ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/133

09.06.08

За позовом                    Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві

До відповідача           Закритого акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп"

Третя особа                    на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс"

Про           визнання договору недійсним

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

Від позивача          Губарєва О.М. (за дов.)

Від відповідача           Бусюкін І.А. (за дов.)

Від третьої особи          Поляков С. (за дов.)

Вертеп М. Ю. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі –ГУ МВС України в м. Києві) до закритого акціонерного товариства (далі –ЗАТ) "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп" про визнання недійсним договору № 22/315 від 17.12.2007, укладеного між сторонами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки прийняті на себе відповідачем за договором зобов’язання перебувають на стадії виконання по договору № 7 від 19.07.2002, укладеному між позивачем та закритим акціонерним товариством "НВО Україна", наступником прав і обов’язків якого за договором № 7 від 19.07.2002 є товариство з обмеженою відповідальністю (далі –ТОВ) "Євробуд-Альянс".

11.03.2008 господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 6/133 та залучено до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс".

Відповідач позов відхилив повністю, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві. Зокрема, заперечення ґрунтуються на наступному:

позивачем не доведено наступництво товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс" прав та обов’язків закритого акціонерного товариства "НВО Україна" по договору № 7 від 19.07.2002;

не доведено вкладення товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс" у проект коштів;

не доведено зв'язок між інвестуванням коштів у будівництво по вул. Московській, 30 у м. Києві та інвестуванням коштів у будівництво адмінбудівлі по вул. Кутузова, 18/7 у м. Києві;

не доведено, яким чином взаємовідносини з товариством з обмеженою відповідальністю "Євробуд-Альянс" пов’язані з предметом позову.

Крім того, відповідач вважає, що договір № 7 від 19.07.2002 є не укладеним, оскільки не погоджений графік будівництва. При укладені договору № 22/315 від 17.12.2007 були додержані всі вимоги ст. 203 ЦК України і він спрямований на реальне настання наслідків –будівництва будинку для розміщення підрозділів позивача.

Третя особа позов підтримала повністю з тих же підстав, що наведені позивачем.

Під час розгляду справи відповідачем подані клопотання про витребування у позивача та третьої особи доказів та про призначення експертизи для визначення суми витрачених третьою особою коштів. Клопотання судом відхилені, оскільки всі наявні документи щодо виконання третьою особою робіт, які просить витребувати відповідач, попередньо подані суду, а стан виконання зобов’язань за договором № 7 від 19.07.2002 не є предметом дослідження у даній справі, у зв’язку з чим підстави для призначення експертизи відсутні.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

19.07.2002 між ГУ МВС України в м. Києві та ЗАТ "НВО "Україна" було укладено інвестиційний договір № 7 (далі –Договір-1), предметом якого є корегування проекту, будівництво, введення в експлуатацію та передача на баланс експлуатаційним організаціям об’єкту за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7.

Зокрема, за вказаним Договором-1 позивач зобов’язався передати інвестору-генрпідряднику, яким є ЗАТ "НВО "Україна", проектно-кошторисну документацію, своєчасно вирішувати з органами місцевого самоврядування питання, які пов'язані з будівництвом об’єкту, отримувати необхідні дозволи, документи, необхідні для здійснення підготовчих та будівельних робіт, після закінчення будівництва об’єкту передати ЗАТ "НВО "Україна" приміщення згідно з умовами Договору-1 тощо.

У свою чергу, ЗАТ "НВО "Україна" прийняло на себе зобов’язання інвестувати в будівництво будівельні матеріали, обладнання та грошові кошти, виконати роботи по будівництву об’єкта та передати збудований об’єкт експлуатуючим організаціям.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, чинної на час укладення Договору-1, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Сторонами визначено у Договорі-1 його предмет, права, обов’язки сторін, порядок здійснення розрахунків, розподіл часток, тощо, тобто досягнуто згоди з усіх істотних умов, що свідчить про укладеність Договору-1.

Пункт 1.2 Договору-1, яким передбачено, що термін будівництва визначається погодженим сторонами графіком будівництва, не свідчить про неукладеність договору, а свідчить про досягнення згоди між сторонами у майбутньому безпосередньо перед початком будівництва визначити строки будівництва, оскільки Договір-1, крім самого будівництва, регулює організаційні дії щодо будівництва, які повинні бути вчинені безпосередньо перед будівництвом.

11.10.2004 на підставі угоди № 1 про заміну сторони у договорі № 7 від 19.07.2002, укладеної між позивачем, ЗАТ "НВО "Україна" та приватним підприємством "Євро-Альянс" відбулась передача прав та обов’язків інвестора-генпірядника за Договором-1 від ЗАТ "НВО "Україна" до приватного підприємства "Євро-Альянс".

На підставі угоди № 3 від 21.03.2006 права та обов’язки по Договору-1 були передані від приватного підприємства "Євро-Альянс" третій особі.

Таким чином, на даний час сторонами за Договором-1 є позивач та третя особа.

17.12.2007 між позивачем та відповідачем було укладено інвестиційний договір № 22/315 (далі –Договір-2), предметом якого є спільне проектування, будівництво та введення в експлуатацію адміністративного будинку за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7 для розміщення Печерського районного управління ГУ МВС в м. Києві.

Тобто, предмет Договору-2 є аналогічним предмету Договору-1.

Крім того, зобов’язання сторін за Договором-2 є подібними зобов'язанням сторін за Договором-1.

Зокрема, позивач зобов’язувався передати відповідачу, як інвестору-забудовнику, всі необхідні для здійснення документи, у тому числі й документи щодо користування земельною ділянкою, за адресою: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, передати на період будівництва вказаний будівельний майданчик, отримати технічні умови на розробку документації, погодити її, делегувати відповідачу функції замовника будівництва, прийняти будинок в експлуатації, після будівництва будинку звільнити приміщення по вул. Московській, 30, А, Б, В, Г в м. Києві, та сприяти в наданні вказаних приміщень відповідачу.

Відповідач зобов’язувався фінансувати витрати позивача та витрати, пов’язані з будівництвом.

Крім того, відповідно до договору № 803/1 від 11.08.2006, укладеного між комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду "Липкижитлосервіс" та ТОВ "Євро буд-Альянс", орендарем приміщень по вул. Московській, 30, А, Б, В, Г в м. Києві є останній.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість настання правових наслідків за Договором-2.

Оскільки правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення прав та обов’язків, то попередньо відома на момент його вчинення об’єктивна неможливість настання правового результату не породжує у сторін тих чи інших прав та обов’язків.

Спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є однією з умов, додержання якої є необхідним при вчиненні правочину (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Недодержання даної умови, в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, позов є правомірним та підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 236 ЦК України Договір-2 є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача. Зокрема, з останнього підлягає стягненню 85 грн. держаного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85, 86 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту вчинення інвестиційний договір № 28/315, який укладено 17 грудня 2007 року між Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та закритим акціонерним товариством "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп".

Стягнути з закритого акціонерного товариства "Виробничо-комерційна фірма "Інвестгруп" (01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, код 33100486) на користь Головного управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 15, код 08592201) 85 грн. держаного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя                                                                                С.А. Ковтун

Рішення підписано 10 червня 2008 року