ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.08 р.                     Справа № 17/49

Господарського суду Донецької області у складі судді В.М.Татенко розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу, порушену

за позовом: Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця», м. Харків

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», м. Маріуполь.

про стягнення 2’540,70 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача: Прядка В.О. - довіреність

від відповідача: Альошина С.В. - довіреність

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Статутне територіально-галузеве об’єднання «Південна залізниця», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» про стягнення збитків в розмірі 2’540,70 грн. (з урахуванням ПДВ 20%), що складаються з вартості:

-          плати за користування вагоном – 365,70 грн.;

-          телеграфного повідомлення – 36,36 грн.;

-          маневрових робот – 399,84 грн.;

-          збору за зберігання вантажу – 1’738,80 грн.

та виникли у зв’язку із затриманням відправленого відповідачем вагону з вантажем через невідповідність даних у залізничній накладній даним вантажної митної декларації.

В обґрунтування позову позивач посилається на норми Господарського кодексу (ГК) України, Статуту залізниць України (далі – «Статут»), Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р. (далі – «УМВС»).

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на те, що він не був декларантом відповідного вантажу – цим займалися інші особи, які діяли за дорученням відповідача.

Розгляд справи був закінчений 27.05.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.06.2008р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Господарським судом встановлено, що згідно умов договору залізничного перевезення вантажу, оформленого залізничною накладною СМГС № 49915095 (а.с. 10-11) у 26 вагонах від відправника – відповідача по справі зі станції Маріуполь-Сортувальний, Донецької залізниці, на адресу одержувача – ВАТ «Белгородський цемент», до станції Белгород-Сумський, Південно-Східної залізниці (Російська Федерація) був відправлений експортний вантаж – шлак гранульований.

12.08.2007р. працівниками станції Харків-Сортувальна СТГО Південна залізниця був складений акт загальної форми № 1432 від 12.08.2007р. (а.с. 13), із змісту якого вбачається, що один із згаданих 26 вагонів, а саме № 53590352, не був поданий до митного оформлення через не відповідність фактичного номера 53590352 та № 56475122 у вантажній митній декларації («ВТД») ЦБД.

16.08.2007р. працівниками тієї ж станції був складений акт загальної форми № 1433 від 16.08.2007р. (а.с. 13), згідно якого зазначений вагон був відпущений за призначенням на підставі підтвердження у ЦБД.

Таким чином вагон 53590352 простояв на станції 95 вагоно-годин.

У зв’язку з цією обставиною позивачем вимагає стягнути з відповідача збитки в розмірі 2’540,70 грн. (з урахуванням ПДВ 20%), що складаються з вартості:

-          плати за користування вагоном – 365,70 грн.;

-          телеграфного повідомлення – 36,36 грн.;

-          маневрових робот – 399,84 грн.;

-          збору за зберігання вантажу – 1’738,80 грн.

Згідно ст. 42 Закону України “Про транспорт” якщо міжнародним договором, укладеним Україною, встановлені інші правила ніж ті, що містяться у законодавстві України про транспорт, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору. Перелік нормативних актів, що складають законодавство України про транспорт, міститься у ч. 1 ст. 2 цього Закону. До згаданого законодавства України віднесені, зокрема, Закон України “Про транспорт”, статути (кодекси) окремих видів транспорту та інші акти законодавства України

За таких умов правовідношення, що виникли між сторонами щодо згаданого перевезенням, мають регулюватися, у тому числі – нормами “УМВС”. Свідченням того, що спірний вагон перевозився саме на умовах Угоди є залізнична накладна СМГС, складена за правилами УМВС.

Згідно § 1 ст. 11 УМВС відправник повинен додати до залізничної накладної супровідні документи, необхідні для здійснення митних та інших правил. § 2 ст. 11 УМВС передбачає відповідальність відправника перед залізницею за наслідки, що виникли у результаті відсутності, недостатності чи неправильності супровідних документів та у разі затримки перевезення через ненадання цих документів має сплатити залізниці штрафи та збори.

Виходячи з умов п. 1 § 1 ст. 15 УМВС стягнення провізних платежів (до яких відповідно §1 ст. 13 УМВС відносяться додаткові збори та витрати, що виникли за період від прийняття вантажу до перевезення до його видачі одержувачу), які виникли під час перевезень по залізницях відправлення здійснюється з відправника на станції відправлення або у відповідності з діючими на залізницях відправлення внутрішніми правилами.

Згідно п. 1.11 “Правил розрахунків за перевезення вантажів”, затверджених наказом Міністерства Транспорту України № 644 від 21.11.2000р. платежі, збори та штрафи, які виникли через затримку вагонів з експортними вантажами під час перевезення з вини відправника, оформлюються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів та штрафів з відправника.

З огляду на зазначене, зважаючи на те, що станція відправлення вантажу у вагоні № 53590352, Маріуполь-Сортувальний, є структурною одиницею ДП «Донецька залізниця», а ні – СТГО «Південна залізниця» правом стягнення будь-яких сум, нарахованих за спірним перевезенням (у тому числі й підвідомчими СТГО «Південна залізниця» структурними одиницями), а відтак і правом на звернення до господарського суду з відповідною вимогою наділена саме Донецька, а ні СТГО «Південна залізниця».

Вимагаючи стягнути з відповідача спірну суму, позивач вважає її як збитки ніби то завдані відповідачем. Проте з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згадані нараховані позивачем суми плати за користування вагоном, вартості маневрових робіт, телеграфного збору та збору за зберігання вантажу не можна вважати збитками у розумінні ст. 224 ГК України, адже ці суми за своєю суттю є платою за відповідні послуги, надані залізницею, які мають нараховуватись та сплачуватись певним чином та – за наявності певних обставин, визначених Правилами користування вагонами, Правилами зберігання вантажів та Тарифним керівництвом № 1.

Нарахування позивачем сум маневрових робіт, телеграфного збору та збору за зберігання вантажу у даному випадку є взагалі безпідставними, оскільки:

-          зазначений у п. 1.8 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за маневрову роботу стосується робот які виконуються на залізничній під’їзній колії та лише за окремою вимогою власника під’їзної колії, а маневрові роботи з вагоном виконувались на залізничній колії станції Харків-Сортувальна СТГО Південна залізниця;

-          за п. 2 розділу 2 “Тарифного керівництва № 1” передбачена оплата збору за зберігання вантажу, що прибув на станцію призначення та не вивезений або не вивантажений з вини одержувача, а станція Харків-Сортувальна СТГО Південна залізниця (де знаходився вагон з вантажем) не є станцією призначення;

-          передбачений п.14 табл. 2 п. 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за повідомлення справляється лише при наявності вимоги про таке повідомлення.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача у складі збитків суми плати за користування вагоном також не є обґрунтованою з таких підстав.

Згідно п. 3 «Правил користування вагонами і контейнерами», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. за № 113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за № 165/3458 (далі – «Правила користування»), облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за «Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)» форми «ГУ-46», яка виходячи з умов абз. 2 п. 4 цих Правил повинна підписуватися начальником станції та вантажовласником. Позивач такої відомості суду не надав, адже вона взагалі позивачем не складалась.

Виходячи з п 8 Правил користування у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Із змісту акту загальної форми № 1432, на який посилається позивач, не вбачається, що спірний вагон затримувався. Більш того, зазначений акт підписаний лише працівниками станції, тобто – зацікавленими особами. Таким чином з огляду на вимоги ст. 34 ГПК України зазначений акт не може вважатися допустимим доказом, що підтверджує затримку вагону

Пунктом 4.7 «Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами», затвердженого наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 30 березня 2001 р. N 231/174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України

19 квітня 2001 р. за N 360/5551, передбачено, що у разі надходження на прикордонну передавальну станцію товарів (вантажів) з порушенням вимог цього Порядку або товарів (вантажів), щодо яких є потреба провести митний огляд (переогляд), посадова особа митниці призначення в накладній під найменуванням товарів (вантажів) учиняє запис «Пропуск заборонено» і зазначає підставу для прийняття такого рішення. Запис завіряється підписом і відбитком штампа «Під митним контролем»посадової особи митниці призначення, а документи повертаються посадовій особі станції. Про затримку товарів (вантажів) складається акт загальної форми, який підписується посадовими особами станції та митниці.

.          Надана позивачем залізнична накладна не містить будь-яких приписів прикордонної митниці про заборону у пересуванні відповідного вантажу.

Згідно пояснень по заповненню залізничної накладної СМГС у разі затримання вантажу на зворотному боці аркуша 4 накладної залізниця має у графі 95 зазначити станцію, на якій затриманий вантаж та причини такого затримання. Доказів наявності такого запису у накладній позивач суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами не доведена не тільки вина відповідача у затриманні вагону, але й сам факт такого затримання.

Аналізуючи все вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, яке є підставою для стягнення з останнього будь-яких збитків.

Судові витрати відносяться на позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 82 – 85 ГПК України, господарський суд –

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя