ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 10/318пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “АДАМС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП”

на постанову

від 21.04.2008 року Донецького апеляційного

господарського суду

у справі

№ 10/318пд

господарського суду

Донецької області

за позовом

ВАТ “Дондіпрошахт”

до

ТОВ “АДАМС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП”

про

розірвання договору оренди

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Донецької області (головуючий суддя Сковородіна О.М., судді –Ломовцева Н.В., Кододова О.В.) від 04.03.2008 року, залишеною без змін постановою Донецького апеля ційного господарського суду (головуючий суддя –Акулова Н.В., судді –Діброва Г.І., Старовойтова Г.Я.) від 21.04.2008 року, припинено провадження у справі № 10/318пд за позовом ВАТ “Дондіпрошахт” до ТОВ “АДАМС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП” про розірвання договору оренди від 01.11.2002 року; стягнуто з позивача на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз витрати за проведення незалежної судової бухгалтерської експертизи в сумі 2256,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз витрати за проведення незалежної судової бухгалтерської експертизи в сумі 2256,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача витрати з державного мита в сумі 42,50 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.04.2008 року та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме: ст.49 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди від 11.11.2002 року, укладеного між сторонами у справі, через істотне порушення відповідачем зобов’язань за цим договором. Позов мотивовано посиланням на ст.ст.10, 26, 29 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою від 04.03.2008 року Господарський суд Донецької області припинив провадження у справі №10/318пд у зв’язку з відсутністю предмету спору та вирішив питання про розподіл господарських витрат, якими є державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та сума, що підлягає сплаті за проведення судової експертизи, поклавши їх на обидві сторони в рівних частинах.

Ухвала мотивована тим, що спірний договір оренди від 01.11.2002 року, відповідно до якого позивачем відповідачу було передане в строкове платне користування державне майно, нежиле приміщення площею 58,7 кв.м., що знаходиться по вулиці Артема, 125 у м. Донецьку, з метою розміщення офісу, станом на момент прийняття ухвали припинив свою дію, тому провадження у справі підлягає припиненню у зв’язку з відсутністю предмету спору на підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК України.

Доводів щодо непогодження з ухвалою в частині припинення провадження по справі скаржником в касаційній скарзі не наведено.

Разом з тим, скаржник вважає, що судом в порушення приписів процесуального закону покладено на нього частину господарських витрат, оскільки на його думку матеріалами справи не підтверджується виникнення спору внаслідок його неправомірних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 28.08.2007 року Господарський суд Донецької області призначив незалежну судову бухгалтерську експертизу з приводу встановлення належності нарахувань оплати за договором оренди та, відповідно, погашення боргу за цими нарахуваннями відповідачем (а.с.66, т.7).

Тобто, метою призначення експертизи є виявлення дійсного обсягу розрахунків між сторонами договору - за сумою заборгованості, періодом прострочення по кожному виду платежу, оскільки не одна з сторін договору не може надати суду належні докази виконання ними своїх зобов’язань за договором.

Розмір сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи та розподіл цих витрат має визначатись господарським судом з урахуванням ставок та окладів, встановлених експертною установою.

Як вбачається з рахунку № 1447 від 26.11.2007 року вартість здійсненої судової бухгалтерської експертизи складає 4512 грн.00 коп. (а.с.85, т.7).

Розподіл між сторонами сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи проводиться за правилами розподілу державного мита, зокрема, у порядку, що передбачений ст.49 ГПК України, про що зазначається відповідно у рішенні, ухвалі, постанові.

Згідно ч.5 ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи , послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані з розглядом справи, покладаються : при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору (ч.2 ст.49 ГПК України).

Тобто, господарський суд має право у разі, коли вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на неї судові витрати незалежно від результату розгляду спору.

Приймаючи рішення про покладення судових витрат в даній справі на обидві сторони в рівних частинах, суди виходили із такого.

Відповідно до висновків судової бухгалтерської експертизи вбачається, що відповідачем були допущені порушення граничного строку оплати орендної плати за певні періоди; відповідачем сплата платежів з орендної плати та плата за комунальні послуги за період з 01.01.2002 року по 01.10.2007 року здійснювалась не в повному обсязі.

Щодо іншої підстави позову - невиконання обов’язку щодо укладання з балансоутримувачем орендованого майна договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, то суди встановили, що відповідач пропонував укладання договору, але позивач відмовився від його укладання та запропонував інші умови укладання договору; зустрічна оферта не була прийнята відповідачем, і тому укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю не відбулось. За позицією відповідача, яку він займав вході розгляду справи, витрати на утримання орендованого майна балансоутримувачу він взагалі не мав наміру відшкодовувати, оскільки вважав, що 1) вони (витрати) не стосуються об’єкту оренди; 2) договір про їх відшкодування не був укладений та, взагалі, його укладення не є можливим внаслідок того, що сторони за таким договором не можуть знати наперед розмір цих витрат та, відповідно, домовленість щодо цієї істотної умови договору не буде досягнута на момент його укладення.

Стосовно такої позиції відповідача, та враховуючи дійсні обставини по справі, суди вірно виходили із того, що остання (позиція) свідчить про те, що він не дотримався прийнятих на себе зобов’язань, обумовлених п.5.7 договору оренди; власне розуміння відповідачем неможливості укладання договору щодо відшкодування витрат на утримання орендованого майна мало бути предметом домовленостей ще при укладанні договору оренди, отже, заперечення відповідача з цього приводу могли вплинути взагалі на питання щодо передачі йому в оренду приміщення.

У своєму Рішенні Конституційний Суд України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об’єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об’єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (Рішення Конституційного Суду України №15-РП/2004 від 02.11.2004 року).

Враховуючи, що спір не розглянутий по суті, але судами встановлено, що він виник, в тому числі, внаслідок неправильних дій відповідача, які виявилися в несвоєчасному і неповному виконанні ним взятих за договором зобов’язань, то нездійснення судом розподілу господарських витрат у повній відповідності з процесуальним законом, суперечило б загальним засадам справедливості, яким має відповідати судове рішення, оскільки за відсутності вирішення спору по суті вартість експертизи або залишиться віднесеною за рахунок експертної установи, або може бути стягнута за позовом останньої з суду, яки призначив експертизу та не забезпечив фінансування витрат на її виконання.

Враховуючи наведене постанова Донецького апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст. 1119, ст. 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ТОВ “АДАМС ДЕВЕЛОПМЕНТ ГРУП” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.04.2008 року у справі

№ 10/318пд залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.04.2008 року у справі № 10/318пд –без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач