ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 р.

№ 3/190-3354

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідачів

1)          не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

2)          Павлюк В.В. –дов. від 04.08.2008 року

третьої особи

Мельничук О.М. –дов. від 26.10.2006 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

15.01.2008 року

у справі

№ 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області

за позовом

Виконавчого комітету Тернопільської міської ради

до

- Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль

- Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради

про

стягнення з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" 24 864, 58 грн. боргу зі сплати орендної плати та зобов'язання Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року Виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль, Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності Тернопільської міської ради про стягнення з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" 24 864, 58 грн. боргу зі сплати орендної плати та зобов'язання Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення комунальної власності по вул. Гайова, 54 в м. Тернополі, площею 418, 0 м2.

Позивач уточнив позовні вимоги і просить стягнути з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" заборгованість по орендній платі в сумі 24864,58 грн. на рахунок Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування та зобов’язати Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення комунальної власності по вул. Гайова, 54 площею 418,0 кв. м. і по акту прийому-передачі передати Державному-комунальному підприємству по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування.

Позовні вимоги з посиланням на статті 17, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтю 785 Цивільного кодексу України, статті 193, 291 Господарського кодексу України обґрунтовані тим, що Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" продовжує користуватися майном комунальної власності без правових підстав, приміщення не звільнив та не передав по акту до Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року (суддя: Турецький І.М.), по справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" на користь Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м.Тернопіль 13 142, 58 грн. боргу, на користь Державного бюджету України 216, 42 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Зобов'язано Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення комунальної власності по вул. Гайова, 54 в м. Тернополі, площею 418, 0 м2 та передати його в справному стані Державно-комунальному підприємству по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль. В решті позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд з посиланням на статті 17, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтю 785 Цивільного кодексу України, статтю 291 Господарського кодексу України зазначає про те, що вимоги позивача в частині стягнення орендної плати документально обґрунтовані і підлягають задоволенню частково, а в частині звільнення приміщення –в повному обсязі, оскільки договір оренди № 54 від 25.12.2001 року закінчив свою дію 31.12.2004 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року (судді: Кузь В.Л. –головуючий, Городечна М.І., Юркевич М.В.) по справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області рішення господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року скасовано. Прийнято нове рішення, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи постанову, апеляційний господарський суд зазначає про те, що позивач у справі не є стороною договору, місцевим господарським судом не були досліджені усі обставини, що мають значення для справи, та наявні у ній документи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Не погоджуючиcь з постановою, Управління комунальної власності Тернопільської міської ради звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року по справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області, в якій просить постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким рішення господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року залишити без змін, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 17, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 785 Цивільного кодексу України, статті 291 Господарського кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що апеляційним господарським судом не було досліджено в повному обсязі всі обставини справи.

Відповідач-1 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову у справі скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників відповідача-2 та третьої особи, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 25.12.2001 року між Державно-комунальним підприємством по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування та Українсько-польським товариством з обмеженою відповідальністю "Омаліс" було укладено договір оренди нежитлових приміщень комунальної власності загальною площею 240 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Гайова, 54.

Судами також зазначено, що зазначений договір укладений відповідачами на виконання рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12.12.2001 року №1510 "Про надання в оренду нежитлового приміщення".

Крім того, судами встановлено, що сторонами договору були укладені додатки №1, №3, №4, а також додатки без номера, згідно з якими термін дії договору продовжувався.

Відповідно частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Задовольняючи частково позов, господарський суд першої інстанції зазначив, що заборгованість відповідача-2 з орендної плати за договором оренди від 25.12.2001 року є встановленою, а отже вимога щодо стягнення з відповідача-2 на користь відповідача-1 13142,58 грн. є обґрунтованою. Крім того, оскільки Виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом від 20.04.2007 року повідомив відповідача-2 про відмову в продовженні договору оренди від 25.12.2001 року, а отже вимога про звільнення приміщення також є обґрунтованою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний господарський суд виходив, зокрема, з того, що позивач не є стороною спірного договору, лист власника стосовно повернення майна не може бути підставою для припинення дії договору оренди. Також судом зазначено, що оскільки спірний договір є продовженим до 31.12.2008 року, підстави для звільнення орендованого приміщення відсутні; неналежне виконання договірних зобов’язань є підставою лише для дострокового розірвання договору оренди, а не для витребування майна.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи; вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Згідно із статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Однак судами не звернуто уваги на те, що докази, що подані та знаходяться у матеріалах справи, зокрема, а.с. 5-13, 44-45, 67-74 не відповідають вимогам частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Також в матеріалах справи відсутні докази надсилання Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради листа від 20.04.2007 року відповідачу-2 щодо відсутності наміру продовження дії договору оренди.

Крім того, судами не надано належної оцінки позовним вимогам, з урахуванням уточнень, наданих позивачем 06.09.2007 року.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статті 21 Кодексу сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Як вбачається з заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" заборгованість по орендній платі в сумі 24864,58 грн. на рахунок Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування та зобов’язати Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення комунальної власності по вул. Гайова, 54 площею 418,0 кв. м. і по акту прийому передачі передати Державному-комунальному підприємству по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року по справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Українсько-польського товариства з обмеженою відповідальністю "Омаліс" на користь Державно-комунального підприємства по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м.Тернопіль 13 142, 58 грн. боргу, на користь Державного бюджету України 216, 42 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Зобов'язано Українсько-польське товариство з обмеженою відповідальністю "Омаліс" звільнити нежитлове приміщення комунальної власності по вул. Гайова, 54 в м. Тернополі, площею 418, 0 м2 та передати його в справному стані Державно-комунальному підприємству по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м. Тернопіль. В решті позову відмовлено.

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що Державно-комунальне підприємство по матеріально-технічному забезпеченню підприємств громадського харчування м.Тернопіль є відповідачем-1 у даній справі, а не позивачем.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Згідно з частиною 2 пункту 4 Розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Проте зазначені обставини судом апеляційної інстанції до уваги прийняті не були.

Відповідно до частини 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління комунальної власності Тернопільської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 16.10.2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року по справі № 3/190-3354 господарського суду Тернопільської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова