ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 5-16/203-07-5603

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Бакуліної С.В., Кривди Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Іллічівської міської ради Одеської області;

Міського управління житлово-комуналь ного господарства м.Іллічівська

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р.

у справі

№5-16/203-07-5603

господарського суду

Одеської області

за позовом

Іллічівської міської ради Одеської області;

Міського управління житлово-комуналь ного господарства м.Іллічівська;

КП "Бюро технічної інвентаризації";

до

ДП "Іллічівський морський торговельний порт";

ВАТ "АТП-13004";

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

ТОВ "Водолій";

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

ДП "АТП-09104",

про

визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з'явився

від відповідача:

Кравцов О.А.

від третіх осіб:

не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.12.2007 р. у справі №5-16/203-07-5603 (судді: Могил С.К., Фаєр Ю.Г., Аленін О.Ю.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р. (судді: Мирошниченко М.А., Бєляновський В.В., Шевченко В.В.), виключено з кола третіх осіб Державне підприємство "Автотранспортне підприємство-09104" в м.Києві; в задоволенні позову Іллічівської міської ради Одеської області; Міського управління житлово-комуналь ного господарства м.Іллічівська; КП "Бюро технічної інвентаризації" до ДП "Іллічівський морський торговельний порт"; ВАТ "АТП-13004" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою відмовлено повністю.

У касаційній скарзі Іллічівська міська рада Одеської області; Міське управління житлово-комуналь ного господарства м.Іллічівська просять скасувати рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2007 р., постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р. у справі №5-16/203-07-5603, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, посилаючись на неповне з'ясування судами обставин, що мають значення для справи, та порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 49, 224, 225 Цивільного кодексу УРСР, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", п.п. 1.6, 1.7, 1.8 Інструкції "Про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 р. за №399/2839; Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції №7/5; ст.ст. 19, 22, 23 Земельного кодексу України в редакції 1990 р.; ст. 13 Закону України "Про плату за землю", п.п. 1.12, 1.18 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. №43.

Позивачі та третя особа не скористалися своїм процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні касаційної інстанції

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

21.04.2000 р. між ДП „Іллічівський морський торговельний порт” (покупець) та ВАТ „Автотранспортне підприємство–13004” (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №185-0, згідно з яким ДП „ІМТП” прийняло у власність від ВАТ „АТП–13004” єдиний нерухомий комплекс —базу відпочинку „Дружба”, розташований за адресою: м.Іллічівськ, вул.Приморсь ка (прибережна зона).

Згідно з актом приймання-передачі ДП „ІМТП” прийняло 32 об’єкти; за придбане майно було сплачено згідно з умовами договору 40 000,00 грн. (копія платіжного доручення від 26.04.2000 р. №1020).

У подальшому ДП „ІМТП”, користуючись своїм правом на вищевказане майно, придбану базу відпочинку об'єднало з базою відпочинку „Радужний” в єдиний комплекс (наказ начальника порту від 26.04.2000 р. №396).

Після об’єднання ДП „ІМТП” звернулось до міського голови м.Іллічівська з заявою щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою, на якій фактично розташована придбана база відпочинку „Дружба”, та щодо внесення змін до Державного акта ІІ-ОД №0004798.

Рішенням Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. №161-ХХІІІ "Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м.Іллічівськ, база відпочинку "Дружба" було вирішено оформити Іллічівському морському торговельному порту право постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га, на якій фактично розташована база відпочинку „Дружба” за адресою: м.Іллічівськ, база відпочинку "Дружба", та в установленому законодавством порядку видати Іллічівському морському торговельному порту Державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Підставою для прийняття позивачем такого рішення стало клопотання Іллічівського морського торговельного порту про оформлення права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га, яка розташована за адресою: м.Іллічівськ, база відпочинку "Дружба", оспорюваний договір купівлі-продажу №185-0 від 21.04.2000 р., акт прийому-передачі майна бази відпочинку "Дружба" та надана технічна документація.

До Державного акта ІІ-ОД №0004798 було внесено зміни, і Іллічівський морський торговельний порт одержав акт встановлення в натурі меж земельної ділянки та план землекористування.

Зазначену вище технічну документацію відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи №913 було погоджено з Одеським обласним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України, Іллічівським міським відділом земельних ресурсів, Іллічівським міським відділом містобудування, архітектури та ЖКГ.

У січні 2004 року 19 придбаних об’єктів за вищевказаним договором купівлі-продажу було списано та знесено (наказ №17 від 27.01.2004 р., лист порту від 19.03.2004 р. №59/606, акти про ліквідацію основних засобів).

23.11.2006 р. виконком Іллічівської міськради на підставі листа міського управління житлово-комунального господарства та поданих ним документів прийняв рішення №1312 "Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м.Іллічівськ, вул.Приморська, №87".

Після прийняття вищевказаного рішення від 23.11.2006 р. і видачі свідоцтва про право власності на базу відпочинку від 29.11.2006 р. №31177 міському управлінню житлово-комунального господарства Іллічівська міська рада, вважаючи себе власником спірної бази відпочинку, права якого порушено укладеним між відповідачами договором купівлі-продажу бази відпочинку "Дружба" від 21.04.2000 р. №185-0, 26.06.2007 р. звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до ДП "Іллічівський морський торговельний порт"; ВАТ "АТП-13004"; 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ТОВ "Водолій"; 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ДП "АТП-09104" про визнання недійсною угоди, укладеної між ВАТ "АТП-13004" та ДП "ІМТП" на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2000 р. №185-О; визнання незаконним Державного акта на право постійного користування землею серія ОД-ІІ №004798 у частині приєднання до нього ділянки №10 площею 0,75 га.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що: по-перше, жодним із позивачів не доведено, що предмет спірного договору купівлі-продажу (база відпочинку "Дружба") належить позивачам на праві власності або позивачі мають будь-які інші речові права на нього, оскільки факт оформлення позивачем в односторонньому порядку (самому собі) свідоцтва про право власності на вказаний об'єкт без наявності первинних правовстановлюючих документів через 6 років після укладання спірної угоди купівлі-продажу не може бути належним доказом порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів внаслідок укладання у 2000 р. між відповідачами угоди купівлі-продажу спірного об'єкта; по-друге, спірний об'єкт було відчужено відповідачу-1 (Державному підприємству "Іллічівський морський торговельний порт") власником цього об'єкта з дотриманням вимог чинного законодавства; по-третє, факт нездійснення відповідачем-1 державної реєстрації права власності на спірний об'єкт та неоформлення на нього правовстановлюючих документів після укладання спірного договору не може бути підставою для визнання його недійсним; по-четверте, вимога про визнання незаконним Державного акта на право постійного користування землею серія ОД-ІІ №0044798 в частині приєднання до нього ділянки №10 площею 0,75 га не відповідає встановленим законодавством способам захисту цивільних прав; крім того, позивачі не довели яким чином вказаний акт порушує їх права та охоронювані законом інтереси.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки господарських судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарськими судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі не довели наявність у них прав на предмет спірного договору купівлі-продажу від 21.04.2000 р. №185-0 —базу відпочинку "Дружба", і, відповідно, порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів внаслідок укладання між відповідачами 21.04.2000 р. договору купівлі-продажу вказаної бази відпочинку.

Висновки господарських судів про те, що факт прийняття позивачем 23.11.2006 р. рішення №1312 "Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м.Іллічівськ, вул.Приморська, №87" та оформлення самому собі свідоцтва про право власності на спірний об'єкт без наявності первинних правовстановлюючих документів через шість років після укладання відповідачами угоди купівлі-продажу спірного об'єкта не є доказом наявності у позивачів прав на спірний об'єкт на час укладання оспорюваного договору є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарськими судами встановлено, що незважаючи на неодноразові вимоги господарського суду, позивачами не було надано первинні правовстановлюючі документи, що стали підставою для прийняття позивачем 23.11.2006 р. рішення про визнання права власності на спірний об'єкт, видачі свідоцтва про право власності та передачі бази відпочинку міському управлінню житлово-комунального господарства (в якості первинних документів позивачами лише надано "Перелік основних засобів, прийнятих МУЖКГ від РСП станом на 01.02.1995 року" та "Перелік основних засобів що передається ТОВ "Водолій" з балансу МУЖКГ станом на 01.01.1996 року". Будь-які інші первинні документи, які б підтверджували набуття права власності або право повного господарського відання станом на 21.04.2000 р. позивачами не надано, як не надано і доказів, що підтверджують будівництво спірних об'єктів.

Крім того, слід зазначити, що задоволення вимоги позивачів про визнання недійсним договору, стороною якого позивачі не є, не призведе до відновлення прав позивачів на повернення майна, власниками якого вони себе вважають.

З огляду на викладене, висновки господарських судів про недоведення позивачами порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів при укладанні відповідачами 21.04.2000 р. договору купівлі-продажу №185-0 бази відпочинку "Дружба" відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Що стосується вимоги про визнання незаконним Державного акта на право постійного користування землею серія ОД-ІІ №004798 у частині приєднання до нього ділянки №10 площею 0,75 га, слід зазначити, що документи, які посвідчують право на земельну ділянку, не мають статусу актів державного чи іншого органу, а видаються на підставі та на виконання рішень уповноважених на це органів про надання земельної ділянки у власність або у постійне користування (у даному випадку на підставі рішення самого позивача від 16.11.2001 р. №161-ХХІІІ "Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м.Іллічівськ, база відпочинку "Дружба").

За таких обставин, встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій з дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р. у справі №5-16/203-07-5603 не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Іллічівської міської ради Одеської області; Міського управління житлово-комуналь ного господарства м.Іллічівська на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р. у справі №5-16/203-07-5603 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 р. у справі №5-16/203-07-5603 —без змін.

Головуючий

О.Глос

Судді:

С.Бакуліна

Д.Кривда