КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2008                                                                                           № 43/214

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:           Вербицької О.В.

Євсікова О.О.

при секретарі:           Семеняк Т.В.

За участю представників:

від ініціюючого кредитора: Стасюк Н.М. (довіреність від 12.11.2007р. № 148);

від боржника: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2008

у справі № 43/214 (Пасько М.В.)

за позовом                               Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Острів Славутич"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. порушено провадження у справі № 43/214 за заявою Державної податкової інспекції у Солом’янському районі міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич” про визнання банкрутом в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 1-2).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2008р. провадження у справі припинено на підставі пункту 1 статті 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 114).

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, Державна податкова інспекція у Солом’янському районі міста Києва звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування ухвали та направлення справи до місцевого господарського суду на новий розгляд.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Посилаючись на положення статті 91 Господарського кодексу України, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано ту обставину, що до Єдиного державного реєстру не внесено запису про ліквідацію підприємства божника.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника висловився за задоволення апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич” відзив на апеляційну скаргу не надало, в судове засідання апеляційної інстанції своїх представників не направило, про причини неприбуття суд не повідомило. Враховуючи те, що боржник про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд ухвали місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами справи та без участі його представників.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Стаття 40 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992р. N 2343-XII (із змінами і доповненнями) містить вичерпний перелік підстав для припинення провадження у справі про банкрутство, в тому числі невключення боржника до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України або до Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності (пункт 1 частини 1), подання заяви про визнання банкрутом ліквідованої або реорганізованої (крім реорганізації у формі перетворення) юридичної особи (пункт 2 частини 1).

Згідно статті 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду.

Згідно положень Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” від 15 травня 2003 року N 755-IV з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців створюється Єдиний державний реєстр (частина 1 статті 16); в Єдиному державному реєстрі серед інших містяться відомості про дату та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення (частина 2 статті 17); якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (частина 1 статті 18); якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (частина 3 статті 18).

Згідно статті 33 названого Закону юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Припиняючи провадження у справі згідно оскарженої ухвали, місцевий господарський суд виходив з тої обставини, що листом державного реєстратора Солом’янської районної у місті Києві державної адміністрації від 15.03.2008р. повідомлено про виключення боржника з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23.12.2005р. про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич”.

Між тим, наявна в матеріалах справи відповідь державного реєстратора Солом’янської районної у місті Києві державної адміністрації від 11.03.2008р. № 528/10 (а.с. 108) містить інформацію про внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запису про прийняття Святошинським районним судом міста Києва рішення від 23.12.2005р. у справі № 2-5033 про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич”. Відомостей про внесення до реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи боржника державним реєстратором надано не було.

Натомість, надана скаржником довідка серії АБ № 255297 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України свідчить про відсутність у реєстрі станом на 09.04.2008р. запису про державну реєстрацію припинення Товариства з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич”.

Місцевий господарський суд при винесенні оскарженої ухвали наведеного не врахував, питання внесення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запису про припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю „Острів Славутич” належним чином не дослідив та у цьому зв’язку необґрунтовано припинив провадження у справі.

Згідно приписів статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, оскаржена ухвала прийнята при неповно з’ясованих обставинах справи, у зв’язку з чим підлягає скасуванню, а справа - передачі до господарського суду першої інстанції.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом’янському районі міста Києва задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 03.04.2008р. у справі № 43/214 скасувати.

Справу № 43/214 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Гарник Л.Л.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Євсіков О.О.

09.07.08 (відправлено)