ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2008 р. Справа № 08/344-07

вх. № 12334/3-08

Суддя господарського суду Ковальчук Л.В.

при секретарі судового засідання Кролівець М.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Гавриленко О.В. пос. № 173 від 23.08.2007 р. позивача - Гроссу Г.В. дов. № 38-46 від 09.01.2008 р. відповідача - Крячко О.В. дов. б/н від 30.11.2007 р.

розглянувши справу за позовом Прокурора м. Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків та КП "Харківські тепллові мережі" м. Харків

до Благодійного фонду "Прометей", м. Харків

про стягнення 1947,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на користь КП "Харківські теплові мережі" вартість безпідставно спожитої теплової енергії у сумі 1947,14 грн.

заявою від 25.01.2008 р. за № 69/юр позивач уточнив свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 561,76 грн. за період з жовтня 2003 р. по грудень 2004 р.

Представник позивача в судовому засіданні надав клопотання в якому просить суд закрити провадження по справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України на суму заявлених позовних вимог, яка сплачена відповідачем після звернення до суду в розмірі 1385,38 грн. та просить суд задовольнити позовні вимоги, враховуючи клопотання

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні просить суд припинити провадження по справі в частині стягнення 1385,38 грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.02.2008 року до 26.02.2008 року.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що між сторонами КП "Харківські теплові мережі" та Благодійним фондом "Прометей" укладений тимчасовий договір № 13275 про постачання теплової енергії від 01.04.2007 р.

Відповідно до умов договору Енергопостачальна організація бере на себе зобов*язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов*язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни передбачені договором.

Згідно акту КП "Харківські теплові мережі" за № 451-4/10 від 18.10.2003 р., який складений в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії було встановлено, що відповідач знаходиться в приміщенні за адресою: пр. Гагаріна, 58 та є споживачем теплової енергії.

Відповідно до п. 4.7 вказаного договору орендар повинен був в місячний строк з моменту укладання договору укласти та надати орендодавцю договір ОВО "Харківтеплокомуненерго" на оплату експлуатаційних витрат, які пов*язані з поточним утриманням будівлі. Такий договір не було укладено. Позови до суду про спонукання орендаря до укладання такого договору з боку орендодавця або ОВО "Харківтеплокомуненерго" не подавалися.

Таким чином, договором було встановлено обов*язок відповідача укласти договір не з будь якою, а з чітко визначеною організацією. Позивач не надав доказів того, що він є правонаступником підприємства ОВО "Харківтеплокомуненерго" або що до договору оренди вносились відповідні зміни.

Позивачу було відомо про оренду приміщення, про що свідчить акт № 451-4/10 від 18.10.2003 р. про включеня будівлі до теплопостачання у зв*язку із настанням опалювального сезону, в акті серед споживачів зазначено благодійний фонд "Прометей". Таким чином, замість ОВО "Харківтеплокомуненерго" в зазначений період за адресою оренди ці послуги надав позивач.

На час укладання договору оренди № 1544 від 21.05.2003 р. діяли Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання, затверджені Постановою КМУ від 30.12.1997 р. № 1497, які були обов*язкові для виконання усіма споживачами і виконавцями послуг незалежно від форм власності і підпорядкованості. Відповідно до п. 8 правил послуги надаються споживачеві згідно з договором надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення (далі- договір), який розробляється виконавцем згідно з типовим договором і укладається з його ініціативою. Пунктом 36 Правил встановлено, що саме виконавець зобов*язаний своечасно укладати договори про надання послуг.

Відповідно до цього в період 2003-2004 р. стосовно якого заявлено позов, до набрання чинності Законом України "про теплопостачання" № 2633-1 У від 02.06.2005 р., саме позивач мав здійснити належні дії для укладання договору з відповідачем, чого зроблено не було. Обов*язок відповідача укладати договір саме з позивачем або самостійно здійснювати пошук належного виконавця послуг замість вказаного в договорі орендодавцем ОВО "Харківтеплокомуненерго" не доведений.

Відповідачем в ході судового розгляду заявлено клопотання про застосування до нарахувань за жовтень 2003р.- квітень 2004 р. позовної давності.

Строк позовної давності згідно ст. 261 ЦК починає спливати з моменту, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов*язаннями, строк виконання яких не визначений моментом перемоги, перебіг позовної довності починається з дня, коли у кредитора виникає право пред*явити вимогу про виконання зобов*язання.

В даному випадку доведено, що вже у жовтні 2003 р. позивач знав про існування відповідача та мав знати про неоплату за тепло, якщо вона мала місце.

Твердження позивача про те, що законодавством не встановлено строк сплати теплової енергії власниками (орендарями) нежитлових приміщень, є неправомірним, оскільки такі строки за спірний період були встановлені правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 30.12.1997 р. № 1497, за п. 23 яких розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено іншій термін. Відповідно строк позовної давності починає спливати не з вересня 2007 р., а з листопада 2003 р. за жовтень 2003 р. і так далі помісячно.

Тому не може бути застосована норма ст. 530 Цивільного кодексу України, якою вказно, що якщо термін (строк) виконання зобов*язання не встановлено або не визначено моментом пред*ялення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь- який час.

Приймаючи до уваги, що відповаідач взяв на себе обов*язок сплатити енергопостачальній організації вартість фактичної спожитої теплової енергії до заключення договору з моменту винекнення права користування приміщенням, він не може посилатись на сплив сторку позовної давності, клопотання не підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що розрахунок суми позовних вимог позивачем належним чином не обгрунтований.

Так, не визначено, за якою методикою зроблено розрахунок кількості поставленої теплової енергії , оскільки у позовній заяві позивач вказує, що сума вартості безпідставно спожитої теплової енергії визначена згідно з Тимчасовими правилами обліку відпуску та споживання теплової енергії, затвердженими і введеними в дію наказом Держкомітету України з житлово- комунального господарства та Міністерства енергетики і електрифікації України № 57/112 від 01.07.1996 р. Але у своїх додаткових поясненнях Позивач без будь яких пояснень змінив вказану методику на іншу- "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94- при цьому під час підрахунку обсягу спожитого тепла за новою методикою отримав ту ж саму кількість.

Для визнання результатів розрахунку за вказаними методиками обов*язковими для відповідача ці методики повині бути нормативно- правовими актами, що мають міжвідомчий характер і є обов*язковими для підприємств, установ, організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно- правовий акт. Таким чином, всупереч твердженням позивача їх не можна вважати такими, що мають суто нормативно- технічний зміст. Відповідно до п. б) п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно- правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 1992 р. № 731, такі нормативно- правові акти підлягають державній реєстації.

Тимчасові правила обліку відпуску та споживання теплової енергії, затверджені і введені в дію наказом Держкомітету України з житлово- комунального господарства та Міністерства енергетики і електрифікації України № 57/112 від 01.07.1996 р., та "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 у Міністерстві юстиції України не зареєстровані, тобто не можуть мати обов*язковий для відповідача характер.

Відповідно до п. 3.2.19 тимчасового договору про постачання теплової енергії № 13275 від 01.04.2007 р. визначено обов*язок відповідача як споживача сплатити енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії, а не розрахованої за нормами. але позивачем не обгрунтовані та не доведені числові дані, які містить розрахунок, а саме середні температури повітря за відповідні місяці, час подання тепла в приміщення. Крім того, у розрахунку використано визначено додатком № 1 до договору № 13275 від 01.04.2007 р. максимальне теплове навантаження , що складає 0,002 Гкал/годину, а не фактичне. Але за п. 3 договору № 1 договірні навантаження вступають в дію з моменту їх підписання сторонами, перерахунки за попередні періоди не виконуються, тобто використання встановленого договором розміру навантаженя у розрахунках за попередній період безпідставне. Графіки подачі тепла в будинок для підтвердження фактичного обсягу споживання теплової енергії позивачем не надані. Між тим, згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до викладеного рахунок є безпідставним та не обгрунтованим, має характер припущення, а припущення не можуть бути покладені в основу судового рішеня.

Керуючись статтями 1,12,22,49,33,82-85 ГПК України, ст.ст. 530 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення підписано 18.08.2008 р.

Суддя Ковальчук Л.В.