ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 50/13

27.06.08

За позовом військового прокурора Дарницького гарнізону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до державного підприємства Міністерства оборони України "Київський заводРемдизель"

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 13 838,40 грн

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники:

Від прокуратури

Апанасенко М.М.(пом. ВП ДГ, посв. № 646)

Від позивача

Ковальчук І.В.(дов. від 02.06.2008)

Від відповідача

не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військовий прокурор Дарницького гарнізону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовною заявою до державного підприємства Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 13 838,40 грн. через неналежне виконання відповідачем умов договору поставки.

Заявлений позов прокурор обґрунтовує тим, що відповідач не виконав своїх зобов’язань за укладеним договором щодо поставки оплаченого позивачем товару в строк, а саме відповідач поставив товар з простроченням встановленого договором строку на 178 днів, чим порушив норми чинного законодавства України.

Позивач в порядку статей 66, 67 ГПК України в позовній заяві просив накласти арешт на грошові кошти відповідача.

Суд зазначені вимоги відхилив з тих підстав, що позивачем у порушення статті 66 ГПК України не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.05.2008 порушено провадження у справі №50/13 та призначено її до розгляду на 11.06.2008.

10.06.2008 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому державне підприємство Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель" вимоги прокурора визнає повністю. Крім того відповідач повідомив, що не має змоги бути присутнім в судовому засіданні і у зв’язку з цим просить розглядати справу за наявними в справі матеріалами та без його участі.

Представник прокурора і позивача 11.06.2008 в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали і надали суду усні пояснення по суті позову, подали додаткові докази по справі.

Представник відповідача в судове засідання 11.06.2008 не з’явився.

Судом була оголошена перерва в розгляді справи до 27.06.2008 у зв’язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та у зв’язку з необхідністю надання додаткових доказів по справі.

27.06.2008 в судове засіданні представник відповідача не з’явився.

Оскільки відповідач просив розглядати справу без участі його представника, то суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та прокурора, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши надані позивачем оригінали документів, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, та копії яких долучені до матеріалів справи суд –

ВСТАНОВИВ:

07.05.2007 між Міністерством оборони України(далі по тексту –позивач, замовник за умовами договору) та державним підприємством Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель"(далі по тексту –відповідач, постачальник за умовами договору) було укладено договір № 251/4/3/07/89 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби(за кошти державного бюджету України(далі по тексту –договір)).

Відповідно до вимог пунктів 1.1., 1.2., 2.2. договору відповідач повинен був поставити продукцію згідно з рознарядкою, яка є невід’ємною частиною договору, з обов’язковим дотриманням передбачених нею асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та строків поставки.

Останній строк поставки відповідно до п. 1.2., 2.3. договору був визначений 2-м кварталом 2007 року, тобто до 30.06.2007.

Згідно п. 3.4. договору Приймання продукції за якістю оформляється актом, який повинен бути складений представником замовника в останній день приймання продукції.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору несвоєчасно поставив продукцію, а саме поставку було здійснено 26.12.2007, що підтверджується актом приймання № 803 від 26.12.2007. Тобто відбулося прострочення обумовлених договором строків на 178 днів.

Відповідач позовні вимоги позивача визнав повністю та згоден сплатити штрафні санкції за неналежне виконання умов договору.

Отже, внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статтях 638 та 639 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися в будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 6.3. договору за недопоставку або несвоєчасну поставку продукції постачальник сплачує неустойку в розмірі 0,1 відсотка від вартості недопоставленої продукції за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач надав суду розрахунки пені та штрафу, які суд вважає обгрунтованими та вчиненими з урахуванням вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що факт прострочення виконання зобов’язання судом встановлено, то вимоги позивача про нарахування пені та штрафу визнаються судом обгрунтованими та задовольняються за розрахунком позивача у розмірі:

пеня –9 932,40 грн.

штраф –3 906,00 грн.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, судом встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов’язань.

Суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, оскільки позивачем не надано доказів у його підтвердження.

Частина 2 статті 2 ГПК України зобов’язує прокурора самостійно визначити в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтувати необхідність їх захисту, а також визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави є відмінними від інтересів інших учасників суспільних відносин і даючи офіційне тлумачення положень ст.. 2 ГПК України, Конституційний суд України у Рішенні від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 зазначив, що підставою для порушення справи у суді є заява, у якій прокурор обґрунтовує порушення чи загрозу порушення інтересів держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, під яким відповідно до ст.ст. 6,7 та 143 Конституції України потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно із Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1080 Міністерство оборони України(Міноборони) є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Міноборони є головним(провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони(абз. другий п. 1. положення).

Суд вважає, що по даній справі прокурор правильно визначився стосовно інтересів держави в особі позивача –Міністерства оборони України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у відповідності до наданого позивачем розрахунку.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що господарські витрати слід віднести на відповідача згідно вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 16, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель" (вул. Електриків, 28, м. Київ, 04176; р/р 04 в АБ «ЕНЕРГОБАНК»м. Київ, МФО 300272, ) на користь Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168; р/р 3192 в ОПЕРУ ДКУ м. Києва, МФО 820172, ) пеню в сумі 9 932 (дев’ять тисяч дев’ятсот тридцять дві) грн. 40 коп. та штраф в розмірі 3 906(три тисячі дев’ятсот шість) 00 коп.

3. Стягнути з державного підприємства Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель" (вул. Електриків, 28, м. Київ, 04176; р/р 04 в АБ «ЕНЕРГОБАНК»м. Київ, МФО 300272, ) в доход державного бюджету України (№ рахунку 0011, банк ГУДК України у м. Києві, отримувач РВДК у Шевченківському р-ні м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО 26077968, код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності 095) 138 (сто тридцять вісім) грн. 38 коп. державного мита.

4. Стягнути з державного підприємства Міністерства оборони України "Київський завод Ремдизель" (вул. Електриків, 28, м. Київ, 04176; р/р 04 в АБ «ЕНЕРГОБАНК»м. Київ, МФО 300272, ) в доход державного бюджету України (№ рахунку 0011, банк ГУДК України у м. Києві, отримувач РВДК у Шевченківському р-ні м. Києва, МФО 820019, код ЗКПО 26077968, код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності 095) 118(сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. Видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення – 04.07.2008