ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2008 р.

№
22/193

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Коробенко
Г.П. -головуючого,

Костенко
Т.Ф., Полянського А.Г.

розглянувши
матеріали  касаційної скарги

суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Полтава

на
постанову

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 16.01.2008 р.

у
справі

господарського
суду Полтавської області

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Полтава

до

Полтавського
виробничого підприємства "Універсал" Українського товариства
глухих,  м. Полтава

про

усунення
перешкод в користуванні майном та стягнення збитків

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2 за
дов. від 11.07.2007р. №2730,

від
відповідача: Кирпа
Б.І. (дир.)

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Полтавської області з позовною
заявою до Полтавського виробничого підприємства "Універсал"
Українського товариства глухих про усунення перешкод в користуванні майном та
стягнення з врахуванням уточнення до позовної заяви від 10.07.2007р.  41141,5 грн. збитків.

Рішенням господарського суду Полтавської
області від 07.08.2007р. у справі №22/193 в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. апеляційну скаргу СПД ОСОБА_1
задоволено частково, рішення господарського суду Полтавської області від
07.08.2007р. у справі №22/193 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції в
частині скасування рішення суду першої інстанції мотивована відсутністю доказів
про належне повідомлення позивача про час і місце засідання суду з посиланням
на п.2 ч.3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, в частині відмови
в задоволенні позовних вимог їх необгрунтованістю з посиланням на ст.ст. 22,
614, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України та докази наявні в матеріалах справи.

Не погоджуючись з вказаною постановою з даної
справи СПД ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського
суду України, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити, мотивуючи скаргу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права, а саме ст.ст. 32, 33, 43  Господарського процесуального кодексу
України.

Розпорядженням заступника Голови судової
палати з розгляду спорів, пов'язаних з державним регулюванням економічних
відносин від 07.05.2008р. №02-12.2/147 суддів Божок В.С., Мачульського Г.М.
замінено на суддів Костенко Т.Ф., Полянського А.Г.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при
винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним в задоволенні
касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом
апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.07.2006р. між
сторонами з даної справи було укладено договір на оренду нежитлових приміщень
загальною площею 61,4 кв.м, що розташоване по вул. Шевченка, 58 в м. Полтаві.

Згідно п.3.1. Договору за оренду приміщення
позивач не пізніше 10-го числа поточного місяця сплачує відповідачу орендну
плату в розмірі 3070,00 грн. на місяць. У відповідності до пункту 3.3. Договору
витрати по електрозабезпеченню сплачуються позивачем щомісячно по фактичним
витратам.

Позивач на прохання відповідача сплатив
відповідачу річну орендну  плату у
розмірі 36840,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового
ордеру №327324 від 09.08.2006р.

Спір між сторонами у справі виник з підстав,
як стверджує позивач, в результаті припинення відповідачем в порушення умов
договору оренди  подачі електроенергії до
орендованого приміщення, чим було обмежено
роботу магазину побутової, комп'ютерної та оргтехніки, що потягло за
собою припинення надання позивачу послуг по охороні приміщення та негативно
вплинуло на обсяг продажу техніки і потягло за собою втрату прибутку: за
травень 2007р. - 22168 грн., за червень 2007р. -17223,5 грн., що
спричинило  збитки на суму позовних
вимог.

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1
ст. 22 Цивільного кодексу України). Збитками, відповідно до ч.2 ст. 22
Цивільного кодексу України є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Обов'язок відшкодування шкоди виникає за наявності
збитків у особи, протиправності дій контрагента та безпосереднього причинного
зв'язку між збитками і діянням.

Згідно до ч.1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її
вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду  доказів, що припинення подачі електроенергії
сталося з вини відповідача та не подав доказів звернення до відповідача і
електропостачальної організації про відсутність електроенергії.

За таких обставин, висновок господарського
суду першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог,
в зв'язку з не наданням позивачем належних доказів наявності всіх елементів
складу правопорушення, колегія суддів визнає правомірним та обгрунтованим.

При цього колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду апеляційної інстанції про скасування рішення суду
першої інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 104 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки, в матеріалах справи відсутня письмова розписка про
повідомлення сторін з даної справи щодо оголошення у судовому засіданні
25.07.2007р. перерви до 07.08.2007р.

Таким чином, апеляційним господарським
судом встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким
попередній суд дав належну оцінку, правом переоцінки яких касаційна інстанція
не наділена, і як наслідок прийнята судом постанова відповідає положенням ст.
105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. "Про судове
рішення", а отже і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 16.01.2008р. у справі № 22/193 залишити
без змін.

Головуючий
суддя
Г.П. Коробенко

Судді:
Т.Ф. Костенко

А.Г. Полянський