ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 313
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.05.2008

Справа
№2-24/2413-2008А

За
адміністративним позовом СПД ОСОБА_1, (97503 АР Крим, Сімферопольський
район,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

До
відповідача ДПІ в Сімферопольському районі
АР Крим, (97503 АР Крим , с. Мирне, вул. Бєлова, 2)

Про
визнання нечинним податкового повідомлення - рішення .

Суддя
Колосова Г.Г.

При секретарі  Капустіної І.М.

За
участю представників:

Від
позивача - ОСОБА_2, довіреність б.н. від 14.04.2008 р.

Від
відповідача -   Зуєва О.В., довіреність №
425/9/10-0 від 26.02.2007 р.

Обставини
справи:

Позивач звернувся з позовом до
суду  про визнання нечинним податкового -
повідомлення рішення ДПІ в Сімферопольському районі № /0 від
29.01.2008 р. про застосування штрафних санкцій з ПДВ у розмірі 22323,50 грн.

У
судовому засіданні 13.05.2008 р. позивач в порядку статті 51 КАС України змінив
позовні вимоги та просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ в
Сімферопольському районі АР Крим № /0 від 29.01.2008 р. про
застосування штрафних санкцій з ПДВ у розмірі 22323,50 грн.

Судом
змінені позовні вимоги прийняті до розгляду.

Представник
відповідача проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов від
11.04.2008 р. та у поясненнях  від
29.05.2008 р.

Згідно з п. 6 Закону України “Про
внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІУ від
06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р. до початку діяльності окружних та
апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України
1991 року (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні
місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно
до  ст.41 Кодексу Адміністративного
судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи
здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа рішенням Сімферопольської
райдержадміністрації 14.07.2005 р. та взятий на податковий облік в ДПІ в
Сімферопольському районі.

17.01.2008р.
Державною податковою інспекцією в Сімферопольському районі АР Крим здійснена
виїзна планова документальна перевірка дотримання податкового та іншого
законодавства СПД ОСОБА_1 за період діяльності з 21.07.2005р. по 30.09.2007р.,
про що складений акт № 21/17-01/НОМЕР_1 від 17.01.2008р.

Згідно з висновками акту, перевіркою
встановлено порушення вимог п.п.7.8.1, 7.8.2 п. 7.8, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР
від 03.04.1997р., зі змінами і доповненнями, п.п. 4.1.4 „а” п. 4.1 ст. 4 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р., яке виразилося у
заниженні СПД ОСОБА_1. податкового зобов'язання з ПДВ у загальній сумі
38527грн., в тому числі: у листопаді 2005р. - 4870грн., у грудні 2005р. -
1493грн., у лютому 2006р. - 2193грн., у березні 2006р. - 1192грн., у квітні
2006р. - 576грн., у травні 2006р. - 556грн., у липні 2006р. - 5692грн., у
серпні 2006р. - 1859грн., у жовтні 2006р. - 4123грн., у листопаді 2006р. - 2985грн.,
у січні 2007р. - 1089грн., у лютому 2007р. - 636грн., у квітні 2007р. -
3279грн., у травні 2007р. - 3310грн., у липні 2007р. - 875грн., у вересні
2007р. - 3799грн., та завищенні податкового зобов'язання з податку на додану
вартість в загальній сумі 38527грн., в тому числі: у жовтні 2005р. на суму
6363грн., у січні 2006р. на суму 3385грн., у червні 2006р. на суму 1132грн., у
вересні 2006р. на суму 7551грн., у грудні 2006р. на суму 7108грн., у березні
2007р. на суму 1725грн., у червні 2007р. на суму 6589грн., у серпні 2007р. на
суму 4674грн.

Крім
того, перевіркою виявлено порушення п.п. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997р., зі змінами і
доповненнями та п.п. 4.1.4 „а” п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими
фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р., яке виразилося у непредставленні СПД
ОСОБА_1. декларацій з податку на додану вартість до ДПІ в Сімферопольському
районі за жовтень 2005р., за листопад 2005р., за січень 2006р., за лютий
2006р., за квітень 2006р., за травень 2006р., за липень 2006р., за серпень
2006р., за жовтень 2006р., за листопад 2006р., за січень 2007р., за лютий
2007р., за квітень 2007р., травень 2007р., липень 2007р., серпень 2007р. та з
порушенням строків надання декларацій з ПДВ за вересень 2005р. та березень
2007р.

На
підставі акту перевірки  ДПІ в
Сімферопольському районі винесено податкове повідомлення-рішення №/0
від 29.01.2008 р. за порушення п.п. 7.8.2, п.п. 7.8.1 п. 7.8, п.п. 7.4.1, п.
7.4, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”,
яким позивачу нараховані штрафні санкції в розмірі 22323,50грн.

Після
зміни позивних вимог позивача просить скасувати податкове повідомлення -
рішення ДПІ в Сімферопольському районі АР Крим № /0 від 29.01.2008 р.
про застосування штрафних санкцій з ПДВ у розмірі 22323,50 грн.

Позовні
вимоги, з урахуванням змін,  підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Позивач
підприємницьку діяльність протягом перевіреного періоду здійснював за спрощеною
системою оподаткування на підставі виданих відповідачем свідоцтв про сплату
єдиного податку: № 165002 від 28.07.2005р. термін дії з 28.07.2005р. по
31.12.2005р. за ставкою 80грн.;№ 205015 від 09.12.2005р. термін дії з
01.01.2006р. по 31.12.2006р. за ставкою 80грн.;№ 109858 від 15.12.2006р. термін
дії з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. за ставкою 80грн.

Згідно
реєстраційної заяви № 86/Ф/4 від 26.08.2005р. позивач зареєстрований в якості
платника податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво № 51614452 від
09.09.2005р., індивідуальний податковий номер платника ПДВ - НОМЕР_1 та
протягом перевіреного періоду надавав відповідачу податкові декларації з ПДВ
поквартально.

Пункт
2.1 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість” визначає, що
платником податку на додану вартість є будь-яка особа, яка: здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник
цього податку;  імпортує товари (супутні
послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами
цієї статті.

Крім того, платником ПДВ,
відповідно до п. 2.2 Закону є також будь-яка особа, яка за своїм добровільним
рішенням зареєструвалася платником податку, що було зроблено позивачем шляхом
подання відповідної заяви.

Згідно
з п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”
податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо
визначених цим Законом, календарний квартал.

Як
зазначалось вище, позивач підприємницьку діяльність протягом перевіреного
періоду здійснював за спрощеною системою оподаткування на підставі виданих
відповідачем свідоцтв про сплату єдиного податку.

Указом
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого
підприємництва, як фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Крім
того, Указом Президента України від 28.06.99 р. N 746/99 "Про внесення
змін до Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727" "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" усім платникам єдиного податку, у тому числі й тим, які
одночасно є платниками ПДВ, дозволено застосовувати квартальний податковий
період подання звітності, у тому числі і з податку на додану вартість. Тобто
платники податку можуть за своїм вибором застосовувати податковий період, що
дорівнює календарному місяцю або кварталу.

Пунктом
11.42 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що
коли фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності одночасно зареєстрована
платником податку на додану вартість і є платником єдиного податку за спрощеною
системою оподаткування, обліку та звітності, на неї поширюється порядок
нарахування та сплати податку на додану вартість відповідно до цього Закону.

Відповідно
до п.п. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку, обсяг оподатковуваних операцій якого за минулі
дванадцять місячних податкових періодів не перевищував суми, зазначеної у
підпункті 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону (триста тис. грн. без ПДВ),
може вибрати квартальний податковий період. Заява про вибір квартального
податкового періоду подається податковому органу разом з декларацією за
наслідками останнього податкового періоду календарного року. При цьому
квартальний податковий період починає застосовуватися з першого податкового
періоду наступного календарного року.

З
наведеного суд робить висновок, що вказане правило (необхідність подання заяви
про вибір квартального податкового періоду разом з декларацією за наслідками останнього
податкового періоду календарного року) є обов'язковим для особи, яка є
платником ПДВ та за минулі дванадцять місячних податкових періодів мала обсяг
оподатковуваних операцій, що не перевищує триста тисяч гривень.

Норма
Закону нічого не говорить про порядок визначення податкового (звітного) періоду
для СПД - платника єдиного податку, який добровільно зареєструвався також
платником ПДВ.

Як
вбачається з акту перевірки, покладеного в основу спірного податкового
повідомлення-рішення, висновки перевіряючих про порушення позивачем вимог п.п.
7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України № 2181 також ґрунтуються на положеннях Листа
ДПА України № 2725/7/16-1515-26 від 23.03.2006р., в якому зазначено, що
незалежно від обсягів оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг)
за  попередній календарний рік, платник
ПДВ, який сплачує єдиний податок, має право застосовувати квартальний
податковий період (звітний період). Про своє рішення платник повинен надати
відповідне повідомлення органу державної податкової служби під час оформлення
документів на перехід на спрощену систему оподаткування. Але на порушення вимог
п.п. 7.8.2 та вимог даного Листа позивач під час оформлення документів на
перехід на спрощену систему оподаткування
та реєстрацію платником ПДВ не надав заяву про вибір квартального
податкового періоду.

Однак
у Листі йде мова про порядок обрання квартального податкового періоду платником
ПДВ при його переході на спрощену систему оподаткування, в той час як в даному
випадку позивач, як платник єдиного податку, за власним бажанням реєструвався
платником ПДВ, а не навпаки. Так, платником єдиного податку позивач був
зареєстрований 28.07.2005р., а платником ПДВ - 09.09.2005р. Протягом
перевіреного періоду позивач одночасно був платником єдиного податку та  платником ПДВ.

Також
суд зазначає, що п. 9 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України № 599 від 29.10.1999р. та зареєстрованого в
МЮУ № 752/4045 від 02.11.1999р., з наступними змінами і доповненнями,
встановлено, що протягом року для платника єдиного податку встановлюються
звітні періоди, що дорівнюють кварталу.

Будь-якого
виключення з цього правила, зокрема для тих платників єдиного податку, які
одночасно є платниками ПДВ, законодавством не встановлено.

Не
передбачено такого обов'язку і Положенням про Реєстр платників податку на
додану вартість, затвердженим наказом ДПА України № 79 від 01.03.2000р. та
зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.04.2000р. за № 208/4429, з
наступними змінами та доповненнями.

Так,
п. 13 вказаного Положення, чинного в редакції на час спірних правовідносин,
визначає, що  реєстрація платника податку
на додану вартість здійснюється за заявою особи, що підпадає під визначення
платника податку згідно зі статтею 2 Закону або що вважає за доцільне
зареєструватись як платник податку. Реєстраційна заява має бути подана
(надіслана) до органу державної податкової служби згідно з додатком 1 до
Положення (форма N 1-Р) не пізніше двадцятого календарного дня, що настає за
останнім днем дванадцятимісячного періоду, зазначеного в пункті 2.1 Закону, а
для осіб, що підпадають під визначення пункту 2.3 Закону, - не пізніше ніж за
десять календарних днів до початку здійснення підприємницької діяльності з
торгівлі за готівку. До заяви додається платіжний документ про сплату
встановленої суми за Свідоцтво.

Форма
даної заяви, не містить такого обов'язкового реквізиту як обраний
оподатковуваний період.

До
того ж, ч. 2 п.п. 7.8.2 пункту 7.8 статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" передбачено, що у разі якщо протягом будь-якого періоду з
початку застосування квартального податкового періоду обсяг оподатковуваних
операцій платника податку перевищує суму, зазначену у підпункті 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 цього Закону, такий платник податку зобов'язаний самостійно
перейти на місячний податковий період починаючи з місяця, на який припадає таке
перевищення, що зазначається у відповідній податковій декларації за наслідками
такого місяця.

Проте,
з початку реєстрації позивача платником ПДВ та застосування квартального
податкового періоду перевищення обсягом його оподатковуваних операцій платника
податку суми в розмірі 500тис.грн., що потягло б за собою обов'язок платника
перейти на місячний податковий період, перевіркою виявлено не було.

Суд
звертає увагу на те, що у Листі ДП України № 8230/7/16-1517 від 21.04.2008 р. №
«Про податок на додану вартість» вказано, що при визначенні податкового періоду
для платників податку на додану вартість, які одночасно є платниками єдиного
податку, необхідно враховувати наступне. Указом Президента України від 28.06.99
р. N 746/99 "Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня
1998 року N 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" усім платникам єдиного податку, у тому числі
й тим, які одночасно є платниками податку на додану вартість, встановлено
квартальний податковий період подання звітності, у тому числі і з податку на
додану вартість. При цьому Указом не передбачено такого податкового періоду як
місяць.

Враховуючи
норми Указу та зазначені вище зміни, внесені до Закону України "Про
податок на додану вартість", платник податку на додану вартість, який є
суб'єктом спрощеної системи оподаткування та платником єдиного податку, повинен
подавати податкові декларації з податку на додану вартість не щомісячно, а
щоквартально, у тому числі і у випадку, коли обсяг оподатковуваних операцій з
поставки ним товарів (послуг) протягом будь-якого періоду з початку
застосування квартального податкового періоду перевищував 300 тис. грн. (без
податку на додану вартість), і у випадку, коли він є зареєстрованим платником
податку на додану вартість менше дванадцяти календарних місяців.

Заяву
про застосування податкового періоду, що дорівнює календарному кварталу,
платник єдиного податку надавати не повинен.

З
наведеного суд робить висновок, що у відповідача були відсутні підставі для
нарахування позивачу штрафних санкцій на підставі п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ із
змінами та доповненнями (далі - Закон № 2181) - за неподання податкової
декларації у строки, визначені законодавством у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

Щодо
застосування відповідачем штрафних санкцій
на підставі п.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Підпункт
17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181 передбачає, що  у разі коли контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами,
викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання
за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не
більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже,
штрафні санкції на підставі п.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181
застосовуються виключно в тому випадку, коли контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання платника податків за періоди неподання
або невчасного подання податкових декларацій.

В
даному ж випадку, як свідчить акт перевірки, неподання та невчасне подання
податкових декларацій з ПДВ (щомісяця) не призвело до визначення контролюючим
органом суми податкового зобов'язання в ці періоди внаслідок завищення
податкових зобов'язань за ті звітні періоди, коли податкові декларації були
подані до ДПІ (поквартальні).

Частина
2 ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, органи
місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах
повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Отже
у відповідача були відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій,
передбачені п.п. 17.1.1 п. 17.1 ст. 17 «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Приймаючи
до уваги викладене, суд дійшов висновку, що ДПІ в Сімферопольському районі  АР Крим неправомірно винесло податкове
повідомлення-рішення №/0 від 29.01.2008 р. про застосування штрафних
санкцій на підставі п.п. 17.1.1 п.п. 17.1.2 п 17.1 ст.  17 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами», а тому зазначене рішення підлягає скасуванню.

Судові
витрати,  понесені позивачем, підлягають
стягненню на його користь у розмірі 3 грн. 40 коп. з Державного бюджету України
на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

У
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Постанова
складена у повному обсязі  03.06.2008
року.

На
підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати  податкове повідомлення - рішення ДПІ в
Сімферопольському районі АР Крим № /0 від 29.01.2008 р. про
застосування штрафних санкцій у розмірі 22323,50 грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету
України  на користь  СПД ОСОБА_1, (97503 АР Крим, Сімферопольський
район,АДРЕСА_1; ідентифікаційний номерНОМЕР_1)
3,40  грн. судового збору.

У
разі неподання  заяви про апеляційне
оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення
(у разі складання  постанови у повному
обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ -  з дня
складення у повному обсязі).

Якщо
після подачі заяви  про апеляційне
оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу  через 20 днів після подання заяви про
апеляційне  оскарження.

Постанова
може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Колосова Г.Г.