ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.08.08                                                                                           Справа№ 32/132

Суддя Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань Гривняк Г.Т. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій”, м.Дніпропетровськ.

До Дочірнього підприємства «Граніт Україна»Будівельного товариства «Граніт»Акціонерного Товариства Скоп’є, м.Пустомити Львівська область.

Про стягнення 79 052,00 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з»явився

Від відповідача: Стадник А.Л. –представник (довіреність б/н від 01.12.2007р.)

Права та обов’язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз’яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотань про технічну фіксацію судового процесу не надходило.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій”, м.Дніпропетровськ до Дочірнього підприємства „Граніт Україна” Будівельного товариства „Граніт” Акціонерного Товариства Скоп’є, м.Пустомити Львівська область про стягнення 79 052,00 грн. заборгованості, з яких 69 969,60 грн. основний борг, 644,10 грн. 3 % річних та 8 438,30 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 14.05.2008р. порушено провадження у справі та призначено до судового розгляду на 10.06.2008р. Ухвалою суду від 10.06.2008р. розгляд справи було відкладено на 01.07.2008р. , в судовому засіданні 01.07.2008р. було оголошено перерву до 16.07.2008р. В зв»язку з неявкою в судове засідання 16.07.2008р. сторін, для надання суду можливості витребувати додаткові докази у справі та додатково з»ясувати обставини справи, ухвалою голови господарського суду від 16.07.2008р. строк вирішення спору було продовжено до 13.08.2008р. Розгляд справи відкладено ухвалою господарського суду від 16.07.2008р. на 12.08.2008р.

В судовому засіданні 12.08.2008р., за згодою представника відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.08.2008р.

Позивач в судове засідання 12.08.2008р. не з»явився, 14.07.2008р. надіслав на адресу суду пояснення від 09.07.2008р. № 09-07/08 по суті спору та клопотання від 09.07.2008р. № 09-07/08-2 про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що договір поставки від 12.09.2007р. № 46/07 на підставі якого позивач грунтує свої вимоги, між сторонами не укладався. Крім того відповідач зазначив, що посилання позивача на залізнодорожні накладні №№ 47269999, 47270011,47270012,47270015 здійснене в обґрунтування наявності боргу безпідставні, оскільки з них вбачається лише факт поставки залізобетонних блоків відправником яких є ВАТ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», а не ТзОВ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», одержувачем є філія «Тернопольский дорожный мостовой участок». Факт купівлі у позивача залізобетонних конструкцій відповідач не заперечує, зазначивши, що придбані вони були без укладення договору поставки, в підтвердження чого представив платіжне доручення № 5011 від 04.10.2007р. на суму 534 256,79 грн. в призначенні платежу якого вказано: за будівельні матеріали згідно рах. № 01-00565 від 03.10.2007р. в т.ч. ПДВ 89 042,80 грн.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає справу згідно ст.75 ГПК України за наявними у ній матеріалами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2007р. між ТзОВ ««Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», (постачальник) та ДП «Граніт Україна»Будівельного товариства «Граніт»АТ Скоп»є (покупець) було укладено договір поставки №46/07 (далі по тексту –договір), відповідно до якого постачальник зобов’язувався поставити покупцю залізобетонні конструкції (надалі –продукція), а покупець зобов»язувався їх прийняти і сплатити на умовах даного договору. Згідно п.1.2 договору ціна, найменування, кількість, асортимент продукції, що поставляється визначається в специфікації, яка є невід»ємною частиною договору.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що постачальник передає покупцю наступні документи: накладну на продукцію, підписану уповноваженим представником і скріпленою печаткою постачальника; податкову накладну, підписану уповноваженою особою і скріпленою печаткою постачальника та залізнодорожну накладну.

В підтвердження належного виконання своїх зобов»язань по поставці продукції згідно договору, позивач представив залізнодорожні накладні № 47269999 від 05.11.2007р., №№ 47270011,47270012,47270015 від 07.11.2007р., а також акти прийому-передачі № 01-0000366 від 05.11.2007р. та № 01-0000393 від 07.11.2007р. підписані представниками сторін.

Позивач посилається на п.4.1 договору в якому вказано, що поставка продукції здійснюється залізнодорожним транспортом на умовах FCA станція Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізної дороги у відповідності з вимогами «INCOTERMS-2000»з подальшим направленням продукції за адресою вантажоотримувача: ДП «Граніт Україна»Будівельного товариства «Граніт»Акціонерного товариства Скоп»є, станція призначення: Стрий Львівської залізної дороги, код станції 377408.

Розмір залізнодорожного тарифу за розрахунками позивача становить 69 969,60 грн. ((14 577 грн. х 4) + 20% ПДВ).

На суму вищевказаного залізнодорожного тарифу позивач надіслав відповідачу рахунок-фактуру № 01-000565/2 від 03.10.2007р., який був отриманий відповідачем 17.12.2007р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 290109 від 11.12.2007р. (вручено 17.12.2008р.).

Крім того, позивач згідно ст.625 ЦК України нарахував 3 % річних, що згідно поданого ним розрахунку становлять 644,10 грн. та інфляційні нарахування в сумі 8 438,30 грн.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві, позивач у письмовому поясненні по суті спору вказує, що доводи відповідача щодо не укладення договору поставки спростовуються ст.181 ГК України яка вказує на те, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Щодо зазначення в залізнодорожних накладних відправника не ТзОВ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», а ВАТ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», позивач пояснює це тим, що ВАТ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій»є виробником продукції яка поставлялась відповідачу, між ТзОВ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій»та ВАТ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій»укладено договір поставки від 01.03.2007р. № 01-03/07. Згідно акту прийому-передачі від 03.12.2007р. підписаного між ТзОВ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій»та ВАТ «Дніпровський завод залізобетонних мостових конструкцій», на користь ВАТ був переданий простий вексель на суму 69 969,60 грн. в якості сплати за з/д тариф по перевезенню залізобетонних конструкцій, поставка яких є предметом договору поставки № 46/07 ві.12.09.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного:

Позивач не довів суду факту укладення договору поставки від 12.09.2007р. № 46/07, поставки залізобетонних конструкцій саме по цьому договору, оригінал договору поставки від 12.09.2007р. № 46/07, який був укладений у спрощений спосіб факсограммою та з якого було зроблено копію, що долучено до матеріалів справи не представив, а у відповідача такий відсутній. Крім того, в документах якими позивач обґрунтовує свої вимоги немає жодного посилання на договір поставки від 12.09.2007р. № 46/07. Позивач не представив суду накладної на продукцію, яку він мав передати відповідачу згідно умов п.4.3 договору.

Згідно п.2.2.2 договору якщо вартість залізнодорожного тарифу не входить в суму договору, залізнодорожний тариф уточнюється на протязі 3-ох банківських днів з моменту отримання залізнодорожних накладних на відправлену продукцію і безумовно сплачується покупцем на підставі відповідного рахунку (рахунку-фактури) на протязі 5 банківських днів з моменту отримання рахунку (відправленого наручно або по факсу, поштою, електронною поштою, кур»єром або іншим зручним для постачальника способом: при цьому належним і достатнім підтвердженням виставлення рахунку і отримання його покупцем є крім цього книга (журнал) реєстрації вихідної кореспонденції постачальника.

З долученої до матеріалів справи копії специфікації, яка є невід»ємною частиною договору, вбачається, що сума залізнодорожного тарифу не входила до суми договору, що стверджував й сама позивач. Відповідно сума залізнодорожного тарифу повинна була уточнюватись сторонами на протязі 3-ох банківських днів (п.2.2.2 договору). На вимогу суду позивач не представив суду доказів уточнення залізнодорожного тарифу згідно умов п.2.2.2. договору поставки.

Слід зауважити, що рахунок-фактура № 01-000565 на оплату продукції та рахунок-фактура на сплату залізнодорожного тарифу № 01-000565/2, датовані 03.10.2007р., а із залізнодорожних накладних №47269999 від 05.11.2007р., №№ 47270011,47270012,47270015 від 07.11.2007р. на які посилається позивач, вбачається, що сума залізнодорожного тарифу стала відома йому відповідно 05.11.2008р. та 07.11.2008р. Також у вищевказаних рахунках немає посилання на договір поставки № 46/07 від 12.09.2007р.

Крім того, в актах прийому-передачі від 05.11.2007р. № 01-0000366 та від 07.11.2007р. № 01-0000393, на які посилається позивач, вказано, що продукція відповідачем отримана відповідно до договорів № 01-565 від 05.10.2007р. (акт прийому-передачі 01-0000366 від 05.11.2007р.) та № 01-565 від 12.09.2007р. (акт прийому-передачі № 01-0000393 від 07.11.2007р.), а не договору № 46/07 від 12.09.2007р.

Відповідач не заперечує факту отримання від позивача залізобетонних мостових конструкцій, вартість яких була сплачена ним згідно платіжного доручення № 5011 від 04.10.2007р. в сумі 534 256,79 грн. Факт сплати відповідачем за отримані залізобетонні мостові конструкції не був заперечений і позивачем. З вищевказаного платіжного доручення вбачається, що дана сума була сплачена згідно рахунку № 01-000565 від 03.10.2007р., в призначенні платежу немає посилання на договір поставки № 46/07 від 12.09.2007р.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в позовній заяві позивач стверджує, що рахунок-фактура № 01-000565/2 від 03.10.2007р. на суму 69 969,60 грн. був отриманий відповідачем 17.12.2007р., в підтвердження чого долучив копію поштового повідомлення про вручення № 290109 від 11.12.2007р.

В судовому засіданні 12.08.2008р. відповідач надав суду претензію яка була отримана ним від позивача, де сам позивач зазначає, що рахунок на оплату транспортних послуг в сумі 69 969,60 грн. був направлений відповідачу 27.11.2007р., що підтверджується поштовою квитанцією № 900358, копію якої разом з рахунком-фактурою № 01-000565/2 на суму 69 969,60 було долучено до претензії.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач обставин наведених у позовній заяві щодо стягнення 79 052,0 грн. не довів.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, беручи до уваги пояснення представника позивача надані в попередніх судових засіданнях, письмове пояснення надіслане поштою, заперечення представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, не підтверджені матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-84,85,115 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення вступає в законну силу відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Суддя                                                                                           Сухович Ю.О.