмови позивача його продовжувати будь-які правовідносини, що ґрунтуються на ст. 2 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємства (малу приватизацію)” та пп. 49, 50 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, припинилися, і Печерська районна у м. Києві рада як власник приміщення, що належить до комунальної власності, отримала право розпоряджатися ним в загальному порядку.

Пункт 53 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки правовідносин сторін по справі взагалі не стосується, так як державний орган приватизації (відповідач-1) після відмови позивача від приватизації майна згідно листа №12/7-1 від 07.12.2000р. не приймав рішення про продаж майна, а прийняв рішення про передачу його в оренду.

В даному випадку на державний орган приватизації не поширюється вимога щодо продажу майна на конкурентних засадах, адже майно до продажу не пропонувалося.

На використання своїх повноважень власника Печерська районна у м. Києві рада передала приміщення в оренду ТОВ НВФ “Техмашсервіс”, яке відмовилося від оренди, у зв’язку з чим розпорядженням Печерської районної у м. Києві ради № 474-р від 09.11.2005р. “Про надання в орендне користування нежитлового приміщення в будинку № 6 по пров. Виноградному” нежитлове приміщення загальною площею 201,9 кв. м, в тому числі: 135,7 кв. м для розміщення органу управління та 66,2 кв. м для розміщення складу непродовольчих товарів в буд. № 6 по пров. Виноградному надано в орендне користування терміном на один рік ТОВ “СИАЗ”, з яким 09.11.2005 р. укладено договір оренди.

На підставі заяви ТОВ “СИАЗ” спірне нежиле приміщення включено до переліку об’єктів, що підлягають приватизації та подано на затвердження Печерській районній у м. Києві раді в порядку ст.ст. 7, 11 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємства (малу приватизацію)” шляхом викупу.

Рішенням дев’ятої сесії четвертого скликання Печерської районної у м. Києві ради № 49 від 20.12.2005р. затверджено на приватизацію шляхом викупу орендарями вбудовані нежилі приміщення згідно з додатком № 2, в тому числі нежилі приміщення по пров. Виноградний, 6 орендарем ТОВ “СИАЗ”, з яким було укладено оскаржуваний договір купівлі-продажу.

Щодо не включення приміщення до місцевої програми приватизації згідно рішення Київської міської ради від 12.02.2004 р. №36/1246 “Про приватизацію комунального майна”, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємства (малу приватизацію)”включення об’єктів малої приватизації до переліків, зазначених у ч. 1 цієї статті, здійснюється відповідно до Державної та місцевої програм приватизації, або з ініціативи відповідних органів приватизації чи покупців.

Тобто, згідно зазначеної статті передбачена альтернатива –або об’єкт включається до переліку згідно програми приватизації, або з ініціативи відповідних органів приватизації, або з ініціативи покупців. Наявність об’єкту в переліку місцевої програми приватизації є однією з підстав для проведення приватизації, але не єдиною.

Заява відповідача-2 як покупця, подача якої мала місце в даному випадку, також є законною підставою для включення об’єкту до відповідного переліку і проведення приватизації.

За таких обставин підстави для висновку про те, що при укладенні оскаржуваного договору порушено вимоги законодавства про приватизацію відсутні.

При відчуженні приміщення не було порушено судову заборону, а саме.

Оскільки ухвали Господарського суду м. Києва від 17.09.2003р. та 08.10.2003р. по справі № 12/461 встановлювали заборону Печерській районній у м. Києві раді виносити на розгляд сесії питання щодо приватизації спірних нежилих приміщень лише орендарем ТОВ НВФ “Техмашсервіс”, а будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб зазначені ухвали не стосувалися, то суд приходить до висновку, що Печерська районна у м. Києві рада, приймаючи рішення № 49 від 20.12.2005р., діяла в межах наданих їй Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні” повноважень щодо розпорядження об’єктами комунальної власності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.02.2006р. по справі №12/461 п. 2 резолютивної частини ухвали господарського суду м. Києва від 17.09.2003р. викладено в новій редакції, а саме: з метою забезпечення позову до закінчення розгляду спору по суті заборонити Печерській в м. Києві Районній раді приймати рішення відносно приватизації нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, пров. Виноградний, 6 шляхом викупу ТОВ НВФ “Техмашсервіс” та будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі.

Таким чином, ухвала Господарського суду м. Києва від 13.02.2006р. по справі № 12/461 була постановлена судом вже після прийняття Печерською районною у м. Києві радою рішення № 49 від 20.12.2005р. та стосувалася лише заборони приймати рішення відносно приватизації нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, пров. Виноградний, 6.

Будь-якої заборони на відчуження спірного нежилого приміщення шляхом укладання договору купівлі-продажу ухвала Господарського суду м. Києва від 13.02.2006р. по справі № 12/461 не встановлювала.

Оскільки, підставою для скасування судових актів першої та апеляційної інстанцій стало не дослідження факту відсутності у позивача будь-яких прав на спірне приміщення у зв'язку з закінченням терміну дії договору оренди від 03.03.1999 р. оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання вказаного договору, в той же час колегією Вищого господарського суду зазначено, що не надано належної оцінки доводам позивача щодо укладання договору оренди спірного приміщення від 15.11.2000 р. (терміном дії до 15.11.2007 р.).

В обґрунтування поданої заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, Товариством з обмеженою відповідальністю "СИАЗ" покладено факт звернення позивача до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації з проханням прийняти розпорядження щодо відновлення дії Розпорядження № 213 від 01.03.1999 року та укладення договору оренди з позивачем з урахуванням часу невикористання вищезазначеного приміщення.

Зі змісту зазначеного листа Печерської районної у місті Києві ради вбачається, що на виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2002 року по справі № 4/606 Закрите акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Літа" виселено з спірного нежитлового приміщення. У наслідок чого, вказані нежитлові приміщення Розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації надані в користування іншій юридичній особі.

Дана обставина, що має істотне значення стала відома з листа Печерської районної у місті Києві Ради №2530/1/08 від 20.05.2008 року, тобто вже після винесення Вищим господарським судом України оскаржуваної постанови та в силу ст. 112 Господарського процесуального кодексу України є підставою для задоволення заяви відповідача 2, оскільки у суду першої інстанції немає необхідності встановлювати наявність договору оренди в зв'язку з відсутністю останнього.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи по суті правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та питання які були винесенні постановою Вищого господарського суду України для дослідження судами при новому розгляді стали відомими та не потребують подальшого дослідження.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 112, 114 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СИАЗ" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 15.05.2008 року за нововиявленими обставинами задовольнити.

2. Постанову Вищого господарського суду України від 15.05.2008 року у справі № 12/291 скасувати.

3. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. зі справи №12/291 залишити без змін.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко