ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№
7824

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційну
скаргу

Колективного
підприємства "Дружба"

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду

від

28.01.2008р.

у
справі

№7824

Господарського
суду

Івано-Франківської
області

за
позовом

ОСОБА_1

до

Колективного
підприємства "Дружба"

про

скасування
протоколу загальних зборів засновників

за
участю представників

-
позивача:

ОСОБА_2
(довіреність ВЕР №452287 від 24.07.2007р.)

-
відповідача:

не
з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою
Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. (суддя Фанда
О.М.) у прийнятті позовної заяви відмовлено, позовні матеріали та додані до них
документи повернуто позивачу

Оскарженою
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б.,
Марко Р.І.) вказану ухвалу суду скасовано, справу постановлено передати до
місцевого господарського суду для розгляду по суті.

В
касаційній скарзі відповідач просить постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.01.2008р. скасувати, а ухвалу Господарського суду
Івано-Франківської області від 29.11.2007р. залишити в силі, посилаючись на
порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, а саме:
п.4 ч.1 ст.12, п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву
на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідач
не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому
засіданні.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, позов в ній заявлений про скасування протоколу
загальних зборів Колективного підприємства "Дружба" №2 від
28.09.2007р.

Приймаючи
оскаржену постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно
приписів ст.12 ч.1 п.4 ГПК України, ст.167 ч.1 ГК України спір що виник з
приводу вирішення питань загальними зборами Колективного підприємства
"Дружба" підвідомчий господарським судам.

Про
те з такими висновками не можна погодитись з наступних підстав.

Згідно
ст.167 ч.1 Господарського кодексу України, на яку посилався суд апеляційної
інстанції в оскарженій постанові, корпоративні права - це права особи, частка
якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації
та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під
корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються
та припиняються щодо корпоративних прав (ч.3 цієї норми).

Пунктом
четвертим ч.1 ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі
справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Таким
чином вказаною нормою визначено, що господарським судам підвідомчі спори що
виникають з корпоративних відносин саме із господарським товариством.

Крім
того, з набранням чинності Господарським Кодексом України згідно із
Прикінцевими положеннями втратив чинність Закон України "Про підприємства
в Україні". Відповідно із Класифікацією форм власності, затвердженою
наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004р. №97, існують такі форми
власності: приватна, державна корпоративна власність, державна власність,
комунальна власність, комунальна корпоративна власність. Відповідно до
Класифікації організаційно-правових форм господарювання, затвердженої наказом
Держспоживстандарту України від 28.05.2004р. № 97, така організаційно-правова
форма господарювання як колективне підприємство з 31.03.2004р. не існує. Згідно
ч.1 ст.63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в
Україні можуть діяти підприємства різних видів, в тому числі підприємство, що
діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності).
Згідно зі статтею 93 ГК України підприємством колективної власності визнається
корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності
засновника (засновників). Підприємствами колективної власності є виробничі
кооперативи, підприємства споживчої кооперації, підприємства громадських та
релігійних організацій, інші підприємства передбачені законом.

Про
те Законом не передбачено існування такого виду підприємства колективної форми
власності як колективне підприємство, а відповідно, чинними законодавчими
актами не врегульовано порядок діяльності такого виду підприємств, порядок
скликання і проведення зборів співвласників, порядок і умови виходу зі складу
співвласників, правовий режим майна підприємства тощо.

Також
відповідно до частини другої прикінцевих положень Закону України “Про внесення
змін до деяких законів України щодо державної реєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності" (№1987-III від 21.09.2000р.) суб'єкти
підприємницької діяльності, створені в організаційних формах, не передбачених
законами України, державна реєстрація яких проведена до набрання чинності цим
Законом, зобов'язані привести організаційну форму у відповідність з вимогами
законів України протягом п'яти років після набрання чинності цим Законом.

Згідно
ст.1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими
товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації,  створені на засадах угоди юридичними особами
і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою
одержання прибутку (ч.2). До господарських товариств належать: акціонерні
товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою
відповідальністю, повні товариства, командитні товариства (ч.3).

Таким
чином вирішуючи даний спір у разі віднесення Колективного підприємства
"Дружба" до господарських товариств господарський суд з метою
вирішення питання які саме норми Закону України "Про господарські
товариства" застосовувати при вирішенні спору (чи ті що стосуються
акціонерного товариства, чи товариства з обмеженою відповідальністю, чи
товариства з додатковою відповідальністю, чи повного товариства, чи
командитного товариства), мав би на свій розсуд віднести вказане колективне
підприємство до одного з видів господарських товариств що означало б вихід за
межі наданої йому компетенції, оскілки вирішення вказаного питання
здійснюється, відповідно до приписів ст.1 вказаного закону, на засадах угоди
юридичних осіб і громадян.

Відповідно
ж до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За
вказаних обставин чинне законодавство не ототожнює колективні підприємства із
господарськими товариствами, напроти законодавством було зобов'язано такі
підприємства привести свою організаційну форму у відповідність з вимогами
законів України протягом п'яти років чого зроблено не було.

З
наведеної норми та приписів ст.ст.2, 4 Закону України "Про господарські
товариства" вбачається, що цей закон регулює правовідносини між
засновниками, учасниками та акціонерами лише товариств, види яких перелічені в
цьому законі. При цьому колективні підприємства не відносяться до господарських
товариств.

З
викладеного вбачається що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах із господарським товариством, а колективні
підприємства до таких не відноситься.

Крім
того, відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною
3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" передбачено, що
місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх
підсудності. Згідно з частиною 1 статті 21 Господарського процесуального
кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Таким
чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу
України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Враховуючи,
що сторонами у даній справі є фізична та юридична особа склад учасників спору
не відповідає статті 1 вказаного кодексу що не було враховано судом апеляційної
інстанції при прийнятті оскарженої постанови.

Статтею
62 ГПК України визначено випадки, за наявності яких суддя відмовляє у прийнятті
позовної заяви. Однією з таких підстав є те, що заява не підлягає розгляду в
господарських судах України (п.1).

На
вказану норму права посилався місцевий господарський суд приймаючи ухвалу,
скасовану оскарженою постановою суду апеляційної інстанції.

Таким
чином господарським судам підвідомчі спори що виникають у порядку позовного
провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять
господарський характер, а також спори, що виникають з корпоративних відносин
між господарським товариством та його учасником, при цьому колективне
підприємство не відноситься до виду господарського товариства відповідно до
приписів ст.ст.1, 2, 4 Закону України "Про господарські товариства".

Таку
ж правову позицію викладено і в узагальненні Верховного Суду України щодо
практики розгляду судами корпоративних спорів від 26.01.2008р. (розділ третій
абз.5-10).

Також
чинним законодавством не віднесено до підвідомчості господарських судів спори
про скасування протоколів загальних зборів товариства. У судовому порядку
можуть бути визнані недійсними рішення загальних зборів учасників товариства, а
не протокол загальних зборів.

Таку
ж правову позицію викладено і в узагальненні Верховного Суду України щодо
практики розгляду судами корпоративних спорів від 26.01.2008р. (розділ шостий
абз. 15).

За
таких обставин постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною і
обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Натомість,
місцевий господарський суд дійшов вірного висновку що колективне підприємство
не належать до господарських товариств та правильно застосував норми
процесуального права, а тому прийняте ним судове рішення належить залишити в
силі.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, 11110
ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Колективного підприємства "Дружба" задовольнити.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р. скасувати, а
ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. залишити
в силі.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

С
у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало