ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№ 20/338/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області

на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р.

у справі № 20/338/07 Господарського суду Запорізької області

за позовом Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Авангард”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відкрите акціонерне товариство “Комиш-Зорянський елеватор”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відкрите акціонерне товариство “Розівський елеватор”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Куйбишевська міжрайонна державна податкова адміністрація Запорізької області

про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Авангард” про стягнення до державного бюджету 12367,24 грн., а саме: 8200,00грн. основного боргу та 4167,24грн. пені.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.11.2007р. (суддя Л.П.Гандюкова), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р. (судді: Т.В.Мойсеєнко, Н.Д.Коробка, В.М.Хуторной), в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.11.2007р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області мотивує тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Указом Президента України від 20.04.2005р. № 676/2005 "Питання Міністерства фінансів України" постановлено реорганізувати Державне казначейство України шляхом його перетворення в урядовий орган державного управління у складі Міністерства фінансів України.

Пунктом 1 Положення про Державне казначейство України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1232 визначено, що Державне казначейство України (далі - Казначейство) є урядовим органом державного управління, що діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується.

Пунктом 10 Положення про Державне казначейство України визначено, що Казначейство для виконання покладених на нього завдань може за погодженням з Міністром фінансів утворювати територіальні органи у межах граничної чисельності працівників Казначейства. Типове положення про територіальний орган Казначейства затверджує Міністр фінансів.

Згідно п. 1 Типового положення про Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Типове положення), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 04.04.2006р. № 332 головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного казначейства України, який утворюється Державним казначейством України за погодженням з Міністром фінансів України.

Оскільки Державне казначейство України є урядовим органом державного управління, то позивач –Головне Управління є територіальним урядовим органом державного управління, а отже і юридичною особою публічного права.

Згідно п. 3 Типового положення основним завданням Головного управління є: забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, що передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями; у межах своїх повноважень контроль за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання державного та місцевих бюджетів. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що основним завданням Головного управління, яким є позивач, є розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та відповідний контроль.

Як вже було зазначено, позивач просить стягнути з відповідача до державного бюджету 12367,24 грн., яка складається із 8200грн. основного боргу та 4167,24грн. пені.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду.

Згідно ч. 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників. Таки чином, приписами даної правової норми визначено, що у разі невиконання юридичними особами відповідних зобов'язань органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів.

Згідно п. 1.16 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи із забезпечення погашення податкового боргу у межах компетенції, встановленої законами.

Відповідно до Типового положення про Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 04.04.2006р. № 332 у позивача відсутня компетенція щодо здійснення заходів із забезпечення погашення податкового боргу, за таких обставин позивач органом стягнення не є.

Позивач просить стягнути з відповідача бюджетну позичку на підставі ст. 1212 ЦК України, яка, як вважає позивач, отримана відповідачем без достатньої правової підстави.

Правила щодо участі юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах встановлені ст. 82 ЦК України, згідно якої на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що особа, яка набула майно за рахунок потерпілого без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути потерпілому це майно.

Оскільки Позивач –Головне управління Державного казначейства не доводить, що він є власником коштів, що стягуються з відповідача, то між позивачем та відповідачем відсутні цивільно-правові відносини, що регулюються даною правовою нормою.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області залишити без задоволення, постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р. у справі № 20/338/07 –без змін.

Головуючий - суддя           Кривда Д.С.

судді           Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.