ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2008 р.                                                                                 Справа № 02-03-13/918

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за участю помічника військового прокурора Сукач В.В. –за посвідченням, представників: позивача: не з’явився, третьої особи: не з’явився, відповідача: Оберемок І.І. - за довіреністю ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю «Євробуд»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Благодійний фонд «Житло військовим»,

про стягнення 4 404 099 грн. 45 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Заступник Генерального прокурора України звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Євробуд” про стягнення 4 404 099 грн. 45 коп., в тому числі 3 724 397 грн. збитків та 679 702 грн. 45 коп. пені. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві вказано на те, що відповідач не виконав умови мирової угоди, підписаної позивачем і відповідачем між собою та затвердженої ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.10.2004 року у справі № 02/1169, не передав позивачу 36 квартир у житловому будинку № 19/1 по вул. Сумгаїтській в м. Черкаси в установлені строки, чим завдав позивачу збитків у вказаній в мировій угоді сумі 3 724 397 грн., які відповідач повинен повернути позивачу.

Прокурор у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити та пояснив, що в процесі розгляду справи № 02/1169 досліджувалася угода, на підставі якої кошти перераховувалися Благодійним фондом «Житло військовим», стороною у мировій угоді є Міністерство оборони України, тому вимога про стягнення збитків на користь позивача є правомірною.

Представник позивача у судовому засіданні 10.07.2008 року позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що відповідач не виконав свої зобов’язання за мировою угодою, продав усі квартири, тому позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем збитки в заявленій в позові сумі та просить стягнути пеню.

Представник третьої особи у судовому засіданні 10.07.2008 року пояснив, що він вважає позов обґрунтованим та просив його задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов та представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з мотивів його безпідставності та необґрунтованості, оскільки кошти на рахунок відповідача перераховувалися із розрахункового рахунку Благодійного фонду «Житло військовим», який є окремою юридичною особою, кошти із бюджету не перераховувалися, позивач не звертався до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду, якою затверджено мирову угоду, і звернення до суду із даною вимогою є безпідставним у даній ситуації, просив відмовити у позові повністю.

Позивач та третя особа не направили своїх представників у судове засідання.

У судовому засіданні 10.07.2008 року представник Благодійного фонду «Житло військовим»надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника фонду у зв’язку з неможливістю направити представника. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника Благодійного фонду «Житло військовим».

До початку судового засідання до суду надійшла телеграма про відкладення розгляду справи в зв’язку з неможливістю прибуття представника МОУ та знаходження його в іншому судовому засіданні. Прокурор та представник відповідача вважали можливим розглядати справу за відсутності представника позивача. Заслухавши думку прокурора та представника відповідача, суд вважає, що клопотання у телеграмі про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, а розгляд справи необхідно продовжити, оскільки клопотання є необґрунтованим, суд не визнавав обов’язковою явку представника позивача, тим більше, не викликав представника К.О.Чепель, у клопотанні не вказано, чому він вважає обов’язковою участь в судовому засіданні, не повідомляє про надання додаткових доказів, у судовому засіданні 10.07.2008 року представник позивача пояснив, що всі документи до справи подані, інших документів немає.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи прокурора і представників сторін, суд встановив наступне.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.10.2004 року у справі № 02/1169 було затверджено мирову угоду від 14.10.2004 року, укладену Міністерством оборони України в особі Трахтенберга П.П., діючого на підставі довіреності від 13.10.2004р. № 220/2131, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Євробуд” в особі директора Якима І.Ю.

За умовами вказаної мирової угоди ТОВ “Євробуд” зобов’язався передати Міністерству оборони України 36 квартир загальною площею 2838,71кв.м. на суму 3 724 397грн., з них 5 квартир зобов’язався передати до 31 грудня 2004 року та 31 квартиру - до 31 грудня 2005 року.

В зв’язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання, не передав Міністерству оборони України вказану в мировій угоді кількість квартир, заступник Генерального прокурора України звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь Міністерства оборони України збитків та пені.

Суд приходить до висновку, що вказана вимога не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі і чи є договір взагалі. Одним із видів господарських санкцій, які можуть застосовуватися у сфері господарювання, є відшкодування збитків.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки.

Відповідно до статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною.

Отже, системний аналіз правових норм щодо застосування такої господарської санкції як стягнення збитків, дає підстави стверджувати, що для покладення відповідальності на того, хто наніс збитки, повинна бути сукупність чотирьох умов: вчинення правопорушення, наявність реальної шкоди для кредитора, причинний зв’язок між протиправною поведінкою (вчиненням правопорушення) і збитками, вина відповідача.

Згідно статті 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд вважає, що прокурором та позивачем не доведено факту наявності реальної шкоди саме для позивача, оскільки відповідно до норм Господарського кодексу України вимагати відшкодування збитків може лише сторона, яка зазнала збитків.

Як вбачається із поданих відповідачем платіжних доручень, вся сума коштів була перерахована на рахунок відповідача із розрахункового рахунку № 9001 Благодійного фонду “Житло військовим, який є окремою юридичною особою за законодавством України.

Той факт, що стороною у мировій угоді, затвердженій судом, вказано Міністерство оборони України, не змінює платника коштів на інвестування дольової участі будівництва житла та не змінює призначення платежу, оскільки цивільним законодавством України передбачено укладення договору на користь третьої особи, яка може вимагати його виконання.

Суд прийшов до висновку, що прокурор та позивач не довели і належними доказами не підтвердили нанесення збитків саме позивачу.

Не вказано також, яких заходів було вжито для недопущення чи зменшення збитків, не вказано, чи вимагав позивач від відповідача передачі квартир у строки, вказаній в мировій угоді. Також не вказано, які дії вчиняв позивач для того, щоб примусово витребувати у відповідача квартири після настання цих строків, оскільки способи захисту від ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди –це звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди та звернення до державної виконавчої служби відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про примусове виконання ухвали господарського суду, якою затверджено мирову угоду.

З огляду на викладене, вимога про стягнення збитків задоволенню не підлягає.

Вимога про стягнення пені також не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється за згодою сторін.

У мировій угоді від 14.10.2004 року не встановлено розмір пені. Відсилка до договору не може вважатися досягненням згоди щодо розміру пені.

Таким чином, позов заступника Генерального прокурора України не підлягає до задоволення.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати не стягуються.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 14.08.2008 року