ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.07.08р.

Справа № 8/79-08

Господарський суд Дніпропетровської області у складі суддів: Дубінін І.Ю. (головуючий), Ліпинський О.В., Манько Г.В., розглянувши матеріали справи № 8/79-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В." (м. Київ)

до           Закритого акціонерного товариства Фінансово-будівельна компанія "Дніпро-Інвест-Буд" (м. Дніпропетровськ)

про           стягнення 845 176,84 грн.

Представники:

від позивача:          Воронцова О.В. - представник (дов. б/№ від 10.12.07 р.)

від відповідача:          Храмов О.В. - представник (дов. б/№ від 16.07.08 р.)

Суть спору:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення з останнього 845 176,84 грн. заборгованості за укладеним між сторонами договором оренди майна № 7.3 від 12.01.07 р., яка складається з сум: основного боргу –733 840,59 грн., втрат від інфляції - 69 295,00 грн., 3% річних-10 231,80 грн. та пені –31 809,45 грн.

Відповідач, не заперечуючи проти суми основного боргу, вважає, що решта позовних не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Проценти річних є неустойкою (штрафом, пенею), тобто штрафними санкціями, і, отже, до них необхідно застосовувати правила ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Тобто, шість місяців починають обчислюватися від дня, що настає за днем, який є остаточним строком для виконання зобов'язання. Так, в розрахунку заборгованості Позивач нарахував штрафні санкції за одинадцять місяців. Право на звернення до суду у Позивача виникло ще 01 березня 2007 року, однак, Позивач навмисно, на протязі досить тривалого часу, не звертався до суду за захистом своїх порушуваних прав, маючи на меті збільшення строку нарахування неустойки, а отже умисно сприяв збільшенню розміру штрафних санкцій та не вживав заходів щодо їх зменшення. Відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Ухвалою господарського суду від 09.06.08 р. справу було прийнято до розгляду колегією суддів.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2007 року сторони уклали між собою договір оренди майна № 7.3 терміном дії до 31 грудня 2007 року.

На виконання п. 1.1 вищевказаного Договору, протягом січня, лютого, березня, квітня, травня та червня 2007 року Позивач надав Відповідачу у тимчасове платне користування елементи будівельної опалубки згідно Додатків (Специфікацій елементів опалубки) до Договору, що підтверджується підписаними сторонами накладними на переміщення.

Згідно п. 3.5 Договору, Відповідач зобов'язався щомісяця перераховувати на поточний рахунок Позивача орендну плату з урахуванням фактичної кількості майна, що перебуває в оренді. При цьому 50% від загальної орендної плати на місяць Відповідач зобов'язався сплачувати у вигляді передоплати до 3-го числа кожного відповідного місяця оренди, а решту –до останнього дня кожного відповідного місяця.

Вказані зобов'язання були Відповідачем порушені, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 733 840,59 грн., розмір якої відповідач не заперечував як у відзиві на позов, так і в судовому засіданні.

10 грудня 2007 року Позивач направив Відповідачеві повідомлення про закінчення дії договору (вих. 637 від 07.12.07 р.), в якому нагадав про розмір заборгованості та закінчення строку дії договору 31.12.07 р., а також просив сплатити заборгованість і по закінченню дії договору повернути Позивачеві майно, надане в орендне користування.

Вказане повідомлення Відповідач отримав 28.12.07 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, доданого до матеріалів справи.

Доказів погашення заборгованості в сумі 733 840,59 грн. Відповідач суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 1 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, оренда майна iнших форм власностi може регулюватися положеннями цього Закону, якщо iнше не передбачено законодавством та договором оренди.

В п. 10.2. Договору оренди сторони відмовились від застосування до правовідносин сторін норм вказаного Закону.

Тому спірні правовідносини сторін регулюються відповідними нормами ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 759, 762 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачевi майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмiр якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторiн у грошовiй або натуральнiй формi. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомiсячно, якщо iнше не встановлено договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння вiдмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов'язання, строк (термiн) виконання якого визначений вказiвкою на подiю, яка неминуче має настати, пiдлягає виконанню з настанням цiєї подiї.

Викладене є підставою для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 733 840,59 грн.

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Згідно п. 8.2. вищезгаданого договору оренди та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», позивачем була нарахована пеня в сумі 31 809,45 грн.

Розрахунок вказаної суми пені виконаний позивачем згідно чинному законодавству і умовам договору, з урахуванням скороченого шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, чим спростовуються заперечення Відповідача в цій частині.

Що стосується зменшення розміру штрафних санкцій, то господарський суд зазначає, що таке зменшення є не обов'язком, а правом суду.

До того ж, сума нарахованої пені є цілком відповідною розміру основного боргу, і була нарахована на підставі як домовленностей сторін у договорі, так і встановленим вимогам Закону “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань».

Викладене є підставою для задоволення позову в цій частині в сумі 31 809,45 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звiльняється вiд вiдповiдальностi за неможливiсть виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого iндексу iнфляцiї за весь час прострочення, а також три проценти рiчних вiд простроченої суми, якщо iнший розмiр процентiв не встановлений договором або законом.

Крім того, в п. 8.2. договору, укладеного між сторонами, передбачено, що нарахування пені не звільняє Відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Позивачем були нараховані відповідачу на підставі вказаної норми Закону та п. 8.2. договору втрати від інфляції в сумі 69 295,00 грн. та 3% річних в сумі 10 231,80 грн.

Розрахунок вказаних сум також перевірений судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного сторонами договору, що є підставою для задоволення цієї частини позову.

Запереченння Відповідача в цій частині позову не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані суми не є штрафними санкціями, а є компенсацією Позивачу втрат від інфляційних процесів та платою Відповідача за користування чужими грошовими коштами.

Судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», ст.ст. 525, 526, 530, 549, 551, 611, 625, 759, 762 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства Фінансово-будівельної компанії "Дніпро-Інвест-Буд" (юр. адреса: вул. Херсонська, 3, м. Дніпропетровськ, 49000; факт. адреса: вул. Байкальська, 9, м. Дніпропетровськ, 49074, код 23074060, п/р 4001 в КБ "Приватбанк", МФО 305299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дока Україна Т.О.В." (вул. Автозаводська, 25-Б, кв. 53, м. Київ, 04074, код 30530955, п/р 0799 в ЗАТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528) - 733 840,59 грн. основного боргу, 69 295,00 грн. втрат від інфляції, 10 231,80 грн. річних, 31 809,45 грн. пені, 8 451,77 грн. витрат на державне мито, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу, видавши наказ.

Головуючий                                                                                І.Ю. Дубінін

Суддя                                                                                          О.В. Ліпинський

Суддя                                                                                          Г.В. Манько