ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.08.2008

Справа №2-29/11054-2007А

За позовом – Азовського споживчого товариства, Джанкойський район, смт. Азовське.

До відповідача – Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим, м.Джанкой.

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Ісаченко О. О., довіреність № 480 від 04.10.06р., представник.

Від відповідача - Казанцева З.Т., довіреність від 11.08.08р., в.о. нач. юр. відділу.

Суть спору: Азовське споживче товариство звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим про визнання нечинним податкового повідомлення – рішення № 000188/23-1/3 від 18.07.2007р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення – рішення прийнято в наслідок необґрунтованих висновків посадових осіб ДПІ, що здійснювали перевірку, оскільки первинні документи ними не досліджувалися.

Провадження у цій справі порушено ухвалою господарського суду АР Крим від 01.08.2007р. суддею Іщенко Г.М.

Ухвалою від 04.02.2008р. Заступник голови господарського суду АР Крим залучив до розгляду цієї справи замість судді Іщенко Г.М. суддю О.І. Башилашвілі, у зв’язку з чим справі був привласнений новий номер № 2-29/11054-2007А.

Заявою від 02.07.2008р. позивач змінив предмет позову та просить суд визнати нечинними податкові повідомлення – рішення: № 000188/23-1/0 від 28.02.2007р., № 000188/23-1/1 від 30.03.2007р., № 000188/23-1/2 від 14.06.2007р., № 000188/23-1/3 від 18.07.2007р.

18.08.2008р. в судовому засіданні, у зв’язку з допущеною опискою в заяві від 02.07.2008р., позивач уточнив дату та номер одного з податкових повідомлень-рішень та просить суд, замість податкового повідомлення – рішення № 000188/23-1/2 від 14.06.2007р., визнати нечинним податкове повідомлення – рішення № /2 від 12.06.2007р.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті внаслідок виявлених під час перевірки з боку позивача порушень Закону України «Про податок на додану вартість» та розглянутих скарг останнього.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

З 07.02.2007р. по 20.02.2007р. посадовими особами Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим проводилась виїзна планова перевірка Азовського споживчого товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р.

З результатами перевірки складений акт від 26.02.2007р. № 191/23-1-001757455 (а.с. 9-26).

З акту перевірки вбачається, що посадові особи ДПІ дійшли висновку, що позивачем порушені приписи п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7, п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», у зв’язку з чим, Азовському споживчому товариству донарахований податок на додану вартість в сумі 6291,00 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення – рішення № 000188/23-1/0 від 28.02.2007р. (а.с. 129).

Внаслідок апеляційного оскарження позивачем спірного податкового повідомлення-рішення, відповідачем на підставі Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України N 253 від 21.06.2001р., винесені податкові повідомлення – рішення: № 000188/23-1/1 від 30.03.2007р., № /2 від 12.06.2007р., № 000188/23-1/3 від 18.07.2007р.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв’язку з наступним.

Відповідно до п.9.8.ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку, в обліку якого на день анулювання реєстрації знаходяться товарні залишки або основні фонди, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах, зобов'язаний визнати умовний продаж таких товарів за звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого відбувається таке анулювання.

З акту перевірки вбачається, що за даними перевірки станом на 29.06.2005р. на балансі позивача числилися: будівельні матеріали на суму 1322,65 грн.; запасні частини на суму 6546,88 грн.

При цьому перевіряючими зазначено, що ці матеріальні цінності були відображені в обліку бухгалтерськими проводками: Дт 205 Кт 631, Дт 644 Кт 631 - за будівельними матеріалами; Дт 207 Кт 631, Дт 644 Кт 631 по запасним частинам.

На цій підставі посадові особи зробили висновок про те, що при придбанні цих матеріальних цінностей позивачем ув нарахований податковий кредит.

Однак суд не може погодитися з таким висновком, оскільки в періоді, що перевірявся, основними постачальниками були: по будівельним матеріалам – фізична особа – підприємець Ізмаїлов, який є платником єдиного податку та не зареєстрованим платником ПДВ; по запасним частинам фізична особа – підприємець Матіч - платник єдиного податку, не зареєстрований платником ПДВ, у зв’язку з чим, матеріальні цінності, придбані у цих постачальників були відображені в обліку бухгалтерськими проводками: Дт 205 Кт 631 – матеріали; Дт 207 Кт 631 - запасні частини, без нарахування податкового кредиту.

Крім того, суд встановив, що велика частина будівельних матеріалів, що знаходилися в залишку позивача станом на 29.06.2005р., були отримані від розбирання швейного цеху, побудованого до 1980р., тому були оприбутковані без ПДВ.

Відповідно до акту перевірки, станом на 29.06.2005р. на балансі Азовського СТ числилися: товари на суму 23150,45 грн.. При цьому перевіряючи зазначили, що товари були відображені в обліку бухгалтерськими проводками: Дт28Кт631, Дт 644 Кт 631, тобто з нарахуванням податкового кредиту, оскільки постачальниками позивача є платники ПДВ: фірма «Софія», ПП «Елада -Дрінк», які займаються реалізацією алкогольних напоїв. При цьому посадові особи ДПІ не врахували, що окрім алкогольних напоїв позивач здійснює роздрібну торгівлю пивом. Постачальниками пива є фізична особа – підприємець Байрамова та інші підприємці, які на мають статуту су платників податку на додану вартість.

Таким чином, висновок посадових осіб ДПІ про наявність з боку позивача порушення приписів п.9.8.ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» тільки на тій підставі, що деякі постачальники Азовського Споживчого товариства є платниками ПДВ, необґрунтований.

Згідно акту перевірки, в ході проведеної перевірки досліджувалися первинні бухгалтерські документи, журнали-ордери за період з 01.04.2005р. по 30.09.2006р. При цьому і в акті перевірки, і в рішенні про розгляд первісної скарги позивача, є посилання на те, що аналітичний облік по рахунках 2 класи ведеться в сумарному виразі (по товарах) і кількісно-сумарному в розрізі матеріально-відповідальних осіб (за будівельними матеріалами і запасними частинами).

При цьому в акті перевірки зазначено, що залишки товарно-матеріальних цінностей, станом на 01.04.2005р.були: за будівельними матеріалами (рах.205) - 1322,65 грн.; по ПММ (рах.207) - 6494,88

Суд встановив, що свідоцтво про реєстрацію Азовського Споживчого товариства як платника ПДВ анульовано 29.06.2005р.

При цьому на дату виключення позивача з реєстру платників ПДВ сальдо по рах.205 залишалося незмінним (1322,65), а по рах. 207 збільшилося (6546,88грн).

Пунктом 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України 10.08.2005р. N 327, встановлено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пункт 2.3.2 цього Порядку, передбачає, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно:

- висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю;

- у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень;

- зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів;

- у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Таким чином, акт перевірки є єдиним доказом виявлених порушень вимог податкового, валютного й іншого законодавства.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що акт перевірки містить тільки правові висновки про порушення норм Закону України “Про податок на додану вартість”, у зв’язку з чим у суду не має можливості встановити на підставі яких первісних документів бухгалтерського та податкового обліку зроблені данні висновки.

При цьому суд враховує, що висновки відповідача щодо оприбутковування з одночасним відображенням податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі позивача на дату виключення з реєстру платників ПДВ, зроблені виключно на підставі висновків перевіряючих, оскільки первинні документи за період попередній 01.04.2005р. ними не досліджувалися, а аналітичний облік товарно-матеріальних цінностей в розрізі постачальників позивачем не ведеться, що підтверджується матеріалами акту перевірки.

Під час перевірки, позивач представив працівникам ДПІ усі всі первинні документи, що підтверджують походження товарно-матеріальних цінностей (товарні чеки, акти закупівлі, документи про оприбутковування будівельних матеріалів, отриманих від розбирання швейного цеху), первинні документи, підтверджуючі походження залишків товарно-матеріальних цінностей на початок періоду, що перевірявся (а.с. 28-44), однак ці документи не були досліджені працівниками відповідача.

Підтвердженням наявності постачань товарно-матеріальних цінностей від фізичних осіб – підприємців - неплатників ПДВ є подані позивачем до ОДПІ податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені в акті перевірки, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже спірні податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та підлягають визнанню нечинними.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 18.08.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 20.08.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим: № 000188/23-1/0 від 28.02.2007р., № 000188/23-1/1 від 30.03.2007р., № /2 від 12.06.2007р., № 000188/23-1/3 від 18.07.2007р.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.