ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.08 Справа № 20/193/08

Суддя Гандюкова Л.П.

За позовом Закритого акціонерного товариства “Троїцький молзавод”, Одеська область, Любашівський район, с.Троїцьке

до Приватного підприємства “Фабрика делікатесних сирів”, м.Запоріжжя

про стягнення 2 276,44 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача –не з’явився;

Від відповідача –Гопка Ю.В. (дов. № №39 від 05.02.2008р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення суми 2 276,44 грн. основного боргу за поставлені молочні продукти.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/193/08, судове засідання призначено на 07.04.2008р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 22.04.2008р.

За згодою представника відповідача у судовому засіданні 22.04.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядаються позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовані наступним. 02.03.2005р. ПП “Фабрика делікатесних сирів” перерахувало на рахунок позивача ЗАТ “Троїцький молзавод” грошові кошти у розмірі 10 003,20 грн. 03.03.2005р. та 10.03.2005р. позивач поставив відповідачеві молочну продукцію (масло, творог, сир) на загальну суму 22 710,64 грн., що підтверджується накладними та довіреностями. 10.03.2005р. відповідач сплатив суму 10 431,00 грн. Внаслідок цього у відповідача на даний час існує заборгованість перед позивачем у розмірі 2 276,44 грн. Заборгованість відповідача підтверджується актом звірки від 31.12.2007р. Просить задовольнити позовні вимоги на підставі ст.ст.16,526 ЦК України.

Відповідач позов не визнав на таких підставах. В накладних, на які посилається позивач як на підставу стягнення коштів, не встановлений строк оплати товару. З боку позивача вимоги про сплату заборгованості на адресу відповідача не надходило. Таким чином, зважаючи на положення ст.530 ЦК України, строк виконання зобов’язання не настав, тобто відсутнє його порушення, відповідно відсутній предмет спору. Просить провадження у справі припинити.

Представник позивача у судові засідання не з’являвся, про причини своєї неявки суд не повідомляв. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст.75 ГПК України у відсутність позивача, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до банківської виписки по рахунку 02.03.2005р. ПП “Фабрика делікатесних сирів” (відповідач) перерахувало на рахунок ЗАТ “Троїцький молзавод” (позивач) суму 10 003,20 грн. з призначенням платежу за масло, творог, сир нежирний.

Згідно з накладними №20 від 03,03.2005р. та №21 від 10.03.2005р. позивач поставив відповідачу молочну продукцію: масло, творог, сир нежирний на суму 8 216,64 грн. та 14 494,00 грн. відповідно, всього на загальну суму 22 710,64 грн.

Факт отримання продукції підтверджується довіреностями ЯКИ №244584 від 03.03.2005р. , ЯКИ №244595 від 10.03.2005р. та відповідачем не заперечено.

10.03.2005р. відповідач додатково перерахував позивачеві суму 10 431,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму заборгованості за поставлений товар, яка не була оплачена та складає 2 276,44 грн., що підтверджується актом звірки, який підписаний головним бухгалтером ПП “Фабрика делікатесних сирів”.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Із змісту статей 15,16 ЦК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Однією із підстав виникнення зобов’язання є договір та інші правочини. Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов’язання та підстави його виникнення.

Враховуючи вищевикладене, між сторонами на підставі ст.ст.11,509 ЦК України виникли зобов’язання, оскільки фактично між сторонами укладено договір купівлі –продажу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку невстановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст. ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доведення.

У накладних, за якими була поставлена продукція, строку виконання зобов’язання щодо оплати не встановлено. Доказів направлення відповідачу вимоги про сплату заявленої до стягнення суми позивачем не надано. Таким чином суд вважає, що враховуючи предмет і підставу позовних вимог, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування своїх вимог, а саме порушення його прав відповідачем на час звернення з позовом до суду. Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2007р., підписаний головними бухгалтерами, не є підставою виникнення зобов’язань, оскільки лише є документом, по якому проводиться звірка бухгалтерського обліку між підприємствами.

Слід зазначити, що в банківських виписках від 02.03.2005р. та 10.03.2005р., згідно з якими відповідач перераховував позивачеві грошові кошти, в призначенні платежів є посилання на рахунки, згідно з якими здійснювалися платежі. Відповідач з цього проводу пояснив, що оплата товару проводилася на підставі видаткових накладних, рахунки, вказані в банківських виписках не виставлялися та у відповідача відсутні. Позивач також не надав рахунки. Пред’явлення позову не є вимогою щодо сплати у розумінні ст.530 ЦК України.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено право підприємств та організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.

У зв’язку з викладеним, суд вважає, що вимоги позивача з підстав, які заявлено, у вибраний ним спосіб захисту прав, є необґрунтованими та недоведеними, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з вимогами до відповідача за іншим предметом чи підставами позову чи направити позивачу вимогу сплатити суму боргу і у разі несплати –звернутися до суду.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.49, ст.ст.75, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 07.07..2008р.