ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.08.08                                                                                           Справа № 11/374

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Гнатюк Г.М.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційну скаргу Прикарпатського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця”, м.Моршин

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.02.2008р.

у справі № 11/374

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Родон”, м.Івано-Франківськ

до Прикарпатського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця”, м.Моршин (правонаступник - Дочірнє підприємство “Санаторно-курортний комплекс “Моршинкурорт”Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця”, м.Моршин)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача –Фонд державного майна України, м.Київ

про розірвання договору

за участю представників:

від позивача: Дармонук Р.М. - представник

від відповідача: Солтис Т.П. –представник

від третьої особи: Дармонук Р.М. - представник

Сторонам права і обов‘язки, передбачені ст. 22 ГПК України, роз‘яснені.

Ухвалою голови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2008р. задоволено заяву ВАТ “Родон” про відвід суддів Юрченка Я.О. та Процика Т.С. та справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Гнатюк Г.М., суддів Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід колегії суддів Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л. - не надходило.

В процесі апеляційного провадження було здійснено заміну Відповідача (Скаржника) –Прикарпатського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»його правонаступником –Дочірнім підприємством «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт»Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»відповідно до ст. 25 ГПК України та норм п. 1.3. Статуту останнього, що відображено в ухвалі суду від 27.03.2008р.

Розгляд справи неодноразово відкладався, а в судовому засіданні 19.08.2008р. було оголошено перерву до 26.08.2008р.

У зв‘язку з заміною 26.08.2008р. згідно розпорядження голови судді Мурської Х.В. на суддю Мирутенко О.Л. розгляд справи розпочато з початку.

Встановив :

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.02.2008р. та додатковим рішенням від 19.02.2008р. у справі №11/374 задоволено позов ВАТ “Родон” та розірвано договір №2095/пр від 21.10.1987р. укладений між ВАТ “Родон” та Прикарпатським дочірнім підприємством “Укрпрофоздоровниця” та стягнено з останнього 102грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуюсь із зазначеним рішенням, Прикарпатське дочірнє підприємство Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” оскаржило його в апеляційному порядку оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.02.2008р. у справі № 11/374 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ВАТ «Родон»відмовити.

Позивач вимоги апеляційної скарги заперечив та подав клопотання в якому просив залучити до участі у справі Фонд державного майна України.

Ухвалою суду від 03.06.2008р. клопотання було задоволено, та було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивача –Фонд державного майна України.

В судових засіданнях скаржник повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просить рішення скасувати, оскільки позивачем не наведено підстав, передбачених ст.651,652 ЦК України для розірвання договору №2095/пр від 21.10.1987р.

Представник позивача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим і просить залишити його без змін.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, оцінивши додані додаткові докази та вислухавши доводи і заперечення представників сторін, колегією з‘ясовано наступне:

Господарським судом Львівської області (суддя Сало І.А.) 05.02.2008р. винесено рішення у справі № 11/374 та додаткове рішення від 19.02.2008р., якими задоволено позовні вимоги ВАТ «Родон»та розірвано договір № 2095/пр від 21.10.1987 року (далі-Договір) укладений між позивачем ВАТ «Родон»та Прикарпатським дочірнім підприємством ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Договір 2095/пр від 21.10.1987 року укладено між Виробничим об’єднанням “Позітрон»та «Прикарпатською курортною радою по управлінню курортами профспілок»і згідно даного договору перший добудовав і безоплатно передав, а друга особа прийняла спальний корпус № 12 на 120 місць в санаторії «Світанок»в м. Моршин вартістю 856,6 тис. крб.. З 1987 року право попередники Відповідача виділяют Позивачу путівки по нормах 90 % в заїзд від числа місць, фактично профінансованих ним на платній основі (п.п.1,2,2.1,3,4,6,7 договору –а.с.4,5,7).

Судом першої інстанції правомірно встановлено правонаступництво Виробничого об’єднання “Позітрон»за ВАТ «Родон»та «Прикарпатської курортної ради по управлінню курортами профспілок»за Дочірнім підприємством «Санаторій «Світанок»ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», що не заперечується сторонами процесу.

Суд першої інстанції виходив із тверджень Позивача, що при розірванні договору з ініціативи однієї із сторін слід керуватись статтею 652 Цивільного кодексу України.

Проте таке твердження є хибним, так як зацікавлена сторона може вимагати розірвання договору за наявності певних умов, які на момент укладання договору сторонами не можна було передбачити. Настання таких обставин зумовлено суб’єктивними причинами і не могло бути усунуто стороною при всій турботливості та обачливості.

Це, зокрема, можуть бути обставини непереборної сили, акти органів влади. Настання таких обставин у разі виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів і позбавило б зацікавлену сторону того, на що вона розраховувала початково.

Посилання Позивача на такі зміни, як утворення держави Україна (при укладенні договору –існувала Українська РСР, не можуть впливати на істотність обставин, оскільки за розумінням Позивача, сторони договору не змінились і потреба в санаторних путівках не відпала, а отже не було необхідності у розірванні договору.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України будь-який договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Із матеріалів справи не вбачається подання Позивачем істотних доказів такого порушення умов договору Відповідачем.

Водночас Позивач вважає, що Відповідач тривалий час безоплатно користується його приміщеннями спального корпусу на 120 місць.

Відповідач заявляв клопотання про витребування від Позивача доказів того, що на час корпоратизації заводу «Позитрон»виробничого об’єднання “Родон» згадане майно було в активах Позивача та увійшло до його статутного фонду та матеріали інвентаризації відповідно до "Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання)" затвердженого Постановою КМУ від 02.03.1993р. № 158, із змінами і доповненнями, які не було виконані Позивачем, що не було враховано судом першої інстанції при розгляді справи. Отже доказів того, що позивач являється власником майна суду ні першої ні апеляційної інстанції не надано.

Відповідач під час судових процесів довів, що у Позивача відсутня частка державного майна, надавши суду листа Регіонального відділення фонду державного майна по Івано-франківській області від 01.07.2008р. № 03/1677, що не заперечується позивачем (лист наявний в матеріфалах справи).

Суд апеляційної інстанції врахував також положення методичних рекомендацій Центральної ради по управлінню курортами профспілок «Организация работы по привлечению министерств и ведомств к участию на договорных условиях в развитии здравниц профсоюзов», що термін дії таких договорів є необмеженим. Таким чином правомірним є твердження Скаржника, що по договорах, укладених після 23 вересня 1967 року, путівки повинні були виділятись господарським організаціям-забудовникам і дольовикам протягом всього періоду експлуатації збудованих (реконструйованих) при їх участі об’єктів, що позбавляє відповідно Позивача права вимагати розірвання договору.

Щодо позиції Третьої особи, то суд прийшов до наступного.

Третя особа заявляє, що відповідно до Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" № 1540-XII від 10.09.1991р., із змінами і доповненнями, відповідно до якого встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Крім цього, відповідно до статті 20 Закону ВР СРСР "Про професійні спілки, права та гарантії їхньої діяльності" № 1818-I від 10.12.1990р., який діяв до прийняття Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15 вересня 1999 року N 1045-XIV(копія додається) «Профспілки відповідно до їхніх статутних цілей і завдань мають право у встановленому порядку провадити зовнішньоекономічну діяльність, створювати профспілкові банки, страхові й акціонерні товариства, спільні комерційні підприємства, займатися видавничою діяльністю, формувати необхідні фонди солідарності, культурно-освітні та інші необхідні фонди.», що відповідно і зробила Федерація профспілок України створивши у 1991 році закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», яке і є власником дочірніх підприємств у тому числі і Відповідача.

Поданий представником Позивача перелік лікувально-оздоровчих організацій, установ і підприємств, які за станом на 24.08.1991р. знаходились у віданні Федерації незалежних профспілок України, абсолютно не підтверджує, що це державне майно, а лише констатує його факт віднесення до відання цієї громадської організації.

Представник як Позивача так і Третьої особи на стороні Позивача, старається ототожнити державне майно і майно громадських організацій, а саме Федерації незалежних профспілок України, що не може бути одним і тим самим, так як відповідно до згаданої вище законодавчої норми «Профспілки не відповідають за зобов'язаннями державних, господарських, кооперативних та інших громадських організацій, які у свою чергу не відповідають за зобов'язаннями профспілок.»

Щодо посилання Третьої особи на норми Постанови Верховної ради України № 461/96, то йому лише доручалось «разом з відповідними громадськими організаціями України до 1 квітня 1997 року провести інвентаризацію майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР станом на 24 серпня 1991 року і подати Верховній Раді України перелік суб'єктів, у володінні яких знаходиться це майно.»

Третя особа не довела суду факту віднесення майна ЗАТ «Укрпрофоздоровниці»до державного майна, що повинно би було бути підтверджене відомостями із Класифікатора державного майна затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.03.2006 № 461.

Також Скаржник надав суду матеріали судової практики викладені у постанові Вищого арбітражного суду України від 17.06.1997р. № 041/18А-137/7-7/30 у порушені касаційного провадження з перегляду якої було відмовлено Генеральному прокурору України постановою Верховного Суду України від 22.11.2007р., відповідно до яких дія згаданої вище постанови Верховної ради України не поширюється на майно, що увійшло до статутного фонду ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що заперечення Третьої особи не мають прямого відношення до суті даного спору.

Щодо заперечення Позивача, що по спальному корпусу № 12, який є предметом спірного договору, грубо порушено відповідачем оформлення права власності, представники відповідача не допускають представників Позивача до спального корпусу, представники відповідача не погоджуються на внесення змін до договору та змінена економічна форма при якій укладався договір, то вони як такі абсолютно не мають істотного значення до даного спору та не доведені матеріалами справи.

У відповідності до ст.ст.32,33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, всупереч вимогам ст.ст.32,33 ГПК України позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували факти, що викладені в позовній заяві.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішенням господарського суду Львівської області від 05.02.2008р. та додаткове рішення від 19.02.2008р. у справі № 11/374 не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.99,101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний комплекс «Моршинкурорт»Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» правонаступника Прикарпатського дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства санаторно-курортних закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.02.2008 року у справі № 11/374 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в позові Відкритого акціонерного товариства “Родон” про розірвання договору №2095/пр від 21.10.1987р. відмовити.

4. Судові витрати покласти на Позивача.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Гнатюк Г.М.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя                                                             Мирутенко О.Л.