ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" липня 2008 р.                                                   Справа № 16/276/7/7

Господарський суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Фесюри М.В.,

при секретарі - Мишко А.О.,

за участю представників сторін:

від позивача – Усенко Л.М.

від відповідача –1 –Крищенко О.О.

від відповідача –2 –не з”явився

розглянувши в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за ПОЗОВОМ:           Державної податкової інспекції у м. Чернігові

(м. Чернігів вул. Кирпоноса,28)

До ВІДПОВІДАЧА - 1:          Закритого акціонерного товариства „Чернігівський лікеро –

горілчаний завод „Чернігівська горілка”

(м. Чернігів вул. Котляревського,38)

До ВІДПОВІДАЧА –2:          Товариства з обмеженою відповідальністю „Торг –Сервіс –4”

(м. Київ пров. Моторний,7)

Про визнання недійсним договору.

Заявлено позов про визнання недійсним укладеного відповідачами договору купівлі –продажу б/н від 17.01.2005р. з підстав, встановлених п.1 ст.207 ГК України, як такого ,що не відповідає вимогам закону або вчиненого з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Позивач уточнив предмет позову і просить визнати недійсним договір поставки обладнання б/н від 17.01.2005р.

В якості обґрунтування позивач посилається на те, що сторони угоди мали за мету, зокрема, займаючись фіктивним підприємництвом, ухилитися від сплати податків, що підтверджується рішенням суду, яким скасована державна реєстрація та установчі документи відповідача -2 та результатами судово –почеркознавчих експертиз, проведених в межах розслідування кримінальної справи, якими встановлений факт підробки підпису на спірній угоді від імені директора відповідача – 2.

Відповідач –1 проти позову заперечив, посилаючись на недоведеність обставин, які можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Сторона у справі вважає, що визнання недійсними установчих документів та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідач –1 також вважає, що надані висновки експертизи, проведеної в межах кримінальної справи, не можуть бути прийняті до уваги в адміністративній справі, оскільки підлягають оцінці спеціалізованим судом. Крім того, на думку відповідача –1, в разі встановлення судом в кримінально –процесуальному порядку обставин, які мають значення для справи, позивач не позбавлений права звернутись до суду для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Також відповідач –1 стверджує, що позивач не може звертатись з окремим позовом про визнання недійсного договору, що порушує публічний порядок, оскільки в силу цивільного законодавства така угода є нікчемною і додаткового визнання недійсності не потребує. Натомість законом передбачена можливість встановлення факту нікчемності угоди при стягненні адміністративно –господарських санкцій, якими є санкції, передбачені ст.208 ГК України.

Відповідач –2 заперечень не надав, представника в судове засідання не направив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ

17.01.2005р. між відповідачами у справі укладений договір поставки обладнання б/н, за умовами якого відповідач –2 (продавець) зобов’язався поставити покупцю обладнання, запасні частини та інструмент, а відповідач –1 (покупець) зобов’язався перерахувати кошти на протязі 10 банківських днів з моменту поставки. Ціна за договором склала 3712400 грн.

До матеріалів справи додані податкова накладна № 1 від 31.01.2005р., накладна за таким же номером і датою, видані відповідачем –2, згідно з якими відповідач –1 отримав обладнання на загальну суму 3712400,4 грн., в т.ч. ПДВ 618733,4 грн.

Відповідно до наданого податковим органом листа, відповідач –2 включив в січні 2005 р. дану суму ПДВ до податкового зобов’язання.

Відповідач –2 –товариство з обмеженою відповідальністю „Торг –Сервіс 4” на момент вчинення спірної угоди було зареєстрованим з 22.10.2004р. , що підтверджується статутом, свідоцтвом про державну реєстрацію, довідкою про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та зареєстроване як платник податків, зокрема, як платник податку на додану вартість, що також підтверджується відповідною довідкою та свідоцтвом , наявними в матеріалах справи.

23.12.2005р. Голосіївським районним судом м. Києва прийнято рішення у справі № 2-5953/05, яким визнано товариство з обмеженою відповідальністю „Торг Сервіс 4 ” таким , що припинило діяльність, скасовано його державну реєстрацію, визнані недійсними його статут та свідоцтво про державну реєстрацію.

При цьому судом було встановлено, що зазначений в якості власника товариства гр.. Калуцький І.В, за словами останнього, ніякого відношення до створення та функціонування підприємства не має.

Рішення суду набрало законної сили , що сторонами у справі не заперечується.

На підставі даного рішення начальником ДПІ у Голосіївському районі м. Києва затверджено акт № 4495/29-203 від 05.06.2006р. про анулювання реєстрації ТОВ „Торг –Сервіс 4” як платника податку на додану вартість.

Однак наявність умислу, направленого на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, не може бути підтверджена лише рішенням суду про визнання недійсним запису про державну реєстрацію підприємства та припинення юридичної особи, оскільки предметом дослідження у такій справі є дотримання порядку державної реєстрації підприємства. Наявність протиправного умислу при укладенні спірного договору предметом такого дослідження не була.

Крім того, юридичним наслідком припинення юридичної особи в даному випадку мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, зокрема держави. Сам факт визнання недійсним запису про державну реєстрацію підприємства не спричиняє недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Позивач не надав доказів того, що Відповідач –1, укладаючи спірний договір, знав або міг знати про недостовірність відомостей , внесених до реєстру відносно Відповідача –2.

Надані позивачем висновки судово –почеркознавчої експертизи, проведеної по кримінальній справі, відомості про прийняття до розгляду якої судом на час вирішення спору відсутні, не можуть бути прийняті як належні докази в адміністративній справі. Відповідно ст.ст.82,86 КАС України висновок експерта не є обов’язковим для суду і повинен оцінюватись на рівні з іншими доказами. Натомість, господарський суд не має можливості та повноважень надати належну оцінку висновку судово –почеркознавчої експертизи, проведеної в межах кримінальної справи з урахуванням зібраних в ній доказів.

Крім того, слід зазначити наступне.

На обґрунтування позовних вимог контролюючий орган посилається на приписи ст. 207 ГК України, якими передбачено умови визнання недійсності господарських зобов'язань.

Разом з тим, слід враховувати, що органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України від 04.12.1990 № 509-Х11 «Про державну податкову службу в Україні», можуть на підставі пункту 11 цієї статті - звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами. вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність та вимагати застосування відповідних наслідків (санкцій). Однак, висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені частиною 1 статті 208 ГК. За змістом статті це можливо лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно з частиною 1 статті 208 ГК передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Такі санкції є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини першої статті 238 Господарського кодексу України.

Водночас, наведену норму ст.207 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже. - нікчемним. Як зазначено у ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом такого правочину не вимагається, тому позови податкових органів про визнання правочину (угоди. господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

По даній справі позивачем не заявлялись вимоги про стягнення адміністративно –господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК України.

За таких обставин відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При прийнятті постанови суд враховує висновки Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, які містяться в постанові № 21-321 во 05 від 14.02.2006р., постанові від 26.09.2006р., Вищого адміністративного суду України , викладені в ухвалі від 13.03.2008р. по справі № 16/135 (6/248д).

Керуючись п.1 ч.1 ст.157,ст.ст. 158-160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Провадження у справі закрити.

2.          Ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя:                                                                                                                        М.В.Фесюра