ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 р.

№ 42/478

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка, В. Дерепи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства (ДП)

"Придніпровська залізниця"

на рішення

від 23.04.2008 року

господарського суду міста Києва

у справі

№ 42/478

за позовом

ДП "Придніпровська залізниця"

до

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ)

лізингова компанія "Укртранслізинг"

про

стягнення 57 671 630,00 грн.

та за зустрічним позовом

ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг"

до

ДП "Придніпровська залізниця"

про

стягнення 6 832 542,41 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

1)          Ігнатов А.О. (дов. від 03.04.200 № 495);

2)          Шевченко В.А. (01.01.2008 № 37);

відповідача

Зонтов Ю.В. (дов. від 01.06.2008 б/н);

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2007 року ДП "Придніпровська залізниця" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" (з урахуванням уточнення, поданого 24.04.2008) 31 962 000, 00 грн. авансового платежу з урахуванням ПДВ, суми втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у розмірі 9 006 980,00 грн., витрат понесених за рахунок користування кредитними коштами у розмірі 897 900, 00 грн., суми недоотриманого прибутку в розмірі 631 830, 00 грн., штрафу за користування коштами у розмірі 3 % річних від суми авансу, що складає 1 432 800, 00 грн., пені за несвоєчасну передачу майна у розмірі 8 225 300, 00 грн., штрафу за відмову передати майно у лізинг у розмірі 12 413 300, 00 грн., сплачене державне мито та витрати на ІТЗ судового процесу.

В ході розгляду справи 04.12.2007 ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" була подана зустрічна позовна заява, вимоги за якою в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України неодноразово уточнювались, а саме, 19.02.2008, 27.02.2008, 07.03.2008 уточнювалися, у зв'язку з тим, що за час розгляду справи розмір лізингових платежів за поставлену партію продукції, пеня та штрафні санкції, що підлягають стягненню, значно збільшилися.

Доповідач: Волік І.М.

Таким чином, відповідно до останнього уточнення позовних вимог за зустрічним позовом від 07.03.2008 заявлені вимоги про стягнення з відповідача 6 832 452, 41 грн., у тому числі: 6 144 788, 39 грн. прострочених лізингових платежів за поставлену партію продукції, 85 976, 66 грн. пені, 531 626, 70 грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 70 060, 66 грн. нарахувань 3 % річних від суми несплачених лізингових платежів, 25 500, 00 грн. витрат по сплаті державного мита, 118, 00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Позовні вимоги ДП "Придніпровська залізниця" були обґрунтовані умовами укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № Пр/В-061742/НЮ від 28.12.2006 та графіком постачання напіввагонів, який відповідач порушив, у зв'язку з чим, за умовами договору передбачено штрафні санкції.

Зустрічні позовні вимоги ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" були обґрунтовані умовами вищевказаного договору та графіком сплати лізингових платежів за отримані партії напіввагонів, який відповідач за зустрічним позовом порушив, у зв'язку з чим, за умовами договору передбачено штрафні санкції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.04.2008 у справі № 42/478 (суддя О. Хрипун) у задоволенні первісного позову відмовлено; позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено повністю, стягнуто з ДП "Придніпровська залізниця" на користь ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" 6 144 788, 39 грн. прострочених лізингових платежів за поставлену партію продукції, 85 976, 66 грн. пені, 531 626, 70 грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 70 060, 66 грн. нарахувань 3 % річних від суми несплачених лізингових платежів, 25 500, 00 грн. витрат по сплаті державного мита, 118,00 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішення суду мотивовано наступними обставинами, що встановлені в ході судового розгляду.

У відповідності до п. 3.1. укладеного між сторонами договору майно передається лізингодавцем (ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг) і приймається у лізинг лізингоодержувачем (ДП "Придніпровська залізниця") поетапно партіями не менше ніж 25 одиниць - від виробника - вагоноремонтного заводу, на умовах сплати лізингоодержувачем лізингодавцю лізингової плати за користуванням майном шляхом перерахування лізингових платежів лізингодавцю.

Пунктом 3.4. договору визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати передбачені договором лізингові платежі, а в пункті 3.6. наведено, що лізингоодержувач не має права затримувати лізингові платежі, строк сплати яких настав, крім того, в пункті 3.11. договору також зазначено, що лізингоодержувач здійснює лізингові платежі незалежно від фактичного користування майном.

Отже, однією з основоположних та необхідних умов для виконання сторонами обов'язків за спірним договором, є обов'язок ДП "Придніпровська залізниця" вчасно та без затримки сплачувати лізингові платежі за отриманий предмет лізингу.

Станом на момент подання позову ДП "Придніпровська залізниця" здійснено поставку 170 од. напіввагонів, що підтверджується актами приймання - передачі від 02.04.2007, 31.05.2007 та 02.07.2007.

Згідно з пунктом 3.2. договору розмір, строки та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю по кожній партії майна, що передається в лізинг, встановлюється графіком лізингових платежів (додаток № 5 до договору), який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з графіком лізингових платежів ДП "Придніпровська залізниця" повинно сплачувати щомісячно не пізніше 5 (п'ятого) числа кожного місяця, починаючи з квітня місяця, лізингові платежі за майно, яке знаходиться в його користуванні. Вартість 170 напіввагонів, які перебувають у користуванні залізниці становить 37 961 955, 00 грн.

В порушення вимог п. 3.2. договору та графіку лізингових платежів, затверджених додатком № 5 до спірного договору від лізингоодержувача на рахунок лізингодавця жодних лізингових платежів не надходило, окрім авансового платежу в сумі 66 357 000, 00 грн. (платіжне доручення від 28.12.2006 № 2417), який передбачений графіком сплати лізингових платежів та частину якого в сумі 28 754 700,00 грн. повернуто залізниці на підставі платіжного доручення від № 106 від 04.09.2007.

Таким чином, прострочення виконання зобов'язань за договором зі сторони ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" щодо поставки наступних партій напіввагонів (згідно з графіком передачі майна у лізинг відповідач протягом квітня - червня 2007 року зобов'язався здійснити передачу позивачеві 570 одиниць майна, а саме: в квітні - 180 одиниць, в травні - 190 одиниць, в червні - 200 одиниць) насамперед пов'язано із порушенням саме зі сторони ДП "Придніпровська залізниця" зобов'язання по оплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу № Пр/В-061742/НЮ від 28.12.2006, адже сума несплачених лізингових платежів є значною і складає понад 6 мільйонів гривень, що в свою чергу унеможливлює виконання взятих на себе зобов'язань за договором зі сторони ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" з виготовлення та поставки наступних партій напіввагонів.

Після неналежного виконання зі сторони лізингоодержувача обов'язків за договором в частині сплати лізингових платежів за поставлені партії майна лізингодавець зі своєї сторони припинив поставку наступних партій майна, утримуючи у себе авансовий платіж у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення (31 962 000,00 грн.), який менше ніж вартість отриманого лізингоодержувачем та поставленого лізингодавцем майна (вартість 170 одиниць напіввагонів складає за договором 37 961 955,00 грн.).

Господарським судом не прийнято до уваги як довід посилання позивача на те, що відповідач, не отримавши вчасно лізинговий платіж за першу поставлену партію майна, міг скористатися правами, визначеними умовами п. 3.12. спірного договору, оскільки в вищезазначеному пункті чітко визначено, що сума попередньої оплати, яка може бути зарахована до зменшення заборгованості лізингоодержувача по графіку лізингових платежів формується з попередньо сплачених лізингових платежів. Отже сума попередньо отриманого авансового платежу не могла бути використана лізингодавцем для покриття неотриманих лізингових платежів.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення виконання термінів поставки предмету лізингу, штрафу за відмову передати майно у лізинг, суми втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції, 3 % річних від суми авансу, витрат понесених за рахунок користування кредитними коштами, суми недоотриманого прибутку залишені без задоволення, оскільки прострочення зобов'язання стало наслідком неправомірних дій позивача щодо невиконання зобов'язань по сплаті лізингових платежів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 219 ГК України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

У зв'язку з наведеним, місцевий господарський суд дійшов висновку, що невиконання позивачем умов договору в частині сплати лізингових платежів є підставою для звільнення ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" від відповідальності по сплаті штрафних санкцій, передбачених умовами договору та вимогами чинного законодавства за порушення графіку поставки предмету лізингу.

Позовні вимоги позивача в частині повернення на підставі п. 10.11 договору авансового платежу також не підлягають задоволенню виходячи з того, що таке право виникає у позивача тільки в разі належного виконання умов договору з його сторони.

Крім того, на думку місцевого господарського суду, відповідачем правомірно застосовано притримання на вартість 170 одиниць залізничних напіввагонів, що передані позивачу у лізинг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 594 ЦК України, якими передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Оскільки позов не містить вимоги позивача щодо оспорювання правомірності притримання авансового платежу, а відповідачем правомірно застосовано притримання авансового платежу як забезпечення виконання графіку сплати лізингових платежів, який за умовами договору, розрахований на 10 років (до 2017 року), то господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення вимоги щодо повернення авансового платежу не має.

Рішення про задоволення вимог зустрічної позовної заяви мотивоване тим, що відповідно до п. п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

На момент прийняття рішення у справі договір фінансового лізингу № Пр/В-061742/НЮ від 28.12.2006 є чинним, зобов'язання за цим договором є діючими та підлягають виконанню відповідно до його умов, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність у відповідності з положеннями цього договору.

В порушення вимог п. 3.2. договору та графіку лізингових платежів з боку лізингоодержувача жодних лізингових платежів не надходило.

Пунктом 10.2. договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингоодавцем у разі прострочення оплати лізингового платежу у розмірі 0,01% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, за кожен день прострочення.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП "Придніпровська залізниця" звернулось з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення у справі та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач за первісним позовом зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає встановленим обставинам справи, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм права, та є необґрунтованим, у зв'язку з чим наявні підстави для його скасування та направлення справи на новий розгляд.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.12.2006 між ДП "Придніпровська залізниця" (лізингоодержувач за договором) та ВАТ лізинговою компанією "Укртранслізинг" (лізингодавець за договором) було укладено договір № ПР/В-061742/НЮ про передачу майна, а саме чотирьохвісних залізничних напіввагонів в платне користування на умовах фінансового лізингу.

Розмір партій майна, що передається в лізинг, обумовлюється графіком передачі майна в лізинг (додаток № 2 до договору).

Відповідно до п. 3.3.2 договору та графіку лізингових платежів (додаток № 5 до договору) 28.12.2006 позивачем перераховано авансовий платіж у розмірі 66 357 000,00 грн. з урахуванням ПДВ, про що свідчить платіжне доручення № 2417 від 28.12.2006 та частину якого у розмірі 28 754 700, 00 грн. повернуто залізниці на підставі платіжного доручення № 106 від 04.09.2007.

Згідно з графіком передачі майна у лізинг (додаток № 2 до договору) відповідач протягом квітня - червня 2007 року повинен був здійснити передачу позивачеві 570 одиниць майна, а саме: в квітні - 180 одиниць, в травні - 190 одиниць, в червні - 200 одиниць.

На момент розгляду справи позивачем отримано лише 170 одиниць майна, що становить 29,8 % від загальної кількості, передбаченої договором та підтверджується актами приймання - передачі від 02.04.2007, 31.05.2007 та 02.07.2007.

У відповідності до акту приймання - передачі майна від 02.04.2007 лізингоодержувач прийняв, а лізингодавець передав першу партію майна у кількості 90 одиниць.

У відповідності до графіку лізингових платежів (додаток № 5 до договору) за отриману партію майна лізингоодержувач був зобов'язаний розрахуватися з лізингодавцем в термін до 05.04.2007.

В термін, обумовлений графіком лізингових платежів лізингоодержувач за отриману першу партію майна лізингові платежі лізингодавцю не перерахував.

Після неналежного виконання зі сторони лізингоодержувача обов'язків за договором в частині сплати лізингових платежів за поставлені партії майна, лізингодавець зі своєї сторони, припинив поставку наступних партій майна, утримуючи у себе авансовий платіж у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення (31 962 000,00 грн.), який менше ніж вартість вже отриманого лізингоодержувачем та поставленого лізингодавцем майна (вартість 170 одиниць залізничних чотирьохвісних напіввагонів у відповідності до умов договору складає: 170 од. X 221 190 грн. = 37 961 955,00 грн.).

Також місцевим господарським судом встановлено, що зобов'язання за договором відповідачем виконане не було, друга та третя партія майна була поставлена з простроченням графіку поставки майна в лізинг, наступні партії, передбачені графіком взагалі поставлені не були. Крім того, жодного лізингового платежу, передбаченого умовами спірного договору позивачем сплачено не було.

Крім того, господарським судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги як довід посилання позивача на те, що відповідач, не отримавши вчасно лізинговий платіж за першу поставлену партію майна, міг скористатися правами, визначеними умовами п. 3.12 спірного договору, оскільки в вищезазначеному пункті чітко визначено, що сума попередньої оплати, яка може бути зарахована до зменшення заборгованості лізингоодержувача по графіку лізингових платежів, формується з попередньо сплачених лізингових платежів, отже сума попередньо отриманого авансового платежу не могла бути використана лізингодавцем для покриття не отриманих лізингових платежів.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку, що прострочення виконання графіку поставки насамперед пов'язане із порушенням саме зі сторони ДП "Придніпровська залізниця" зобов'язання по оплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу № Пр/В-061742/НЮ від 28.12.2006, адже сума несплачених лізингових платежів є значною, складає понад 6 мільйонів гривень, що в свою чергу унеможливлює виконання взятих на себе зобов'язань за договором зі сторони ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" з виготовлення та поставки наступних партій напіввагонів.

До того ж, господарським судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем правомірно застосовано притримання на вартість 170 одиниць залізничних напіввагонів, що передані позивачу у лізинг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 594 ЦК України, якими передбачено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

В зв'язку з тим, що позов не містить вимоги позивача щодо оспорювання правомірності притримання авансового платежу, а відповідачем правомірно застосовано притримання авансового платежу, як забезпечення виконання графіку сплати лізингових платежів, який за умовами договору, розрахований на 10 років (до 2017 року), то підстав для задоволення вимоги щодо повернення авансового платежу у господарського суду не було.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вимоги за касаційною скаргою в переважній більшості стосуються оцінки доказів, а не питань застосування судом першої інстанції норм права, проте касаційна інстанція позбавлена можливості встановлювати дійсні обставини справи.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки суду про те, що неможливість виконати свої зобов'язання за спірним договором зі сторони ВАТ лізингова компанія "Укртранслізинг" в частині поставки та дотримання графіку поставки предмету лізингу знаходиться у причинному зв'язку з порушенням зі сторони ДП "Придніпровська залізниця" умов договору в частині своєчасної сплати лізингових платежів слід вважати правильними та відповідними до вимог Цивільного кодексу України.

Доводи касаційної скарги правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують.

Враховуючи те, що твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 23.04.2008 у справі № 42/478 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Дунаєвська

Судді : І. Волік

В. Дерепа