СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

28 липня 2008 року

Справа № 2-24/11047-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                     Єгорова О.В.

за участю представників сторін:

представник позивача, Вінніков Дмитро Петрович, довіреність № 43 від 25.07.08, Колективне підприємство "Консервмаш";

представник відповідача, Мирошніченко Катерина Сергіївна, довіреність № 56/10-0 від 09.04.08, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 02.06.2008 у справі № 2-24/11047-2007А

за позовом колективного підприємства "Консервмаш" (вул. Західна, 3,Сімферополь,95014)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, колективне підприємство "Консервмаш", звернувся з позовом до господарського суду Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007), яким донараховано ПДВ у сумі 21472,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 10736,00 грн., всього 32208,00 грн.; від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р.) про донарахування податку на прибуток в сумі 44745,00 грн. і застосування штрафних санкцій 22372,50 грн., всього 67117,50 грн.; від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р.), яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 14324,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 7162,00 грн. за порушення Законів України «Про податок на додану вартість»та «Про оподаткування прибутку підприємств».

Заявою від 20.09.2007 р. позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 20.04.2007 р. № /0 ( № /1 від 23.05.2007, № /2 від 06.08.2007 р.), яким донараховано ПДВ у сумі 21472,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 10736,00 грн., всього 32208,00 грн.; від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р., № /2 від 06.08.2007 р.) про донарахування податку на прибуток в сумі 44745,00 грн. та застосування штрафних санкцій 22372,50 грн., всього 67117,50 грн.; від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р., № /2 від 06.08.2007 р.), яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 6824,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 3412,00 грн.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 02.06.2008 року у справі № 2-24/11047-2007А позов колективного підприємства "Консервмаш" до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Скарга мотивована тим, що постанова суду прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а саме, п.п. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4, п.п.7.7.10 п. 7.7 статті 7, п. 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість". На думку заявника скарги, рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 27.10.2006 р. у цивільній справі № 2-3511/06, яке набрало законної сили, визнані недійсними статут, свідоцтво платника ПДВ і бухгалтерські документи ПП "Гефест-Крим", у зв’язку з чим даний факт не підлягає доведенню через статтю 72 Кодексу адміністративного судочинства Україні і всі первинні документи вказаної юридичної особи є недійсними. Крім того, заявник скарги зазначив, що зі змісту Закону України "Про податок на додану вартість" право на податковий кредит і відшкодування ПДВ виникає тільки при фактичній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов’язань по сплаті ПДВ в ціні товару.

Розпорядженням голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року, у зв’язку з відпусткою судді Волкова К.В. та зайнятістю судді Сотула В.В. у складі колегії їх було замінено на суддів Голика В.С., Гонтаря В.І.

В судовому засіданні 28.07.2008 представники сторін підтримали свої вимоги й заперечення у повному обсязі.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступні обставини.

Колективне підприємство «Консервмаш»зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа виконкомом Сімферопольської міської ради 25.11.1996 р. та узято на податковий облік в ДПІ в м. Сімферополі.

13.04.2007 р. Державною податковою інспекцією в м. Сімферополь здійснена невиїзна позапланова документальна перевірка позивача по питанню взаємовідносин з ПП «Гефест-Крим»за період діяльності з 01.01.2005 р. по 31.10.2005 р., про що складений акт № 2326/23-7 від 13.04.2007 р.

Згідно з висновками акту перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.4. п. 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 2.5 «Порядку заповнення податкової накладної», у результаті чого донараховано податкового зобов'язання по ПДВ у розмірі 245890,00 грн. Також встановлено заниження податку на прибуток за 9 місяців 2005 р. у сумі 44745,00 грн., чим порушений п.п 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Вказані висновки акту мотивовано тим, що КП «Консервмаш»в перевіряємому періоді мало взаємовідносини з ПП «Гефест Крим»відповідно до договору від 10.01.2005 р., згідно з яким постачальник - ПП «Гефест-Крим»передає, а позивач приймає та оплачує на умовах, визначених договором, комплектуючі запасні частини до консервного обладнання. А оскільки, статут і свідоцтво платника податків ПП «Гефест-Крим»були рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 27.10.2006 р. визнані недійсними, то, на думку перевіряючих, це є підставою вважати договір між позивачем і ПП «Гефест-Крим»недійсним та таким, що не тягне правові наслідки, передбачені законом.

На підставі акту перевірки ДПІ в м. Сімферополі винесені податкові повідомлення-рішення: від 20.04.2007 р. № /0, яким донараховано ПДВ у сумі 21472,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 10736,00 грн., всього 32208,00 грн.; від 20.04.2007 р. № /0 про донарахування податку на прибуток в сумі 44745,00 грн. та застосування штрафних санкцій 22372,50 грн., всього 67117,50 грн.; від 20.04.2007 р. № /0, яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 14324,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 7162,00 грн.

За результатами оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, вони були залишені без змін, на підставі чого, після уточнення позовних вимог, позивач просив визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007, № /2 від 06.08.2007 р.), яким донараховано ПДВ у сумі 21472,00 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 10736,00 грн., всього 32208,00 грн. , від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р., № /2 від 06.08.2007 р.) про донарахування податку на прибуток в сумі 44745,00 грн. та застосування штрафних санкцій 22372,50 грн., всього 67117,50 грн., від 20.04.2007 р. № /0 (№ /1 від 23.05.2007 р., № /2 від 06.08.2007 р.), яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 6824,00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 3412,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення до неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено, оскаржені податкові повідомлення-рішення було прийнято на підставі підпункту "б" п.п. 4.2.2 п. 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі за текстом - Закон № 2181), відповідно до якої контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що в даному випадку перевіркою не було достовірно встановлений факт заниження або завищення суми податкових зобов'язань позивач.

З таким висновком погоджується судова колегія, адже перевіряючі інспектори-ревізори дійшли висновку про сумнівність господарських операцій позивача з ПП «Гефест-Крим»на підставі того, що статут, а також свідоцтво платника податків ПП «Гефест-Крим»були 27.10.2006 р. визнані в судовому порядку недійсними. Проте, дійсно, зазначений висновок є передчасним і не заснованим ані на фактичних обставинах справи, ані на нормах чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно пункту 1.31 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Так, відповідно до договору від 10.01.2005 р., укладеного між позивачем та ПП «Гефест-Крим», останній був постачальником товару для позивача, а позивач їх покупцем. Отже, змістом договору постачання є передання права власності на майно від однієї особи іншій за певну плату.

Актом перевірки встановлено, що ПП «Гефест-Крим»на час укладення договору поставки товару було діючим підприємством, платником податку на додану вартість.

Разом з тим, судом встановлено, що договір між позивачем та ПП «Гефест-Крим»не був оскаржений, в судовому порядку недійсним не визнаний, а тому його не можна вважати невідповідним вимогам Закону.

Згідно з п. 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшою використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податковою обліку.

Таким чином, дійсно, підставою для невключення до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених документально.

Згідно пункту 5.11 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем цілком правомірно віднесено витрати, понесені за цими операціями купівлі-продажу, до складу валових витрат.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що висновки перевіряючих про непідтвердження понесених витрат первинними документами не відповідають дійсності і носять характер припущення, що не допускається відповідно до п. 2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327 від 10.08.2005 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 925/11205.

Тому, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що висновок перевіряючих про донарахування податку на прибуток підприємств і зменшення валових витрат є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до підпункту 7.4.1 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами п.п. 7.5.1 п. 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт,

послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чеку) —в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Дійсно, у розумінні даного Закону, податкові накладні можуть бути виписані виключно особами, які є платниками ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит позивача по спірним операціям протягом періоду, що перевірявся, підтверджується відповідними податковими накладними, виписаними платником ПДВ - ПП «Гефест-Крим»та були досліджені при перевірці.

Вказані податкові накладні містять всі необхідні реквізити, передбачені Законом України "Про податок на додану вартість" та виписані відповідно до Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. з наступними змінами і доповненнями.

Крім того, відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 статті 7 Законом України "Про податок на додану вартість" якщо платник податку придбає (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, як вірно відмічено судом, всі суми, що сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів або послуг, вартість яких відноситься до складу валових витрат, відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, перевіряючими не спростовано факту фактичного передання товарів ПП «Гефест-Крим»позивачу, а навпроти, як свідчать накладні на постачання товару та платіжні доручення про сплату отриманого товару, сторонами у повному обсязі виконувалися умови договору. Також не спростовано факту оформлення передачі товарів відповідними первісними документами, у тому числі, і шляхом видачі позивачу відповідних податкових накладних.

Отже, вищезазначене дає суду право для висновку про необґрунтованість донарахування ПДВ у сумі 28296,00 грн. та застосування санкцій у сумі 14148,00 грн., адже позивач мав всі законні підстави для включення сум, витрачених на придбання товарів, до сум податкового кредиту.

Судова колегія вважає безпідставним твердження заявника апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 27.10.2006 р. про скасування державної реєстрації постачальника ПП «Гефест-Крим»та визнання недійсним його свідоцтва платника ПДВ і первинних бухгалтерських документів, оскільки судом цілком правомірно було зауважено, що юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визначення його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Крім того, суд апеляційної інстанції знаходить необгрунтованим твердження заявника апеляційної скарги, що з аналізу змісту Закону України "Про податок на додану вартість" право на податковий кредит і відшкодування ПДВ виникає тільки при фактичній сплаті податку на додану вартість, а не з самого факту існування зобов’язань по сплаті ПДВ в ціні товару, оскільки чинне податкове законодавство не пов'язує виникнення права на податковий кредит у покупця з фактичною сплатою податку продавцем. Позивачем представлене в розпорядження відповідача оригінали всіх первинних документів, підтверджуючих факт продажу обладнання, придбаного у ПП «Гефест-крім», за межі митної території України і сплати до держбюджету ПДВ з вказаних операцій. Таким чином, ПДВ з продажу цього товару в повному об'ємі сплачений позивачем до державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів відповідача про обґрунтуваність донарахування позивачу податку на прибуток та ПДВ і, як слідство, застосування штрафних санкцій, спірними податковими повідомленнями-рішеннями, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. А тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції, адже судом повно й всебічно досліджені обставини у справі і зроблені висновки, які ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.06.2008 у справі № 2-24/11047-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В. Борисова

Судді                                                                      В.С. Голик

В.І. Гонтар