ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 25/34

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О.,

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

державного підприємства "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр"

на ухвалу

та постанову

господарського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 25/34

Дніпропетровської області

за позовом

державного підприємства "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр"

до

про

за зустрічним позовом

до

про

за заявою

про

відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

стягнення 44 428, 37 грн.

відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

державного підприємства "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр"

визнання недійсною додаткової угоди

відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

визнання наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 117 ГПК України

в судовому засіданні взяли участь представники:

ВАТ "Павлоградвугілля"

Тищенко М.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2005 року у справі № 25/34 позов державного підприємства "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр" (далі –позивач) задоволено, стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" (далі –відповідач) на користь позивача 48 428, 37 грн. основного боргу, 484, 28 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення суду видано наказ від 20 травня 2005 року № 25/34.

12 листопада 2007 року від боржника (відповідача у справі) – до суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року (суддя Чередко А.Є.) заява відповідача задоволено, наказ господарського суду від 20 травня 2005 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2008 року (судді: Прудніков В.В. –головуючий, Герасименко І.М., Ясир Л.О.) апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції –без змін.

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2008 року у даній справі.

На думку заявника касаційної скарги, судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-XII) та ст.ст. 34, 37, 40, 41 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (із змінами і доповненнями) (далі –Закон № 606- XIV).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2005 року було порушено провадження у справі № Б26/07/05 про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Як встановлено матеріалами справи, 24 вересня 2005 року в газеті "Урядовий кур'єр" № 181 було опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Вказаним вище рішенням господарського суду першої інстанції від 24 лютого 2005 року стягується заборгованість, яка виникла у позивача за договором про надання послуг від 26 грудня 2000 року та додаткової угоди до нього від 1 січня 2004 року, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги кредитора до боржника у сумі 44 428, 37 грн. є конкурсними, і правильно вказав, що вимоги, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство відповідача в розмірі 4 000 грн., які відповідач зобов'язався сплатити за вказаним вище договором до 31 січня 2005 року, не є конкурсними.

Колегія суддів зазначає, що після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі конкурсні кредитори зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника в порядку ч. 1 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

При цьому, винесення судом рішення про стягнення заборгованості з боржника в позовному провадженні не звільняє кредитора від обов’язку подання заяви у справі про банкрутство в порядку ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ДП "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр" машинобудівний завод" із заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство боржника не зверталось.

Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 7 березня 2002 року № 3088-ІІІ, який набрав чинності 13 липня 2002 року, внесені зміни до ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Отже, з 13 липня 2002 року ч. 2 цієї статті визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, під час дії нової редакції Закону № 2343-ХІІ суд позбавлений права поновлювати строк на звернення кредитора з заявою про грошові вимоги до боржника.

У зв’язку з чим, суд в період дії нової редакції Закону № 2343-ХІІ та під час здійснення провадження у справі про банкрутство ухвалив вважати погашеними грошові зобов’язання осіб, які не звернулися у встановлений строк у справу про банкрутство боржника, оскільки поновити цей строк суд вже не вправі (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2006 року у справі № Б26/07/05 про затвердження реєстру вимог кредиторів).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин справи вищезазначені грошові зобов’язання відповідача перед позивачем є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону № 2343-ХІІ, як спеціального нормативно-правового акта.

У зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону № 2343-ХІІ.

За ст. 1 Закону № 2343-ХІІ погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону № 2343-ХІІ вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону № 2343-ХІІ.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2005 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги ДП "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр", які підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2005 року та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Зважаючи на вказане вище судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано скасовано ухвалу суду першої інстанції та задоволено заяву боржника (відповідача у справі), подану в порядку ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За таких обставин справи оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Галузевий інформаційно-розрахунковий центр" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 квітня 2008 року та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 5 грудня 2007 року у справі № 25/34 залишити без змін.

Головуючий І. Панова

Судді                                                    А. Заріцька

М. Хандурін