КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 16/117

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:           Дикунської С.Я.

Дзюбка П.О.

при секретарі:           Галак Д.Ю.

За участю представників:

від позивача - Вишневський С.В. (дов. від 25.07.2007р.);

від відповідача - Тимофєєва Г.О. (дов. № 9 від 11.01.2008р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство "Донецька залізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.04.2008

у справі № 16/117 (Ярмак О.М.)

за позовом                               Державне підприємство "Донецька залізниця"

до                                                   ЗАТ "Мтек"

про                                                  стягнення 34280,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.04.2008р. у справі №16/117 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Державне підприємство “Донецька залізниця” звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позов з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано позовну давність до вимог позивача, оскільки відповідачем було визнано факт недопоставки предмету лізингу 28.02.2007р. підписанням додаткової угоди до Договору фінансового лізингу № Д/В-061787 від 24.11.2006р.

Відповідачем надано відзив, в якому він заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зазначивши, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення неустойки за договором фінансового лізингу.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2006 року між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу № Д/В–061787/НЮ (далі –Договір лізингу), за умовами якого відповідач взяв на себе зобов’язання передати позивачу в тимчасове платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: вантажні напіввагони у кількості 350 одиниць на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору лізингу передача майна здійснюється відповідно до графіка передачі майна в лізинг (Додаток №2 до Договору лізингу).

Графіком передачі майна в лізинг передбачено, передати позивачу вантажні напіввагони: у грудні 2006 р. в кількості 60 одиниць, у січні 2007 р. 82 одиниці, у лютому 2007р. 103 одиниці, у березні 2007 р. 105 одиниць.

Зобов’язання з передачі 10 вантажних напіввагонів у грудні 2006р. та 42 вантажних піввагонів у січні 2007 року відповідачем вчасно виконано не було.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до пункту 10 Договору лізингу за несвоєчасну передачу майна, лізингодавець сплачує лізинг одержувачу пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно переданого майна.

Як встановлено судом першої інстанції та зазначено позивачем в апеляційній скарзі, період нарахування пені за несвоєчасну передачу майна у лізинг складає: 10 напіввагонів з 31.01.2007р. по 27.02.2007р. – 58 днів; 42 напіввагонів – з 01.02.2007р. по 27.02.2007р. – 27 днів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем поставлено позивачу напіввагоди

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивачем обраховано суму пені за неналежне виконання зобов’язання за Договором лізингу до 27.02.2007р., тобто перебіг строку позовної давності за цією вимогою розпочався 28.02.2007р. та закінчився 28.02.2008р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся з позовом до господарського суду з позовною заявою 29.02.2008р. (про що свідчить поштовий штемпель на конверті).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України для стягнення неустойки.

Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с. 77), заперечуючи проти позовних вимог, послався на сплив позовної давності про стягнення неустойки за Договором лізингу.

Позивачем не надано обґрунтування причини та доказів на підтвердження поважності пропуску позовної давності як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у зв’язку зі спливом позовної давності для її стягнення згідно зі ст. 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апелянтом не надано будь-яких належних та беззаперечних доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2008р. у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2008р. у справі № 16/117 – без змін.

Матеріали справи № 16/117 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Сотніков С.В.

Судді                                                                                          Дикунська С.Я.

Дзюбко П.О.