Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2008 р.
Справа № 15/198-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О. В., судді Бухан А.І. ,  Демченко В.О.

при секретарі Парасочці Н.В.

при секретарі
Парасочці Н.В.,

за
участю представників:

позивача

-

ОСОБА_1.,
ОСОБА_2

відповідача

-

Сапіча В.М.

розглянувши
в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного
підприємства "Хлібна база  №
82" (вхідний № 1252С/3-9) на рішення господарського суду
Сумської області від 05.05.2008 року по справі № 15/198-08

за
позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до
Державного підприємства " Хлібна база  № 82", АДРЕСА_1

про стягнення 107135,62 грн.

встановила:

Рішенням
господарського суду Сумської області від 05.05.2008 року по справі № 15/198-08
(суддя Резниченко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з  Державного підприємства " Хлібна база №
82" на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 70000 грн. боргу,
27784,02 грн. інфляційних збитків, 9288,60 грн. пені, 1000,72 грн. витрат по
держмиту, 110,22 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу, в іншій частині в позові відмовлено.

Відповідач
з даним рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся
до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить змінити рішення господарського суду Сумської області по справі №
15/198-08 у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення
для справи та направити справу на новий розгляд у іншому складі суду. Разом з
тим представник відповідача у ході розгляду його  апеляційної скарги  надав свої уточнення до апеляційної скарги про
зміну свої процесуальних  вимог .

Позивач  свій відзив на апеляційну скаргу не подав,
але його представники  у судовому
засідання просили  прийняте по справі
судове рішення залишити без змін.

Дослідивши
матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи
сторін, заслухавши пояснення їх уповноважених представників, перевіривши
правильність застосування господарським судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи
оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів
встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за
якими встановив, що 02.09.2006р. позивач та відповідач уклали договір підряду №
14-рс, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався виконати з використанням
своїх матеріалів ремонт силових корпусів №1,2,3,4,5 відповідача.

Ціна
договору склала 80000,00 грн., що підтверджується локальним кошторисом 2-1-1 на
загально-будівельні роботи по ремонту силових корпусів №1,2,3,4,5 (форма №4) та
розрахунком договірної ціни складеним на 01.10.2006р., який був погодженим
сторонами. Відповідно до умов п.3.1 та п.3.2 вищезазначеного договору оплата
вартості матеріалів проводиться відповідачем на протязі 5-ти банківських днів
після підписання договору (11.09.06р.) в розмірі 30% від суми договору, кінцева
оплата проводиться на протязі 5-ти банківських днів після підписання акту
приймання виконаних робіт (10.01.07р.).Представник позивача пояснив, що
позивачем умови вищезазначеного договору виконані в повному обсязі
(підтверджується актом приймання виконаних робіт (форма № КБ-2в) за грудень
2006 р. та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2006 р.
(форма № КБ-3)).Але відповідач, порушуючи умови вищезазначеного договору, не
провів розрахунки з позивачем у визначені договором строки і лише 18.03.2008р.
частково розрахувався з позивачем, а саме платіжним дорученням №43 від
18.03.2008р. перерахував 10 000 грн. 00 коп. Таким чином, на день звернення
позивача до суду, залишок заборгованості відповідача по основному боргу по
договору підряду становить 70 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно
до умов договору. Не виконуючи належним чином свої зобов'язання, відповідач
порушив вимоги ст. 526 ЦК України - допустив прострочення грошового
зобов'язання.

Відповідно
до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідачем не подано доказів сплати
боргу, позовні вимоги визнані в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення 70 000 грн. 00 коп. заборгованості є обґрунтованими та
підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 526 Цивільного кодексу України та
ст. 193 Господарського кодексу України. Також, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань позивач просить стягнути з відповідача 20784 грн. 02 коп.
інфляційних збитків за період з 11.09.2006р. по 31.03.2008р. Статтею 625
Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено
договором, або законом. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги стосовно
стягнення 20784 грн. 02 коп. інфляційних збитків є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. Також позивачем
заявлені вимоги по стягненню неустойки в розмірі 16351 грн. 60 коп. за період з
11.09.2006р. по 31.03.2008р. відповідно до п. 6.1 договору підряду № 14- рс від
02.09.2006р. (за порушення строків виконання зобов'язань по договору винна
сторона оплачує другій стороні неустойку в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла за період порушення, від суми договору за кожний банківський день
прострочки).

Особливості
регулювання відповідальності за порушення грошових зобов'язань у суб'єктів
господарювання визначаються приписами ст. ст. 534, 549-553, ст. 625 УК України,
ст. 225-234 ГК України. Так, у ст. ст. 230-234 ГК України неустойка, включаючи
пеню та штраф, охоплюється терміном «штрафні санкції». Тому, умовами договору
фактично була встановлена штрафна санкція за прострочення оплати товару у формі
сплати пені. Відповідно до ч. І ст. 203 ГК України господарське зобов'язання,
всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято
управненою стороною. Також ст. 599 ЦК України встановлює, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тому, пеня, встановлена
договором, підлягає сплаті за весь період часу протягом якого не виконано
грошове зобов'язання з урахуванням строку позовної давності.

Правове
регулювання позовної давності, у тому числі в сфері господарської діяльності,
здійснюється нормами ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік.
Тому нарахування пені повинно здійснюватися за період з 01.04.2007р. по
31.03.2008р. із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення. Тобто, розмір пені, що підлягає стягненню складає 9288,60 грн. В
стягненні 7063 грн. 00 коп. пені відмовляється як нарахованої надмірно.

Викладені
вище висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають
фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна
правова оцінка, через що відсутні
підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по
справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як
свідчать матеріали справи, господарський суд Сумської області  забезпечив
додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу
України, всебічно, повно та об'єктивно
дослідив  фактичні обставини справи
та оцінив наявні у ній докази  в їх
сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

В
обґрунтування своїх апеляційних вимог представник відповідача вказує на те, що
розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі належного
представника ДП "Хлібна база  №
82". Представник ОСОБА_2., який приймав участь у розгляді справи у суді
першої інстанції не мав на це законних повноважень, оскільки  на момент розгляду справи в господарському
суді 5.05.08. ОСОБА_3 особа, якої була підписана довіреність, вже був
відсторонений від посади директора ДП «Хлібна база № 82»та був призначений
ОСОБА_4., який не надавав ОСОБА_5. повноважень
на   представлення   в
суді      інтересів   очолюваного ним  державного підприємства. На думку відповідача
це підтверджується наказами Держкомрезерву № 105 від 31.03.2008 року та № 104
від 02.04.2008 року.

Наведені
відповідачем  у обґрунтування  своєї апеляційної скарги та уточнень до
неї  доводи не підтверджені ні
матеріалами справи, ні додатково наданими під час розгляду апеляційної
скарги  письмовими документами. Як
свідчать матеріали справи ОСОБА_4, який був призначений на посаду директора ДП
"Хлібна база  № 82" не скасував
та не відізвав довіреності ОСОБА_5. Тому на час розгляду справи у суді першої
інстанції колегія суддів вважає, що довіреність була дійсна, тому розгляд
справи у суді першої інстанції  відбувся
за участю належного представника ДП «Хлібна база № 82». Неправомірність  участі у судових засіданнях  господарського суду Сумської області ОСОБА_3
( який нібито  був відсторонений від
здійснення ним  посадових обов'язків  директора відповідача згідно з наказами  голови Державного комітету України з
державного матеріального резерву від 31 березня 2009 року № 105 та 2 квітня
2008 року № 104-к) документально не підтверджена, оскільки доказів
звільнення  ОСОБА_3  з цієї
посади та призначення  ОСОБА_4.
директором  відповідача останнім  не було надано як під час вирішення
спору  господарським судом першої
інстанції, так і розгляду апеляційної скарги.
Так само  відповідачем не
надано  документів стосовно результатів
позапланової  перевірки  його
фінансово-господарської діяльності
відповідно до  наведеного вище
наказу  голови Державного комітету
України з державного матеріального резерву від 31 березня 2009 року № 105 (які
б підтверджували достовірність викладених у апеляційній скарзі обставини) та
звільнення ОСОБА_3 з посади директор
відповідача.  Наданий
представником  відповідача висновок
суб'єкта оціночної діяльності  про
ідентифікацію невід'ємних покращань  не
розглядався господарським судом Сумської області, через що відповідно до статті
101  Господарського процесуального
кодексу України не може бути прийнятим у якості доказу обґрунтованості  його апеляційної скарги.   Разом з тим колегія суддів приймає до уваги
надану позивачем копію ухвали господарського суду Сумської області  від 17 червня 2008 року  про повернення позовної заяви  відповідача
до позивача по даній справі про визнання недійсним акту приймання-здачі
робіт.

Враховуючи
викладене та керуючись статтями  6, 8,
19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення
господарського суду  Сумської області від
05 травня 2008 року у справі  № 15/198-08
залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Шевель
О. В.

Судді
Бухан А.І.

Демченко
В.О.