Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2008 р. Справа № 33/313-06(н/р45/77-05)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О. В., суддя Афанасьєв В.В. , суддя Демченко В.О.

при секретарі Шкуренко Л.О.

за участю представників сторін:

позивача –Ситник С.Г. - довіреність №1/06-1-18 від 07.04.08 р.,

відповідача - Курильської О.А. - довіреність б/н від 10.05.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного об’єднання «Укрморпорт» вх. № 1246Х/3-9 на рішення господарського суду Харківської області від 17.04.08 у справі № 33/313-06(н/р45/77-05)

за позовом Державного об’єднання «Укрморпорт» м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРМ», м. Харків

про стягнення 398016,00 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРМ», м. Харків

до Державного об’єднання «Укрморпорт», м. Київ

про стягнення 212295,12 грн.

встановила:

У квітні 2004 року позивач - Державне об’єднання «Укрморпорт», звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРМ» 398016,00 грн., як таких, що утримуються відповідачем без достатньої правової підстави.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 травня 2004 року у справі № 47/162-04 (суддя Ю.В.Светлічний) у задоволені позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2004 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Бухан А.І., судді Смірнов В.Г., Шепітько І.І.) рішення господарського суду Харківської області від 24 травня 2004 року залишено без змін, а апеляційна скарга Державного об’єднання «Укрморпорт» - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2005 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2004 року та рішення господарського суду Харківської області від 24 травня 2004 року у справі № 47/162-04 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

У червні 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КРМ» звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з ДО «Укрморпорт» збитків у розмірі 244126,89 грн. та витрат на оплату праці адвоката.

У липні 2005 року ДО «Укрморпорт»уточнило свої позовні вимоги та просило господарський суду Харківської області стягнути з ТОВ “КРМ” на свою користь 571152,96 грн., з яких : 398016,00 грн., як таких, що утримуються відповідачем без достатньої правової підстави та 173136,96 грн. штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15 серпня 2005 року у справі № 45/77-05 (н.р.47/162-04) (колегія суддів у складі: головуючий суддя Калініченко Н.В., судді Буряк Л.В., Білоусова Я.О.) у задоволенні первісного позову Державного об’єднання «Укрморпорт»до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРМ” відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КРМ” до Державного об’єднання «Укрморпорт» про стягнення суми збитків задоволено частково –стягнуто з Державного об’єднання «Укрморпорт»на користь ТОВ “КРМ” –212127,70 грн. витрат, державне мито в сумі 2121,28 грн., судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп., судові витрати на оплату праці адвокатів в загальній сумі 106534,00 грн. В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2006 року у справі №45/77-05 апеляційну скаргу ДО «Укрморпорт» було задоволено частково, рішення господарського суду Харківської області від 15 серпня 2005 року у справі скасовано, постановлено нове рішення, відповідно до якого –стягнуто з ТОВ «КРМ» на користь ДО «Укрморпорт» 398016,00 грн. як безпідставно набутих відповідачем (за первісним позовом), у задоволенні зустрічного позову ТОВ “КРМ” до ДО «Укрморпорт»про стягнення 244126,89 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.09.2006 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2006 року та рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2005 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

У березні 2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю «КРМ» були надані уточнення до зустрічної позовної заяви, в яких він просив стягнути з відповідача на користь ТОВ ”КРМ” вартість зберігання меблів у розмірі 212295,12 грн. та розірвання договори на поставку меблів №17 від 11.03.03 р., №23 від 19.03 р., №25 від 21.03.03 р., №26 від 27.03.03 р., у зв’язку з їх суттєвим порушенням з боку ДО«Укрморпорт».

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 квітня 2008 року у справі № 33/313-06 (н.р.45/77-05) (колегія суддів у складі: головуючий суддя Савченко А.А., судді Лаврова Л.С., Кононова О.В.) у задоволенні первісного позову Державного об’єднання«Укрморпорт» до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРМ” про стягнення 398016,00 грн. відмовлено. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КРМ” до Державного об’єднання «Укрморпорт» задоволено частково. Розірвано договори на поставку меблів від 11.03.2003р. №17, від 19.03.2003р. №23, від 21.03.2003р. №25, від 27.03.2003р. №26. Стягнуто з ДО «Укрморпорт» на користь ТОВ “КРМ” 175217,00 грн., державного мита в сумі 1739,00 грн., судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 96,00 грн. та 87357,00 грн. послуг адвоката. В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Державне об’єднання «Укрморпорт» з рішенням місцевого господарського суду від 17 квітня 2008 року не погодилось, звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення, яким заявник скарги просить задовольнити його позовні вимоги щодо стягнення з ТОВ “КРМ” 571152,96 грн., а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, судові витрати покласти на ТОВ “КРМ”.

Вимоги скарги позивач за первісним позовом, зокрема, обґрунтовує тим, що ДО «Укрморпорт» та ТОВ “КРМ“ тривалий час намагалися укласти договори поставки від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26, в процесі чого ДО «Укрморпорт»перерахувало на користь ТОВ “КРМ“ грошові кошти у сумі 398016,00 гривень. Стверджує, що сторонам не вдалося дійти згоди щодо істотних умов договору поставки (асортименту та ціни замовлення), внаслідок чого зазначені договори залишилися неукладеними. Виходячи з цього, позивач за первісним позовом вважає, що грошові кошти, які ним перераховані відповідачеві, були перераховані без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню як безпідставно отримані згідно зі ст. 1212 ЦК України. Крім того, за порушення строків виконання зобов’язання на підставі ст.231 ГК України ним нараховані штраф - у розмірі 7% та пеня - у розмірі 0,1% вартості товарів.

Позивач за первісним позовом також зазначає, що на момент підписання листа від 19.12.03 р. генеральний директор ДО «Укрморпорт»не мав управлінських повноважень. Згоди на укладення спірних договорів в усній формі ДО «Укрморпорт»не надавало, одержані ними меблі на суму 7767,00 грн. до спірних договорів не відносяться. Окрім того, позивач за первісним позовом зазначив, що вимоги відповідача за первісним позовом щодо компенсації вартості зберігання меблів також є безпідставними з огляду на те, що вартість зберігання товару компенсується відповідачем у випадку зберігання товару на складі позивача більше 10 діб, які відліковуються лише з моменту закінчення монтажу.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КРМ»у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача за первісним позовом заперечує, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду вважає законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв’язку з чим воно має бути залишено без змін. Свої заперечення проти апеляційної скарги, зокрема, обґрунтовує тим, що підставою набуття ним коштів є договори поставки від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26, які, на його думку, були укладені, оскільки сторонами були узгоджені всі істотні умови договорів поставки. Наполягає на тому, що факт укладення зазначених договорів підтверджується самим позивачем за первісним позовом, а саме: листами ДО «Укрморпорт»№ 1/05-2878 від 23.09.03 та № 13-06-03 від 17.12.03). Крім того, додатковою підставою, на думку відповідача за первісним позовом, для отримання коштів від позивача за первісним позовом є також і зміна суттєвих умов договорів, яка має характер додаткової угоди, та яка відбулася шляхом обміну листами (лист ДО «Укрморпорт»від 17.12.03 № 13-06-03 та лист ТОВ фірма “КРМ“ від 19.12.03 № 19/12). Змістом зміненого зобов’язання є поставка ТОВ фірма «КРМ»продукції на користь ДО «Укрморпорт» , яка зазначена у вказаних листах. Також представник ТОВ «КРМ»зазначає, що змінене зобов’язання відповідає усім вимогам чинного законодавства, в тому числі і вимогам щодо істотних умов договору поставки. Крім того він стверджує, що, оскільки позивач за первісним позовом не в повному обсязі виконав свої обов’язки в частині приймання замовлення, тому, що прийняв лише товар, поставлений за договором від 11.03.03 р. №17 на загальну суму 7767,60 грн., а в іншій частині тривалий час ухиляється від прийняття меблів, ДО«Укрморпорт»є таким, що порушило прийняте на себе зобов’язання, що є підставою для розірвання спірних договорів. Крім того, оскільки меблі на суму 390248,40 грн. які були підготовлені до передачі ДО «Укрморпорт», фактично передані не були у зв’язку з проханням директора позивача Манучарова А.І., висловленим у листі ДО «Укрморпорт»від 23.09.2003 року № 1/05-2878 про зберігання за рахунок ТОВ «КРМ» зазначених меблів так як строк капітального ремонту в приміщенні ДО «Укрморпорт»був продовжений, то на підставі п. 7.4 договорів поставки ДО «Укрморпорт»повинен виплатити ТОВ фірма “КРМ“ вартість зберігання на складах з розрахунку 0,1% вартості замовлення за кожний день зберігання.

Для виготовлення повного тексту постанови, в судовому засіданні 23 червня 2008 року була оголошена перерва до 15:00 год. 24 червня 2008 року.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги ДО«Укрморпорт», перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у березні 2003 року генеральним директором ДО «Укрморпорт»Манучаровим А.І. та директором ТОВ фірма «КРМ»Рядинським В.А. були підписані договори поставки від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26. Згідно з умовами зазначених договорів, ТОВ фірма «КРМ» прийняла на себе зобов’язання поставити на користь ДО«Укрморпорт»офісні меблі на загальну суму 398016.00 гривень, а ДО «Укрморпорт»- прийняти ці меблі та оплатити їх вартість. Згідно з п.2.1. вказаних договорів, асортимент зазначених договорів та їх вартість сторони повинні були визначити у специфікаціях, форма та термін підписання яких у договорах не визначалися.

На виконання умов вказаних договорів поставки, у березні 2003 року ТОВ фірма “КРМ“ на користь ДО«Укрморпорт» було здійснено поставку офісних меблів на суму 7767,60 грн., що підтверджено матеріалами справи: накладною № 26/06 від 26.03.2003 року та довіреністю ЯЕЮ № 541414 від 26.03.03 про одержання меблів на зазначену суму. Оскільки сторонами не надано доказів того, що між ними існували або існують будь-які інші господарські відносини, ніж ті, про які свідчать з договори від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26, місцевим господарським судом вірно встановлено, що зазначена поставка меблів (номенклатура: стіл комп’ютерний у кількості 10 шт., за ціною 239.00 грн./шт., тумба приставка у кількості 10 шт., за ціною 219.00 грн./шт., полиця для клавіатури у кількості 10 шт., за ціною 55.00 грн./шт.., крісло Prestige в темно сірій тканині з чорними підлокітниками у кількості 10 шт., за ціною 134.00 грн.,/шт.., на загальну суму 7767.60 грн., з урахуванням ПДВ) відбулася в процесі виконання договорів від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26. Тому твердження позивача за первісним позовом про те, що він не отримував меблі за договором № 17 від 11.03.03 р. є безпідставним.

У відповідності до ч.1 ст. 216 ЦК УРСР (1963 року), зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов’язання ТОВ фірма “КРМ“ в частині поставки на користь ДО «Укрморпорт»меблів на суму 7767,00 грн. господарський суд першої інстанції вірно визнав виконаним, а грошові кошти у сумі 7767,00 грн. перерахованими ДО «Укрморпорт» відповідачеві за первісним позовом в рахунок оплати вже поставленої продукції, обґрунтовано на достатніх правових підставах.

Як вбачається з виписок по розрахунковому рахунку ТОВ фірма «КРМ», станом на 28.03.03 ДО «Укрморпорт» перерахувало аванс відповідачеві за первісним позовом згідно з договорами: від 11.03.03 № 17, від 19.03.03 № 23, від 21.03.03 № 25 та від 27.03.03 № 26 по 50 000,00 грн. за кожним договором, на загальну суму 200 000,00 грн. Тобто дані дії позивача за первісним позовом свідчать про вчинення ним дій по виконанню умов спірних договорів поставки.

Статтею 153 Цивільного кодексу України передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, визнаних такими за законом, або необхідних для договорів даного виду. Істотними умовами договорів поставки продукції є предмет, тобто номенклатура, кількість і якість продукції, строк поставки і ціна (пункт 19 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого Постановою Ради міністрів СРСР від 25.07.88 р., № 888).

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, листом від 25.08.03 р. ТОВ фірма «КРМ» повідомило ДО «Укрморпорт»про те, що умови договорів поставки від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 виконані ТОВ фірма «КРМ»у повному обсязі та запропонував позивачу за первісним позовом провести доплату, передбачену п.3.1 спірних договорів та узгодити термін встановлення та монтажу меблів.

З підпункту б п.3.1. вказаних спірних договорів вбачається, що ДО «Укрморпорт»зобов'язалося здійснити остаточні розрахунки за договорами не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати доставки товарів. Згідно з листом ДО «Укрморпорт»від 23.09.03 р., № 1/5-2878, позивач за первісним позовом повідомив відповідача за первісним позовом про те, що доплату за договорами поставки офісних меблів від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 буде здійснено до кінця вересня поточного - 2003 року, а також просив зберігати меблі до початку наступного - 2004 року, у зв'язку з продовженням строків капітального ремонту своїх приміщень.

На виконання обов'язків, зазначених у листі від 23.09.03 р. № 1/5-2878 та ч. „б" п.п.3.1. спірних договорів постачання, ДО «Укрморпорт»23.09.03 р., перерахувало аванс на користь ТОВ фірма «КРМ», посилаючись саме на ці договори постачання, по 49504,00 грн. за кожним договором на загальну суму 198016,00 грн., що підтверджується виписками по розрахунковому рахунку ТОВ фірма «КРМ». Загальна ж сума перерахованого авансу склала 398016,00 грн.

Таким чином, станом на 25.08.03 р., ТОВ фірма «КРМ»виконала свої зобов'язання за договорами поставки меблів від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 в частині готовності до безпосередньої передачі меблів на користь ДО «Укрморпорт»і таке виконання було підтверджене ДО «Укрморпорт»його листами від 23.09.03 р., № 1/5-2878 та № 13-06-03 від 17.12.03 р., в яких позивач за первісним позовом просив відповідача за первісним про заміну вже виконаних замовлень за спірними договорами.

Відповідач за первісним позовом ані господарському суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надав належних доказів того, які саме меблі, якої номенклатури, за якою ціною та якою кількістю він підготував до передачі позивачу за первісним позовом, тому місцевий господарський суд не прийняв доводи відповідача за первісним позовом про те, що у момент підписання спірних договорів сторони узгодили їх предмет. Проте, всі вищезазначені дії сторін спірних договорів поставки та обставини у справі свідчать, що предмет спірних договорів знаходився в процесі узгодження між сторонами, всі проплати, підтвердження яких містяться в матеріалах справи, здійснювались ДО «Укрморпорт»на виконання саме договорів поставки меблів від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 та доузгоджувалось листами від 23.09.03 р., № 1/5-2878 та № 13-06-03 від 17.12.03 р., тобто правовідносини згідно цих спірних договорів поставки між сторонами відбувалися.

У відповідності до ч.2 ст. 156 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), якщо пропозиція про укладення договору зроблена без зазначення строку для відповіді, договір вважається укладеним, якщо відповідь про прийняття пропозиції одержана протягом нормально необхідного для цього часу, вимоги цієї статті кореспондуються з ч.2 ст. 644 ЦК України (в редакції 2003 року).

Статтею 154 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), який був чинним на момент укладення вищезазначених спірних договорів встановлено, що договір може бути укладений як шляхом підписання одного документа, так і шляхом обміну листами, телефонограмами, телетайпограмами, підписаними стороною, яка їх надсилає, що також передбачено і ст. 181 Господарського кодексу України, яка також передбачає укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також шляхом прийняття до виконання замовлення. Можливість укладення договору шляхом підписання кількох документів, у тому числі і листів передбачена і у ст. 207 ЦК України (в редакції 2003 р.).

Листом від 17.12.2003 р. за № 13-06-03 ДО «Укрморпорт»звернувся до ТОВ фірма «КРМ»з прохання розглянути можливість заміни виконаних замовлень за договорами від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 на меблі представницького класу для кабінету генерального директора, кабінету секретаря та кімнати відпочинку. ТОВ фірма «КРМ»листом від 19.12.03 р. надало відповідь про згоду з цією пропозицією і запропонувало замість не відвантаженого товару за договорами від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 поставити інший товар - меблі представницького класу: кабінет генерального директора, модель “Лексус", червоне дерево; кабінет секретаря, модель “Едісон", горіх; кімната відпочинку, модель “Лексус", червоне дерево, зазначивши номенклатуру та кількість цього товару. Генеральним директором ДО «Укрморпорт»- Манучаровим А.І. на це була дана згода, про що свідчить власноручно зроблений ним напис на листі «узгоджено», приналежність підпису саме Манучарову А.І. не була спростована належними доказами представником позивач за первісним позовом ні у судовому засіданні господарського суду першої інстанції, ні у судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції. Тому твердження позивача за первісним позовом про те, що на вказаному листі стоїть підпис не Манучарова А.І., посилаючись на відсутність у нього повноважень на його підписання на той час, не підтверджуються фактичними обставинами та матеріалами справи, оскільки на спростування даного факту позивачем за первісним позовом не надано доказів того, що за даним фактом на підприємстві позивача за первісним позовом була проведена службова перевірка, матеріали даного факту передані у правоохоронні органи, його дії були оскаржені у судовому порядку, чи за цим фактом була здійснена почеркознавча експертиза, якою визнано, що підпис не належить Генеральному директору ДО «Укрморпорт»- Манучарову А.І.

Відповідно до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що факти, які б свідчили про відсутність у Манучарова А.І. повноважень на підписання вищевказаного листа, матеріали даної господарської справи не містять.

Отже, листом від 19.12.03 р. № 19/12 сторони - ТОВ фірма «КРМ»в особі директора Рядинського В.А. та ДО «Укрморпорт»в особі генерального директора Манучарова А.І. було визначено: предмет, вартість, номенклатуру, строки та інші істотні умови договорів поставки продукції, де вказується, що поставка зазначеної продукції буде здійснена на протязі 60-ти днів на умовах, передбачених в раніше укладених договорах.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що сторони саме у такий спосіб (який не суперечить вимогам законодавства чинного як на той час - ЦК України в редакції 1963р., так і на час дії ЦК 2003р.) узгодили змінену специфікацію договорів поставки продукції від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26. Тому, місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано визнав підписаний сторонами лист від 19.12.03 р. № 19/12 як вид додаткової угоди до спірних договорів, оскільки цим листом змінювалися строки виконання замовлення (пункт 6.1. договорів) та уточнювався розділ 1 спірних договорів щодо визначення предмету.

Колегія суддів господарського апеляційного суду, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, вважає, що з 19.12.03 р. сторони спірних договорів поставки у формі, що відповідає чинному законодавству, досягли згоди з усіх істотних умов цих договорів. Кошти загальною сумою 398016.00 грн. (сума яких відповідає сумі позову ДО «Укрморпорт») перераховані ДО «Укрморпорт»на користь ТОВ фірма «КРМ»на підставі спірних договорів, що містять усі необхідні умови договору поставки –мають вважатися такими, що перераховані на достатніх правових підставах, що також відповідає ст.153 ЦК УРСР та п.19 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 р., № 888.

Згідно з ч.2 ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин вважається схваленим, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення такого правочину.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути: відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні та ін.).

Отже, аналізуючи усі вищевказані правовідносини між ТОВ «КРМ» та ДО “Укрморпорт”, господарський суд апеляційної інстанції, як і господарський суд першої інстанції, вважає, що вони виникли на підставі договорів поставки меблів від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 та регламентовані саме цими договорами, і у даному випадку схвалення спірних правочинів відбувалось шляхом також подальшого листування (яке здійснювалося у контексті спірних договорів) між сторонами та свідчить про узгодження суттєвих умов поставки щодо зазначених договорів.

У контексті статті 1 Господарського процесуального кодексу України та статті 3 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Позивачем за первісним позовом не надано жодного аргументованого правового доказу того, що відповідач за первісним позовом при укладенні спірних договорів поставки порушив вимоги чинного законодавства, а після їх укладення не виконав свої зобов‘язання щодо виконання умов цих договорів. Тому права ДО «Укрморпорт»не можуть бути визнані порушеними, а ТОВ фірма «КРМ»не може бути визнана особою, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд цілком обґрунтовано та правомірно встановив, що, здійснюючи поставку частини продукції та оплату в рахунок авансу на виробництво меблів, позивач за первісним позовом та відповідач за первісним позовом фактично набули взаємних прав та обов’язків, а тому вимога позивача за первісним позовом про застосування наслідків, передбачених ст. 1212 ЦК України судом визнана необґрунтованою та безпідставною.

Тому місцевим господарським судом правомірно, з урахуванням чинного законодавства - на підставі ст.231 ГК України, та наявних матеріалів справи, відмовлено позивачеві за первісним позовом у задоволенні позовних вимог в частині порушення строків виконання зобов’язання штрафу в розмірі 7% та пені в розмірі 0,1% вартості товарів, що складає 173136,96 грн., оскільки позивачем за первісним позовом не доведено належними доказами невиконання відповідачем за первісним позовом господарського зобов’язання. Отже, якщо з боку відповідача за первісним позовом відсутні порушення щодо виконання умов спірних договорів поставки, то і відсутні підстави для нарахування йому штрафних санкцій.

Щодо тверджень позивача за первісним позовом про відсутність управлінських повноважень у генерального директора ДО «Укрморпорт»Манучарова А.І. на момент підписання листа від 19.12.03 р. № 19/12, де позивач за первісним позовом посилається на недійсність укладених спірних договорів, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки предмет позову визначений позивачем за первісним позовом як стягнення суми, а не як визнання спірних угод недійсними, оскільки згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 17.02.04. ТОВ «КРМ»повідомив ДО «Укрморпорт», що меблі за спірними договорами поставки станом на 17 лютого 2004 року знаходяться на складах у м. Києві та готові до поставки.

Згідно з п.5.5. вказаних договорів, замовник (позивач за первісним позовом) зобов'язаний своєчасно оплатити та прийняти замовлення, а також надати виконавцю (відповідачу за первісним позовом) можливість своєчасно виконати монтаж меблів.

Матеріали справи свідчать, що листом від 31.03.04 за № ДОб-1-406 на адресу ТОВ фірма «КРМ», ДО «Укрморпорт»відмовилося прийняти товар, зазначений у листі ТОВ фірма «КРМ» від 17.02.04 р. та просив повернути йому помилково перерахованих грошові кошти у сумі 398016,00 грн., тому місцевий господарський суд законно та обґрунтовано цей лист ДО «Укрморпорт»від 31.03.04 № ДОб-1-406 про повернення помилково перерахованих коштів, визнав як обставину, що свідчить про відмову ДО «Укрморпорт»від прийняття виконаного та відмову в односторонньому порядку від виконання зобов'язань за договорами поставки меблів представницького класу.

Суд вірно дійшов висновку, про те, що до даних правовідносин має бути застосований Цивільний кодекс України (в редакції від 16.01.03 р.), на підставі ч. 2 п. 4 його Перехідних положень якого зазначається, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Права і обов'язки сторін за спірними договорами продовжують існувати, оскільки ДО «Укрморпорт», на момент розгляду справи у суді, зобов'язання щодо прийняття товару за спірними договорами не виконало, а у відповідності до п.10.2 цих договорів, вони припиняють свою дію після виконання сторонами своїх зобов'язань за ними.

Отже, не прийнявши виконане замовлення ТОВ фірма «КРМ», ДО «Укрморпорт»порушило умови спірних договорів (п.5.5) та, фактично, в односторонньому порядку відмовилось від виконання зобов’язання.

Меблі на суму 390248,40 грн., які були підготовані до передачі ДО «Укрморпорт», фактично передані не були у зв’язку з проханням саме позивача за первісним позовом про зберігання за рахунок ТОВ «КРМ» зазначених меблів у зв’язку з подовженням строків капітального ремонту в приміщенні ДО «Укрморпорт». Таким чином суд вважає, що меблі не були передані відповідачем за первісним позовом позивачеві за первісним позовом за добровільним волевиявленням останнього.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог –згідно зі звичаями ділового обороту або іншим вимогам, які звичайно висуваються.

Статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду у випадку суттєвого порушення договору другою стороною. Суттєвим порушенням є таке, внаслідок завданої яким шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала укладаючи договір.

Колегія суддів вважає, що порушення умов спірних договорів з боку ДО «Укрморпорт»для ТОВ «КРМ»є суттєвим, оскільки ТОВ «КРМ»внаслідок відмови ДО «Укрморпорт»від договорів поставки меблів, значною мірою було позбавлене того, на що розраховувало укладаючи спірні договори, як то повне виконання зобов’язань, що виникли внаслідок погоджених дій обох сторін, отримання прибутку, що є достатньою підставою для розірвання спірного договору. Разом з цим, як встановлено у судовому засіданні, у сторін відсутня згода на продовження існування зобов’язань за договорами поставки меблів від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 на майбутнє.

Пунктом 7.4 Договорів № 17 від 11.03.03, № 23 від 19.03.03, № 25 від 21.03.03 та № 26 від 27.03.03 передбачено, що у випадку, якщо з вини „Замовника” або за його проханням замовлення зберігається на складі „Виконавця” більш 10 діб з моменту дати закінчення його монтажу, „Замовник” виплачує „Виконавцю” вартість зберігання на складах з розрахунку 0,1% вартості замовлення за кожний день зберігання. Зберігання меблів відповідачем за первісним позовом мало місце на підставі: договору відповідального зберігання № 17/02 від 17.02.04 укладеного ТОВ фірма «КРМ»з ТОВ «Чумацький шлях» та накладної № 03-30-1 за цим договором, договору зберігання № 17/03-2004 від 17.03.04 укладеного ТОВ фірма «КРМ»з ТОВ НПП «Укрпродукт», додаткової угоди до нього від 30.12.04 та накладної № 03-17-1, Акту здачі-приймання послуг від 22.12.05, накладної № 12-22-1, податкової накладної № 1132.

Надаючи оцінку пункту 6.3. договорів поставки від 11.03.03 р. № 17, від 19.03.03 р. № 23, від 21.03.03 р. № 25 та від 27.03.03 р. № 26 у випадку, передбаченому п.7.4. зазначених договорів, господарські суди першої та апеляційної інстанцій вважають, що штрафні санкції починають нараховуватись не з дати фактичного закінчення монтажу меблів, оскільки це суперечить умовам п. 6.3. щодо проведення монтажу безпосередньо у замовника, а з дати, коли закінчується 20-ти денний термін, встановлений п.6.3. спірних договорів, тобто з встановленої сторонами остаточної «дати закінчення монтажу», а оскільки замовлення зберігалось на складі ТОВ „КРМ” більше 10 діб з моменту дати закінчення його монтажу, позивач за первісним позовом зобов’язаний виплатити відповідачу за первісним позовом вартість зберігання меблів на складах з розрахунку 0,1% вартості замовлення за кожний день зберігання. Тому місцевий господарський суд вірно та обґрунтовано визначив строк, за який має бути стягнуто з позивача за первісним позовом за зберігання меблів - за 449 дня, та вартість наданої послуги - у розмірі 175217,00 грн.

Зважаючи на таке, колегія суддів апеляційного суду також, погоджуючись з висновками господарського суду першої інстанції вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом, підлягають частковому задоволенню - в частині розірвання договорів на поставку меблів №17 від 11.03.03 р., №23 від 19.03 р., №25 від 21.03.03 р., №26 від 27.03.03 р., у зв’язку з їх суттєвим порушенням з боку ДО «Укрморпорт»та стягнення з відповідача на користь ТОВ „КРМ” вартості зберігання меблів у розмірі 175217,00 грн.

Щодо вирішення питання стосовно статусу ТМ «UNIS», то колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що, згідно з чинним законодавством, Торгова марка «UNIS»не є юридичною особою, у господарському обороті з ДО «Укрморпорт» самостійно у контексті спірних договорів не виступала. Зазначена Торгова марка не має коду Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, не має розрахункових рахунків, печатки, тощо. У пунктах спірних договорів, де передбачене зазначення реквізитів сторін, зазначені реквізити саме ТОВ „КРМ” , а не ТМ «UNIS», тобто договори поставки було укладено між позивачем та відповідачем як самостійними юридичними особами, а не з зазначенням того, що ТМ «UNIS»діє в особі ТОВ „КРМ”.

Щодо заявлених позивачем за зустрічним позовом сум адвокатських послуг: адвокату Бринцеву О.В. - 21757.00 грн. та адвокату Чаричанської І.Ю. - 65600.00 грн., судова колегія, погоджуючись з господарським судом першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, є справедливими, зважаючи на розмір позовних вимог, часткове задоволення зустрічних позовних вимог, складність справи та, враховуючи, що ці витрати відповідач за первісним позовом зазнав з вини позивача за первісним позовом, у зв‘язку з неналежним виконанням ДО «Укрморпорт» умов спірних договорів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 17 квітня 2008 року у справі № 33/313-06(н/р45/77-05) прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для його скасування, або зміні, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

У зв’язку з чим, керуючись статтями 33,36,99,101,102, пунктом 1 статті 103, статтею 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Державного об’єднання «Укрморпорт»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17 квітня 2008 року у справі № 33/313-06(н/р45/77-05) залишити без змін.

Головуючий суддя Шевель О. В.

суддя Афанасьєв В.В.

суддя Демченко В.О.