ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 р.

№ 2/3845

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

Висотенко І.М. –дов. від 05.12.2007 року

відповідача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного комітету України з державного матеріального резерву

па постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 року

у справі

№2/3845 господарського суду Хмельницької області

за позовом

Державного комітету України з державного матеріального резерву

до

Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика"

про

повернення матеріальних цінностей мобрезерву, стягнення 80372,58 грн. штрафних санкцій та зобов’язання відповідача провести освіження матеріальних цінностей

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" про повернення до державного резерву пиломатеріалів спецукупорки у кількості 97,03 куб. м., стягнення 80372,58 грн. штрафних санкцій та зобов’язання відповідача провести освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а саме пиломатеріалів спецукупорки у кількості 76,450 куб. м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що факт закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання до КП “Хмельницька меблева фабрика” підтверджується Номенклатурою накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, затвердженою наказом Мінпрому УРСР від 21.03.1985 року, із змінами до нього розпорядженням Мінпрому УРСР від 21.06.1989 року №М-467т (має гриф “ДСК”), та звітами (збережувальними зобов’язаннями) по формі ф-12. При проведенні перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що знаходиться на відповідальному зберіганні КП “Хмельницька меблева фабрика”, представниками КРВ Західного регіону КРД Держкомрезерву України 12.12.2006 року встановлено факти самовільного використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, несвоєчасного освіження та неподання звітності.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.07.2007 року (суддя: Дячук Т.В.), по справі № 2/3845 позов задоволено. Зобов'язано Колективне підприємство "Хмельницька меблева фабрика" повернути до державного матеріального резерву пиломатеріали спецукупорки у кількості 97,03 куб. м. та провести освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву - пиломатеріалів спецукупорки у кількості 76,450 куб. м. Стягнуто з Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" до Державного бюджету України 65980,40 грн. штрафу за самовільне використання матеріальних цінностей, 3994,98 грн. пені, 10397,20 грн. штрафу за несвоєчасне освіження матеріальних цінностей та несвоєчасне подання звітності. Стягнуто з Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" до Державного бюджету України 1463,52 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд, з посиланням на Закон України "Про державний матеріальний резерв", Указ Президента України "Про заходи щодо поліпшення роботи з мобілізаційної підготовки народного господарства України", зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 року (судді: Зарудняна Л.О. –головуючий, Вечірко І.О., Ляхевич А.А.) по справі № 2/3845 господарського суду Хмельницької області рішення господарського суду Хмельницької області від 03.07.2007 року скасовано в частині стягнення з Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" штрафу у сумі 65980,40 грн. за самовільне використання матеріальних цінностей, 3994,98 грн. пені, 10397,20 грн. штрафу за несвоєчасне освіження матеріальних цінностей та несвоєчасне подання звітності, зобов’язання Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" провести освіження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву - пиломатеріалів спецукупорки у кількості 76,450 куб. м., та змінено в частині стягнення судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Зобов'язати Колективне підприємство "Хмельницька меблева фабрика" повернути до державного матеріального резерву пиломатеріали спецукупорки у кількості 97,03 куб. м. Стягнути з Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" до Державного бюджету України 659,80 грн. державного мита. Стягнути з Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" до Державного бюджету України 53, 19 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовити".

Мотивуючи постанову, апеляційний господарський суд зазначає, що оскільки матеріальні цінності - пиломатеріали хвойних порід в кількості 97,03 куб.м. були використані в 1995 році, термін повернення матеріальних цінностей до мобрезерву був визначений до 11.11.1995 року, тобто правопорушення відповідачем вчинено в 1995 році, тобто до набрання чинності Законом України "Про мобілізаційний резерв" (24.01.1997 року), а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень цього Закону.

Не погоджуючиcь з постановою, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 року по справі № 2/3845 господарського суду Хмельницької області, в якій просить постанову у справі скасувати, залишити в силі рішення господарського суду Хмельницької області від 03.07.2007 року, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 1992 року №280-05, яка діяла до прийняття Закону України "Про державний матеріальний резерв". Заявник зазначає, що зазначеною постановою також були передбачені штраф та пеня за витрачання матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами, Хмельницькій меблевій фабриці було передано на відповідальне зберігання матеріальні цінності мобілізаційного резерву - 173,5м.куб. пиломатеріалів, які є державною власністю і перебувають в оперативному управлінні позивача. Факт закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання підтверджується Номенклатурним планом на 1986 рік матеріальних цінностей, що підлягали накопиченню до 1991 року в мобілізаційному резерві на підприємствах Мінліспрому УРСР (додаток №1 до наказу Мінліспрому УРСР від 03.02.1989 року №М-5с).

Судами встановлено, що про приймання матеріальних цінностей на зберігання було складено акт за формою №1, однак вказаний документ відсутній у зв'язку із закінченням строку його зберігання, а тому в матеріали справи не поданий.

Зі звіту - збережувального зобов’язання форми №12 за 1998 рік з пояснювальною запискою до річного звіту Колективного підприємства “Хмельницька меблева фабрика” вбачається, що залишок раніше переданих на відповідальне зберігання матеріальних цінностей Хмельницькій меблевій фабриці перебуває у відповідача.

Судами встановлено, що відповідач був створений внаслідок реорганізації Хмельницької меблевої фабрики (приватизація шляхом викупу) та є правонаступником прав і обов'язків Хмельницької меблевої фабрики.

Як встановлено господарськими судами, перевіркою, проведеною 12.12.2006 року представниками контрольно-ревізійного відділу Західного регіону Контрольно-ревізійного департаменту Держкомрезерву України щодо наявності, якісного стану, умов зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні Колективного підприємства “Хмельницька меблева фабрика”, за період з 19.02.1999 року по 12.12.2006 року, встановлено факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей мобрезерву - пиломатеріалів спецукупорки, про що складено акт від 12.12.2006 року. Зокрема, встановлено факт самовільного використання 97,03 куб. м. пиломатеріалів хвойних порід, а також встановлено, що на зберіганні знаходиться 76,450 куб. м. розброньованих пиломатеріалів спецукупорки, освіження яких не проведено. В акті також зазначено, що Колективним підприємством “Хмельницька меблева фабрика” не ведеться належний облік та не складено звітність по матеріальних цінностях мобрезерву.

Згідно статті 1 Закону України “Про державний матеріальний резерв” державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижувальний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Відповідно до статті 2 цього Закону, відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Згідно зі статтею 4 Закону державний резерв створює Кабінет Міністрів України. Організація формування, зберігання і обслуговування державного резерву, соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України.

Управління державним матеріальним резервом здійснює Державний комітет України з державного матеріального резерву, який відповідно до Указу Президента України №603/2001 від 07.08.2001 року є правонаступником Державного агентства з управління державним матеріальним резервом.

Згідно зі статтею 12 Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3,4 статті 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” перелік підприємств, установ і організацій усіх форм власності, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, номенклатура та обсяги їх накопичення визначаються мобілізаційними та іншими спеціальними планами.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов’язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Отже, підприємства зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву на основі мобілізаційного завдання, яке доводиться до підприємства. Таке мобілізаційне завдання є адміністративним актом, на підставі якого виникають правовідносини, які хоч і містять цивільно-правовий характер, але являються специфічними правовідносинами в силу специфіки мобілізаційного резерву.

Судами встановлено, що відповідно до Положення про мобілізаційний резерв, затвердженого постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 29.09.1969 року, Номенклатурного плану матеріальних цінностей, що підлягають накопиченню до 1991 року в мобілізаційному резерві на підприємствах Мінліспрому УРСР (додаток №1 до наказу Мінліспрому УРСР від 03.02.1989 року №М-5с), відповідач отримав завдання про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву - пиломатеріали хвойні для спецтари 173,5 куб.м.

Таким чином, відповідач зобов’язаний зберігати матеріальні цінності мобілізаційного резерву до моменту зняття з нього в установленому порядку мобілізаційного завдання.

Враховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку, що відповідач зобов’язаний повернути до державного матеріального резерву пиломатеріали у кількості 97,03 куб.м., оскільки вказані матеріальні цінності після їх використання взагалі не були повернуті.

Згідно частини 4 статті 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

Відповідно до абзацу 4 пункту 12 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 року №1129, у разі, коли матеріальні цінності державного резерву знаходяться у відповідальних зберігачів, які не виробляють зазначених цінностей, їх освіження або заміна може провадитися Держкомрезервом з наступним закладенням продукції аналогічного асортименту та якості.

Крім того, відповідно до пункту 10 статті 14 Закону України “Про державний матеріальний резерв” за самовільне відчуження (використання, реалізацію) матеріальних цінностей державного матеріального резерву з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких вони знаходяться, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості матеріальних цінностей у цінах на час виявлення факту відчуження, а також пеня з суми відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 16 статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" розмір пені, передбачений пунктами 7, 8, 9, 10 цієї

статті, обчислюється з вартості матеріальних цінностей, а передбачений пунктами 14 і 15, - з суми простроченого платежу виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За висновками, викладеними в пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів) дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт використання відповідачем матеріальних цінностей державного матеріального резерву у 1995 році.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення штрафу та пені, керуючись пунктами 10 та 12 статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Враховуючи, що Закон України "Про державний матеріальний резерв" N 51/97-ВР від 24 січня 1997 року, на який посилався суд першої інстанції як на підставу для задоволення позову в частині стягнення штрафу та пені, набрав чинності після вчинення відповідачем вищезазначеного правопорушення, тому у суду не було правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень цього Закону.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу та пені за самовільне використання матеріальних цінностей у кількості 97,03 куб.м. на підставі Закону України "Про державний матеріальний резерв"; а також в частині стягнення штрафу в сумі 10397,20 грн. за несвоєчасне освіження 76450 куб. м. пиломатеріалів та несвоєчасне подання звітності, зобов’язання провести освіження пиломатеріалів у кількості 76450 куб. м.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови у даній справі не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що постанова у справі прийнята у відповідності з нормами права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 17.04.2008 року по справі № 2/3845 господарського суду Хмельницької області залишити без змін.

Головуючий О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова