ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.08

Справа №АС3/209-08.

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Конотоп Сумської області

до
відповідача: Управління пенсійного фонду України в місті Конотоп Сумської
області

про
визнання нечинними вимог про сплату боргу

Суддя  ЛЕВЧЕНКО П.І.

За
участю представників сторін:

від
позивача: Мельник Г.Б.

від
відповідача : Пацала В.В.

В
засіданні приймала участь секретар судового засідання Ю.В.Литвиненко.

В
судовому засіданні,  розпочатому об 12
год. 00 хв.  24.04.2008 року ,
оголошувались перерви до 11 год. 40 хв. 19.05.2008 року та до 12 год. 20 хв.
02.06.2008 року .

Суть
спору: позивач просить суд просить суд визнати нечинним  вимоги про сплату боргу Управління пенсійного
фонду України  в місті Конотоп  № 1847/02 від 05.03.2008 року на суму  19 696,96 грн., № 57/02 від 04.01.2008 року
на суму  24 292,58 грн., № 9141/02
від  06.12.2007 року на суму  23 675,06 грн. та рішення № 29 від 28.02.2007
року про застосування фінансових санкцій на суму  7 853,83 грн.

В
обґрунтування своїх позовних вимоги позивач посилається  на те , що перевірка відповідачем у нього не
проводилася.

В
акті, складеному  відповідачем за
звітністю позивача, не враховані суми внесків позивача до Пенсійного фонду
України у вигляді 42 % від сум сплаченого єдиного податку .

Позивач
вважає , що Указ Президента України № 727/98 від 03.06.1998 року «Про спрощену
систему оподаткування , обліку  та
звітності суб'єктів малого підприємництва» ( далі -Указ № 727/98)  дає позивачеві право не платити страхових
внесків в розмірі  32,3 % та 31,8 % від
сум нарахованої заробітної плати найманих робітників .

Відповідач
проти позову заперечує , посилаючись на те ,
що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
від 09.07.2003 року № 1058-IV ( далі-Закон № 1058) не  встановлює пільг щодо сплати страхових
внесків для суб'єктів підприємницької діяльності , котрі обрали спрощену
систему оподаткування , а тому позивач зобов'язаний здійснювати  нарахування та сплату  страхових внесків .В період з квітня 2005
року по грудень 2006 року  позивач не
проводив нарахування та сплату страхових внесків , внаслідок чого позивачу
донараховано   16 438,75 грн. страхових
внесків та , керуючись п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058, застосована  фінансова санкція в розмірі  7 853,83 грн.

Прострочена
заборгованість позивача зі сплати страхових
внесків та фінансової санкції є недоїмкою .

Відповідно
до норм статті  106 закону № 1058
відповідач  надсилав позивачеві вимоги
про сплату недоїмки , яка мала  місце на
кінець звітного періоду .

Відповідач
вважає  свої дії  правомірними і просить суд  відмовити в задоволенні позовних вимоги
позивача.

Дослідивши
матеріали справи  та заслухавши пояснення
представників сторін, господарський суд встановив .

Позивач
у відповідності зі ст.ст. 14, 15 Закону № 1058 є страхувальником , який обрав
особливий спосіб  оподаткування  - єдиний податок ,  використовував найману робочу силу та  зареєстрований як платник страхових внесків
на загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування в Управлінні Пенсійного фонду України  в м. Конотоп ( у відповідача ).

Згідно
п.п. 1.2 п. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками є, зокрема приватні
підприємці, в тому числі і ті , які обрали особливий  спосіб оподаткування ( фіксований податок ,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок , придбали спеціальний
торгівельний патент) ,  які
використовують працю фізичних осіб на умовах трудового  договору (контракту) або на інших умовах ,
передбачених законодавством , або за договорами цивільно-правового характеру .

Частиною
6 статті  19 Закону № 1058 передбачено,
що страхові  внески страхувальниками
нараховуються незалежно від джерел фінансування , форми, порядку , місця
виплати та використання  сум фактичних
витрат на оплату праці , а також незалежно від того, чи були зазначені суми
фактично виплачені  після їх нарахування
до сплати .

У
відповідності з  ч. 6 ст. 20 Закону №
1058 страхувальники  зобов'язані
сплачувати страхові внески , нараховані за відповідний  базовий період, не пізніше ніж через 20  календарних днів  із дня
закінчення цього періоду .Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Пунктом 6 частини 2 статті  17 Закону № 1058 передбачено обов'язок
страхувальника ( позивача у даній справі) нараховувати , обчислювати  і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі  страхові внески .

У
відповідності  з частинами 3,4,6
статті  18 Закону № 1058, страхові
внески  є цільовими
загальнообов'язковим  платежем, який
справляється  на всій території України в
порядку встановленому цим законом . Страхові внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів , що складають  систему оподаткування. На  ці внески не поширюється податкове
законодавство . Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування  та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

Виходячі з викладеного, дія Указу № 727/98,
на який  посилається позивач  в обґрунтування своїх позовних вимог ,  не поширюється на страхові внески на
загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування та не звільняє страхувальників , які є платниками єдиного податку,
від обов'язку нараховувати ,  обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески .

Позивач
не заперечує і не спростовує той факт , що в період з 01.04.2005 року по
31.12.2006 року він не нарахував , не обчислював і не сплачував в установлені
строки та в повному обсязі страхові внески, тобто не виконував свого обов'язку
, передбаченого пунктом 6частини 2 статті
17 Закону № 1058 .Саме цей факт порушення вимог закону № 1058
відображений в акті перевірки  повноти
нарахування та своєчасності сплати страхових внесків до пенсійного фонду
України за № 34 від 28.02.2007року.

За таких обставин, відповідач правомірно
донарахував  позивачеві в  акті перевірки  № 34 від 28.02.2007 року страхові внески в
сумі  16 438,75 грн. , які повинен був
нарахувати сам позивач за період з квітня 2005 року по грудень 2006 року
включно , а також правомірно рішенням № 29 від 28.02.2007 року застосував до
позивача на підставі пункту 4 частини 9 статті
106 Закону № 1058 фінансові
санкції в розмірі  7 853,83 грн.
за донарахування  територіальним органом
Пенсійного фонду сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Суми
страхових внесків , своєчасно не нараховані або не сплачені страхувальниками у
строки визначені п. 6 ст. 20 Закону № 1058 та пунктами 5.1, 5.2, 5.3 Інструкції
«Про порядок  обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1  та зареєстрованої в Міністерстві  юстиції України 16.01.2004 року за № 64/8663
( далі - Інструкція) , вважаються простроченою заборгованістю зі сплати
страхових внесків .

У
відповідності до вимог ст. 106 Закону № 1058 та п. 8.2 Інструкції , органи
Пенсійного фонду України надсилають страхувальнику вимогу про сплату  недоїмки , якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків .

Оскільки
позивач мав і має до цього часу недоїмку зі сплати страхових внесків та
фінансової санкції,  відповідач
правомірно надсилав позивачеві вимоги про сплату  недоїмки .

За
таких обставин відсутні підстави для визнання
нечинними  вищезгаданих вимог та
рішення Управління Пенсійного фонду України
в м. Конотоп ( відповідача) нечинними.

Тому,
в задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись
ст.ст. 71,158-163 КАС України , господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного
позову суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  ОСОБА_1, м. Конотоп Сумської області  до Управління Пенсійного фонду України в
місті Конотоп Сумської області  про
визнання нечинними вимог про сплату боргу та рішення про застосування фінансових
санкцій відмовити .

2.          Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне
оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови
в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3.          Згідно ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання,
апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний
текст постанови підписаний суддею
06.06.2008 року.