ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2008 р.

№
22/134

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок
В.С. -головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали  касаційної скарги

приватного підприємця ОСОБА_1 с. Шевченкове,
Миколаївської області

на
постановуКиївського
міжобласного апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р.

у
справі

господарського
суду Полтавської області

за
позовом

приватного
підприємця ОСОБА_1 с. Шевченкове, Миколаївської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислового об'єднання Глобинський консервний завод
"Глобус"

про

стягнення
22 842, 00 грн.

за
участю представників сторін:

від
позивача:ОСОБА_2. за
дов. від 08.06.2007р.НОМЕР_1

від
відповідача:
ОСОБА_3. за дов. від 04.02.2008р. НОМЕР_2, ОСОБА_4. за дов. від 04.02.2008р.
НОМЕР_3

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Полтавської області із
позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислове
об'єднання Глобинський консервний завод "Глобус" про стягнення
22842,00 грн. збитків за неналежне виконання останнім умов договору №5/2
поставки сільськогосподарської продукції від 17.03.2006 р., а також з
урахуванням доповнень до позовної заяви від 26.10.2007 р. - 19578,70 грн.
штрафу, 2848, 77 грн. інфляційних витрат, 696,78 грн. річних.

Рішенням
господарського суду Полтавської області від 12.12.2007р. у справі №22/134 позов
задоволено.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 04.03.2008р.
апеляційну скаргу ТОВ АО ГКЗ "Глобус" на рішення господарського суду
Полтавської області від 12.12.2007р. у справі №22/134 задоволено, вказане
рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено ПП ОСОБА_1. у
задоволенні позовних вимог повністю.

Вказана постанова суду апеляційної
інстанції мотивована тим, що позовні вимоги є безпідставними, не підтвердженими
належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з вказаною постановою з даної
справи, ПП ОСОБА_1. звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського
суду України, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення господарського
суду першої інстанції з даної справи, мотивуючи скаргу тим, що постанова суду
апеляційної інстанції винесена з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при
винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним в задоволенні
касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.03.2006 р. між ТОВ АО ГКЗ "Глобус" та ПП ОСОБА_1. було укладено
договір № 5/2 на поставку сільськогосподарської продукції.

Відповідно до умов зазначеного
договору, ПП ОСОБА_1. зобов'язувався поставити 40 тон огірків у відповідності
зі специфікацією, визначеною пунктом 1.1. договору, а ТОВ АО ГКЗ
"Глобус" повинен був прийняти огірок та оплатити в строки, визначені
договором № 5/2.

У пункті 2.1. договору вказаний період
поставки огірка з червня 2006 р. по серпень 2006 р.

У відповідності до п. 2.2. договору №
5/2, постачання продукції в межах терміну, зазначеного в п. 2.1. даного
договору, виробляється партіями відповідно до погодженого між сторонами графіку
поставок та місця збору, що є невід'ємною частиною даного договору (Додаток №
1). При необхідності Покупець (відповідач) і Постачальник (позивач) уточнюють
графік поставок не пізніше, ніж за 10 днів до початку поставки першої партії
Продукції.

Відповідно до ст. 532 Цивільного кодексу
України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце
виконання не встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов'язанням про
передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем
виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме
кредиторові на момент виникнення зобов'язання.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що Додаток № 1 до договору № 5/2 сторонами не був погоджений,
тобто між ними не було погоджено місце збору продукції. Позивачем не надано
суду підтвердження того, що сторони погодили графік поставки та місце збору
(місце поставки).

Згідно з ч.8 ст. 181 Господарського
кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов
господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не
відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання,
правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено попереднім судом, позивач
здійснив поставку продукції на приймальний пункт відповідача до 15.07.2006р.,
за яку відповідач розрахувався повністю, з урахуванням чого апеляційний
господарський суд  дійшов правильного
висновку, що договір поставки сільськогосподарської продукції від 17.03.2006р.
є укладеним та частково виконувався, оскільки сторонами були здійснені дії на
виконання умов договору та відсутні обставини, що свідчать про недійсність
відповідного договору.

Спір
між сторонами у справі виник внаслідок неузгодження умов поставки щодо місця
приймання продукції та строку виконання зобов'язань, що сторони мали можливість
узгодити у процесі виконання умов договору шляхом внесення змін до договору,
підписання додаткових угод, або шляхом листування.

Відповідно
до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Матеріали
справи свідчать, що позивач не звертався до відповідача з пропозиціями щодо
узгодження термінів та місця виконання сторонами зобов'язань та не звертався з
вимогою щодо виконання відповідачем обов'язку стосовно прийняття продукції.

В
свою чергу відповідач в листах №402 від 07.08.2006р. та №419 від 18.08.2006р.
звертався до позивача з пропозицією виконання ним допоставки огірків на виконання
умов договору від 17.03.2006р., чого останнім зроблено не було.

Відповідно
до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне зобов'язання).

Отже,
оскільки умовами договору не визначені строки та місце виконання зобов'язань та
враховуючи ту обставину, що позивач письмово не повідомляв відповідача про
поставку продукції саме в зазначений період та не вимагав прийняття продукції
відповідачем у вказаний період із зазначенням місця виконання зобов'язання,
колегія погоджується з твердженням господарського суду апеляційної інстанції
щодо неможливості визнання виконання позивачем умов договору належним, а
неприйняття відповідачем продукції під час поставок, про які йому було
невідомо, -порушенням договірних зобов'язань.

За
таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 22, 625 Цивільного кодексу України,
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, висновок апеляційного
господарського суду про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в
позові, колегія суддів визнає правомірним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційним господарським
судом встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким
попередній суд надав належну оцінку, правом переоцінки яких касаційна інстанція
не наділена і як наслідок, прийнята судом постанова відповідає положенням ст.
105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. "Про судове
рішення", а отже і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. у справі № 22/134 залишити
без змін.

Головуючий
суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко