КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2008                                                                                           № 42/172

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:           Борисенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.05.2008

у справі № 42/172

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу

„Енергозбут Київенерго”

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова"

про                                                  стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 229 969,34 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Цурка Н. О. - дов. № У07/7944 від 18.12.2007

Герасименко К.Г. – дов. № У07/7948 від 18.12.2007

від відповідача Ковальова Ю. М. - дов. № 25 від 02.01.2008

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія „Київенерго” в особі структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Новобудова” (надалі – відповідач, апелянт) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 229 969,34 грн., з яких 217 617,18 грн. – основний борг, 11 270,43 грн. – інфляційні та 1 081,72 грн. – 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.05.2008р. у справі № 42/172 провадження у справі № 42/172 в частині вимог про стягнення 147 617, 17 грн. боргу припинено; в інший частині позов Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Новобудова” на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 11 270,43 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 081,72 грн. три проценти річних з простроченої суми, 1 599,69 грн. витрат по оплаті державного мита, 82,08 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; у позові в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивоване наступним:

- вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за неналежне виконання зобов’язання за договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки останнім не виконано умови договору в частині своєчасності розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію у гарячій воді;

- оскільки частину заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 70 000,00 грн. відповідачем сплачено до звернення позивача до суду, то позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають;

- оскільки заявлена до стягнення сума основного боргу у розмірі 147 617,17 грн. сплачена відповідачем до моменту прийняття судом рішення по справі, то предмет спору в цій частині відсутній, а провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Новобудова”, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 8-672 від 04.06.2008, в який просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 06.05.2008р. у справі № 42/172 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом винесено рішення при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також обставини, які мають значення для справи і які місцевий суд визнав встановленими, не були доведені під час судового засідання, тому висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Крім того, апелянт посилається на те, що суд допустив неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного та незаконного рішення.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача в судовому засідання проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем - Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” (як постачальником) та відповідачем – Товариством з обмеженою відповідальністю „Новобудова” (як споживачем) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560513 від 02.11.2005, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання до належного відповідачу будинку по пр-ту Григоренка,28 у м. Києві, а споживач зобов’язується отримати та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Пунктом 10 додатку № 2 до вказаного договору передбачено, що споживач (відповідач) зобов’язується щомісячно забезпечувати не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця оплачувати вартість теплової енергії, спожитої орендарями.

У відповідності до п.4.1 вказаного договору цей договір діє до 20.05.2006 року.

За пропозицією відповідача (лист № 682 від 19.04.2006) та за згодою позивача (лист № 048-21-6626 від 26.04.2006) термін дії договору № 7560513 від 02.11.2005 був продовжений до 20.04.2007.

За пропозицією відповідача (лист № 11-466 від 05.04.2007) та за згодою позивача (лист № 048-21-6009 від 13.04.2007) термін дії договору № 7560513 від 02.11.2005 був продовжений до 05.06.2008.

За пропозицією відповідача (лист № 11-640 від 27.05.2008) та за згодою позивача (лист № 048-21-5333 від 04.06.2008) термін дії договору № 7560513 від 02.11.2005 був продовжений до 05.06.2009.

Факт постачання позивачем відповідачу теплової енергії за договором на суму 370 079,44 грн. підтверджується даними особових карток (табуляграм) та відомостями обліку споживання теплової енергії за листопад 2006 – лютий 2008 року (копії наявні в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач платіжним дорученням № 792 від 24.03.2008 на суму 70 000,00 грн. (а.с.87) та платіжним дорученням № 125 від 14.04.2008 на суму 217 617,18 грн. (а.с.88) сплатив позивачу борг за теплову енергію станом на 01.03.2008 згідно договору № 7560513 від 02.11.2005.

За таких обставин судом першої інстанції підставно та обґрунтовано:

- відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 70 000,00 грн. основного боргу (оскільки ця частина боргу сплачена відповідачем до часу звернення позивачем з позовом до суду);

- припинено провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 147 617,17 грн. основного боргу (оскільки ця частина боргу сплачена відповідачем після звернення позивачем з позовом до суду, але до прийняття рішення по справі).

Також судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків від інфляції та річних у зв’язку з простроченням виконання зобов’язання за договором № 7560513 від 02.11.2005 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не виконано належним чином свої зобов'язання щодо своєчасної оплати ним позивачу грошових коштів за поставлену теплову енергію, отриману за договором № 7560513 від 02.11.2005.

Заборгованість за період 01.11.2006 – 01.03.2008 у сумі 217 617,18 грн. фактично сплачена відповідачем у березні-квітні 2008.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків внаслідок інфляції у розмірі 11 270,43 грн. та 3% річних у розмірі 1 081,72 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково визнав встановленим факт існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що факт існування договірних відносин визнається і самим відповідачем. Зокрема, в платіжних дорученнях від 24.03.2008 та від 17.04.2008 відповідач зазначає про сплату боргу за теплову енергію станом на 01.03.08 згідно договору № 7560513 від 02.11.2005; відповідач своїми листами на адресу позивача від 05.04.2007 та від 27.05.2008 просить продовжити термін дії договору № 7560513 від 02.11.2005 до 05.06.2008 та до 05.06.2009.

Доводи апелянта про те, що нарахування інфляційної складової боргу та 3% річних є безпідставним, оскільки Законом України „Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” це заборонено, судовою колегією до уваги також не приймаються з огляду на те, що вказаний нормативний акт не стосується правовідносин, що існують між позивачем та відповідачем.

Усі інші доводи апелянта також спростовуються матеріалами справи та чинним законодавством.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.05.2008р. по справі № 42/172 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Новобудова” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 06.05.2008р. у справі № 42/172 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Новобудова” – без змін.

2. Матеріали справи № 42/172 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Борисенко І.В.