ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р.

у справі

№ 46/302-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області

до

1) Відкритого акціонерного товариства "Дергачівський завод турбокомпресорів",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Трансферт-Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Шаповалова Л.В., Управління Пенсійного фонду України в Дергачівському районі Харківської області, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського обласного центра зайнятості, Дергачівське комунальне підприємство теплових мереж, Відкрите акціонерне товариство "Бериславський машинобудівний завод", фізична особа –підприємець Федченко І.М., Товариство з обмеженою відповідальністю "Алгоритм", Управління державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Профспілка працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування Харківської області Профспілковий комітет Дергачівського заводу турбокомпресорів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Богодухівський комбікормовий завод", Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі УМГ "Харківтрансгаз", Відкрите акціонерне товариство "Термоізоляція", Закрите акціонерне товариство "Рівненський ливарний завод", Харківське територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Акціонерна компанія "Харківобленерго", Суліма В.Т., Суліма Е.В.,

про

визнання недійсним договору позики

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Строєва О.Є., дов. № 1751/10/10-025 від 10.04.2008 р.;

відповідача-1:

— не з'явились;

відповідача-2:

Кулешов В.О., дов. № 14/тф від 26.05.2008 р.;

третіх осіб:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У липні 2007 р. Дергачівська міжрайонна державна податкова інспекція Харківської області (далі –Інспекція) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просила визнати недійсним договір позики від 30.11.2005 р., укладений між Відкритим акціонерним товариством "Дергачівський завод турбокомпресорів" (далі –Завод) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Трансферт-Фінанс" (далі –Компанія).

Позовні вимоги Інспекція обґрунтовувала тим, що:

– договір позики від 30.11.2005 р. укладено керівником санації Заводу після завершення санації, тобто з перевищенням повноважень та порушенням ст. ст. 6, 17 та 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

– договір позики від 30.11.2005 р. суперечить її інтересам та інтересам інших кредиторів Заводу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.10.2007 р. (суддя Ільїн О.В.) в задоволенні позовних вимог Інспекції відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. (колегія суддів: Могилєвкін Ю.О., Пушай В.І., Барбашова С.В.) рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що:

– на момент укладення договору позики від 30.11.2005 р. процедура санації Заводу тривала;

– Інспекція не довела того, що договір позики від 30.11.2005 р. суперечить вимогам законодавства України або укладався з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Інспекція звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. і рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Викладені у касаційній скарзі вимоги Інспекція обґрунтовує посиланням на обставини справи, ст. ст. 1, 6, 17 та 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 207 Господарського кодексу України.

Компанія скористалась правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Інспекції, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові акти –без змін. Викладені у касаційній скарзі вимоги Компанія обґрунтовує тим, що доводи Інспекції, які містяться у позовній заяві та касаційній скарзі, є безпідставними.

Завод не скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Інспекції до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Інспекції не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 207 Господарського кодексу України, на яку Інспекція посилалась у позовній заяві, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З наведеної норми Господарського кодексу України виплаває, що умовою визнання недійсним господарського зобов'язання є його невідповідність вимогам закону або вчинення його з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладення його учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, Інспекція не стверджувала, і, відповідно, не довела того, що договір позики від 30.11.2005 р., укладений між Заводом та Компанією, вчинявся з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Щодо твердження Інспекції у позовній заяві про те, що договір позики від 30.11.2005 р., укладений між Заводом та Компанією, суперечить ст. 6, 17 та 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки його укладено керівником санації Заводу після завершення санації, то вони, як з'ясовано місцевим та апеляційним господарськими судами, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що на момент укладення договору позики від 30.11.2005 р. процедура санації Заводу тривала.

Згідно з частиною п'ятою ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керуючий санацією має право укладати від імені боржника мирову угоду, цивільно-правові, трудові та інші угоди.

Будь-яких доказів того, що під час укладення договору позики від 30.11.2005 р. Заводом та (або) Компанією було порушено господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків) матеріали справи не містять.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що підстави, передбачені частиною першою ст. 207 Господарського кодексу України для визнання недійсним договору позики від 30.11.2005 р., укладеного між Заводом та Компанією, відсутні, а відтак погоджується з висновками господарських судів першої та другої інстанцій про необґрунтованість позовних вимог Інспекції про визнання вказаного договору недійсним.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Інспекції не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 р. у справі № 46/302-07 господарського суду Харківської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало