ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.06.08 р.                     Справа № 37/26

за позовом Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс”, м. Макіївка

до відповідача Закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове

про стягнення майнової шкоди у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату в сумі 4554 грн. 90 коп.

Суддя господарського суду Донецької області Яманко Валентина Григорівна

при секретарі судового засідання Стреліній М. В.

Представники:

від позивача: Ахметова Н. В. – за дов. № 07-5157 від 28 грудня 2007 року,

від відповідача: не з’явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство „Макіївкокс”, м. Макіївка звернулося до господарського суду Донецької області 31 січня 2008 року з позовною заявою № 07-373 від 28 січня 2008 року (арк. справи 4-6) до закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове про стягнення майнової шкоди у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату в сумі 4554 грн. 90 коп.

Ухвалою від 1 лютого 2008 року господарський суд Донецької області прийняв позовну заяву до розгляду, порушив провадження у справі № 37/26 (арк. справи 1).

У зв'язку з неявками відповідача та для отримання доказів розгляд справи неодноразово відкладався, за клопотаннями сторін строк розгляду справи продовжувався.

Під час судового засідання 11 червня 2008 року позивач підтримав позовні вимоги, відповідач на судове засідання не з’явився, причин неявки суду не пояснив, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виявлену вагову недостачу поставленої відповідачем продукції у загальній кількості 14,55 т, про що був складений акт про приймання продукції за кількістю № 351 від 23 березня 2007 року.

Позивач - закрите акціонерне товариство „Макіївкокс”, м. Макіївка зареєстрований як юридична особа, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (арк. справи 29). Позивач зареєстрований за адресою: 86106, м. Макіївка, вул. Горького, 1. Закрите акціонерне товариство „Макіївкокс”, м. Макіївка включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 32598706 (арк. справи 28).

Відповідач проти позовних вимог заперечував (арк. справи 55-59), посилаючись на складання акта приймання продукції за кількістю з недотриманням встановлених законодавством вимог та недоведеність факту недостачі.

Відповідач – закрите акціонерне товариство “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове зареєстрований як юридична особа, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (арк. справи 66). Відповідач включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 31714629 та зареєстрований за адресою: м. Селидове, вул. Мира, 34.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, -

ВСТАНОВИВ:

1 жовтня 2003 року між закритим акціонерним товариством „Донецьксталь” - металургійний завод”, м. Донецьк (Продавець), та ЗАТ „Макіївкокс”, м. Макіївка (Покупець), був укладений договір № 2080дс/292 (арк. справи 75-76). 4 листопада 2003 року та 27 грудня 2006 року до договору № 2080дс/292 від 1 жовтня 2003 року було укладено додатки (арк. справи 77-78).

Розділом 1 договору передбачено, що Продавець зобов’язується продати, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити вугільну продукцію, вартість, якість та кількість якої узгоджується в додаткових угодах, що є невід’ємною частиною цього Договору.

Розділом 3 договору передбачено, що розрахунок здійснюється шляхом оплати за кожну партію поставленого товару шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок Продавця, в строки, узгоджені в додаткових угодах до вказаного договору.

28 лютого 2007 року до договору № 2080дс/292 від 1 жовтня 2003 року сторонами була укладена додаткова угода № 72 (арк. справи 79), згідно пункту 1 якої Продавець був зобов’язаний передати в березні 2007 року, а Продавець прийняти та оплатити вугільний концентрат, в тому числі вугільний концентрат марки Ж (ЦОФ «Селидівська») у кількості 4100 т по ціні 525 грн./ тонна без врахування ПДВ на умовах CРТ ст. Покупця (Інкотермс 2000 року). Продавець відшкодовує Покупцю всі витрати, які виникли у зв’язку з переадресацією вантажу з ваговою недостачею та невідповідністю якості Товару додатковим угодам.

Згідно пункту 4.2 розділу 4 договору № 2080дс/292 від 1 жовтня 2003 року сторони погодили наступне: “Прийом товару здійснюється згідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо–технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6, Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо–технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7”.

24 березня 2007 року на адресу позивача за залізничними накладними № 49409083, 49409070, 4940969, 49409074, 49409073, 49409071 (арк. справи 15-24) відповідно у вагонах № 61445953, 66814138, 67858217, 64349608, 65288045, 65382673, 67657213, 67875179, 67194878, 66577750, 66793753 надійшов вугільний концентрат марки Ж 0-100 в твердому стані. Згідно вказаних залізничних накладних вантажовідправником вугільного концентрату є ЗАТ “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове, одержувачем вантажу – ЗАТ «Макіївкокс», м. Макіївка.

На станцію призначення вантажу вагони прибули у справному стані, без ознак втрати, у зв’язку з чим були видані позивачу без перевірки ваги згідно статті 52 Статуту залізниць України, про що свідчить штамп залізниці в графі 2 залізничних накладних “Відмітки про видачу вантажу”. Прибуття вантажу у справному стані свідчить про те, що доступу до вантажу у процесі перевезення не було, він не піддавався будь-якому зовнішньому фізичному впливу, з чого слідує, що вантаж прибув у тому стані і кількості, в якому був завантажений вантажовідправником.

Рахунок-фактура № 11893 від 31 березня 2007 року на суму 507780 грн. (арк. справи 26) оплачений позивачем повністю, що підтверджується платіжним дорученням № 1046 від 20 березня 2007 року (арк. справи 27).

При прийманні продукції 24 березня 2007 року комісією позивача за участю представника громадськості за посвідченням № 351 від 23 березня 2007 року Гужук М.В. була встановлена вагова недостача у загальній кількості 13100 кг, а саме: у вагоні № 61445953 – 1200 кг, № 66814138 – 1500 кг, № 67858217 – 1600 кг, 64349608 – 1250 кг, 65288045 – 1300 кг, 65382673 – 1350 кг, 67657213 – 850 кг, 67875179 – 950 кг, 67194878 – 1000 кг, 66577750 – 1100 кг, 66793753 – 1000 кг, про що складений акт про приймання продукції за кількістю № 351/п від 24 березня 2007 року (арк. спр.10).

25 березня 2008 року позивачем було повідомлено відповідачу про необхідність явки його представника для прийняття продукції по кількості у зв’язку з встановленням невідповідності фактичної ваги поставленого вугільного концентрату вазі, зазначеній в супровідних документах (арк. справи 25).

При прийманні продукції 26 березня 2007 року комісією у складі представника позивача, представників відповідача – Фурман О. П. та Денисової О. А. за довіреністю № 01-115 від 26 березня 2007 року (арк. справи 14) та за участю представника громадськості за посвідченням № 351 від 23 березня 2007 року Красова О. В. (арк. справи 13) була встановлена вагова недостача у загальній кількості 14550 кг, а саме: у вагоні № 61445953 замість 67 т було 65,5 т, 66814138 замість 67 т було 65,7 т, 67858217 замість 69 т було 67,25 т, 64349608 замість 67 т було 66,1 т, 65288045 замість 67 т було 66,1 т, 65382673 замість 67 т було 66,4 т, 67657213 замість 67 т було 64,650 т, 67875179 замість 67 т було 65 т, 67194878 замість 67 т було 66,1 т, 66577750 замість 67 т було 65,7 т, 66793753 замість 67 т було 65,950 т, про що складений акт про приймання продукції за кількістю № 351 від 26 березня 2007 року (арк. справи 11). За висновком комісії недостача виникла внаслідок недостатнього наповнення вагонів вугіллям вантажовідправником – відповідачем по справі. У залізничних накладних відсутня відмітка залізниці про визначення маси вантажу залізницею чи за участі залізниці.

28 березня 2007 року за участю представників позивача, представника громадськості за посвідченням Белоконь В. М. був складений акт про вагу тари (арк. справи 12) з зазначенням того, що вага тари (вагона), визначена шляхом переваження, не відповідає вазі тари (вагону), зазначеній в залізничних накладних. Переваження порожніх вагонів (тари) здійснювалося на справних 150 тонних вежах, перевірених (клеймлених) лабораторією Держстандарту в встановленому порядку 11 жовтня 2006 року, що підтверджено паспортом (арк. справи 46-48).

Відповідач проти позовних вимог заперечує (арк. справи 55-59), посилаючись на те, що згідно статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за неправильність, неточність або неповноту відомостей, вказаних їм в накладної. Відповідальність він несе перед залізницею, а не перед вантажоотримувачем. На погляд відповідача, Статутом залізниць України регулюються лише умови відповідальності залізниці та її контрагентів, тобто у вантажоотримувача не пов’язаного з вантажовідправником не виникають права та обов’язки.

Вказане заперечення судом не приймається, з огляду на наступне.

Згідно статей 2, 3 Статуту залізниць України зазначений статут визначає права, обов’язки та відповідальність підприємств, які користуються залізничним транспортом, регламентує організацію та основні умови перевезення вантажів.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України залізнична накладна – це обов’язкова письмова форма узгодження на перевезення вантажу, яка укладається між вантажовідправником та залізницею на користь третьої особи – вантажоодержувача, а також основний перевізний документ, що надається залізниці вантажовідправником разом з вантажем.

Як встановлено судом, вантажовідправником, на якого покладено обов’язок щодо заповнення залізничної накладної, є відповідач.

Статтею 37 Статуту залізниць України передбачено, що у накладній зазначається маса вантажу, яка визначається відправником. При цьому, згідно статті 24 Статуту, саме вантажовідправник несе відповідальність за неправильність, неточність та неповноту відомостей, вказаних в залізничній накладній.

Оскільки поставщик спірної продукції – ЗАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» не вантажив вантаж у спірні вагони, не визначав масу вантажу в даних вагонах, а також не заповнював залізничні накладні, то його вина в нестачі вугільної продукції в конкретних спірних вагонах відсутня. Таким чином, надавши залізниці накладні та вантаж, відповідач з залізницею уклав договір на перевезення спірного вантажу. За договором перевезення позивач не знаходиться у договірних відносинах з відповідачем, позивач є лише отримувачем вантажу, проте у зв’язку з невірним визначенням відповідачем маси вантажу у спірних вагонах позивачу спричинена матеріальна шкода у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату марки „Ж” в сумі 4554 грн. 90 коп.

Твердження відповідача, що боржником перед вантажоотримувачем є залізниця та у вантажоотримувача виникає право вимагати від залізниці доставки та видачі вантажу, судом не приймаються, виходячи з того, що статтею 111 Статуту передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення, оскільки вантаж в спірних вагонах був доставлений залізницею в строки, передбачені Правилами перевезення вантажів, та був виданий позивачу в тому стані, в якому його відвантажив відповідач, без ознак недостачі, що підтверджено відповідними відмітками в залізничних накладних та актами № 351/п від 24 березня 2007 року, № 351 від 26 березня 2007 року, всі свої зобов’язання по договору перевезення залізниця виконала в повному обсязі. Таким чином, позивач не має права вимагати від залізниці оплати недостачі вантажу.

Відповідачем в відзиві на позовну заяву вказано на те, що представник вантажовідправника не викликався на спільне приймання продукції по кількості. Проте, з матеріалів справи вбачається, що представники відповідача Фурман О. П. та Денисова О. А. за довіреністю № 01-115 від 26 березня 2007 року (арк. справи 14) приймали участь в прийманні вантажу в результаті чого був складений акт № 351 від 26 березня 2007 року (арк. справи 11) з зазначенням про вину в недостачі вантажу вантажовідправника.

Твердження відповідача, що недостача, тобто недовантаження, виникла не з вини вантажовідправника, а є наслідком неправильного визначення ваги при відвантаженні у вантажоотримувача, судом не приймаються, виходячи з наступного. Прийомка вугільного концентрату в спірних вагонах здійснювалося згідно з вимогами Інструкції про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу від 15 червня 1965 року № П-6. Згідно пункту 2 «г» Інструкції № П-6, відправник (відповідач) зобов’язаний забезпечити чітке та ясне оформлення відвантажених та розрахункових документів, відповідність зазначених в них даних про кількість продукції фактично відвантаженої кількості. Проте, відповідач цієї вимоги не виконав, доказів перевантаження тари пустих вагонів суду не надав. В матеріалах справи наявні паспортні дані ваг позивача (арк. справи 46-48), які підтверджують справність 150 тонних ваг станом на день прийняття вантажу.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що підставою для виникнення зобов’язань є тільки договір, судом не приймаються, оскільки підпунктом 2 пункту 3 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, понесені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статей 22, 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, до яких відносяться втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У зв’язку з викладеним сума збитків визначається втратами вантажоодержувача, а саме сумою грошових коштів, сплачених за отриману недовантажену продукцію за ціною, яку оплатив одержувач.

Пунктом 14 Інструкції № П-6 встановлено, що перевірка ваги нетто проводиться в порядку, встановленому стандартами, технічними умовами і іншими обов’язковими для сторін правилами, яким у даному випадку є вказані умови договору, на виконання яких зазначення позивачем у акті та розрахунку ваги нетто здійснено шляхом відрахування від перевіреної ваги брутто ваги тари з трафарету. З урахуванням викладеного позивачем була розрахована відповідальна недостача вугілля (14,55 т – недостача по акту, 7370 кг – норма природного убутку (1%), відповідальна недостача вугілля по акту склала: 14,55 т – 7,37 т = 7,23 т), яка з урахуванням вартості вугілля зазначеного в додатковій угоді № 72 від 28 лютого 2007 року до договору № 2080дс від 1 жовтня 2003 року, склала 4554 грн. 90 коп. (7,23 т * 525грн. = 3795 грн. 75 коп., 3795 грн. 75 коп. + 759 грн. 15 коп. (ПДВ) = 4554 грн. 90 коп.) (арк. справи 9). Заперечень щодо складеного розрахунку відповідач не надав.

Таким чином, факт недостачі вугілля та вини в цьому відповідача є доведеним та відповідно позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату в сумі 4554 грн. 90 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати суд покладає на відповідача, у зв’язку з повним задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 35, 43, 49, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов закритого акціонерного товариства „Макіївкокс”, м. Макіївка до закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове про стягнення майнової шкоди у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату в сумі 4554 грн. 90 коп., задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове (85400, м. Селідове, вул. Мира, 34, рахунок 0613 в ПІБ м. Селідове, МФО 334312, ) на користь закритого акціонерного товариства „Макіївкокс”, м. Макіївка (86106, м. Макіївка, вул. Горького, 1, рахунок 1891 в Донбаській філії ВАТ «Кредитпромбанк», МФО 335593, ) майнову шкоду у вигляді збитків від недостачі вугільного концентрату в сумі 4554 грн. 90 коп.

Стягнути з закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Селидівська”, м. Селидове (85400, м. Селідове, вул. Мира, 34, рахунок 0613 в ПІБ м. Селідове, МФО 334312, ) на користь закритого акціонерного товариства „Макіївкокс”, м. Макіївка (86106, м. Макіївка, вул. Горького, 1, рахунок 1891 в Донбаській філії ВАТ «Кредитпромбанк», МФО 335593, ) державне мито в розмірі 102 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Видати накази після набрання рішенням чинності.

У судовому засіданні 11 червня 2008 року за згодою позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя