ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.08

Справа №АС3/250-08.

Господарський суд Сумської області , у складі судді Левченко Павла Івановича розглянув матеріали справи

за позовом Державної податкової інспекції в м. Суми

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю „Сілікатобетон”, м. Суми

2) Приватного підприємства „Агровіт”, м. Суми

про визнання недійсними договорів та господарських зобов’язань

За участю представників сторін :

від позивача: Марченко О.О.

від відповідачів: 1) Гордієнко Л.В.

2) не з’явився

В судовому засіданні, розпочатому 26.05.2008 року , оголошувалась перерва до 09 год. 20 хв. 05.06.2008 року .

Суть спору: позивач просить суд визнати недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України правочин у формі договору підряду № 18-11/05 від 18 листопада 2005р. на суму 42 850,00 грн. вчиненого протягом листопада-грудня 2005 року ТОВ „Сілікатобетон” та ПП „Агровіт” на загальну суму 42 850,00 грн. з моменту вчинення; визнати недійсними відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарські зобов’язання між ТОВ „Сілікатобетон” та ПП „Агровіт”, які виникли з договору підряду № 18-11/05 від 18 листопада 2005р., виконані на протязі листопада-грудня 2005р., з моменту вчинення; стягнути з ПП „Агровіт” в доход держави кошти в розмірі 42 850,00 грн., одержані за оспорюваним господарськими зобов’язаннями; стягнути з ТОВ „Сілікатобетон” в доход держави кошти в розмірі 42 850,00 грн., сплачені за оспорюваним господарськими зобов’язаннями, - відповідно до ст. 208 Господарського кодексу України .

Перший відповідач в письмовому запереченні на позовну заяву від 20.05.2008 року просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог оскільки: 1) постанова Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.10.2007р. по справі №2-А-235/07., винесена в порушення ст. 205 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-ІУ та п. 5 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-ІУ не може бути належним доказом по справі № АС 3/250-08, так як винесена стосовно сторони, що на момент винесення рішення була ліквідована; 2) матеріали надані позивачем свідчать проте, що на момент укладення оскарженого договору та виконання господарських зобов'язань по ньому ПП «Агровіт» мало цивільну правоздатність в розумінні ч. 4 ст. 91 ЦК України., а Алексеєнко В.Ф, як директор, мав повне право на підписання будь яких угод від імені ПП «Агровіт»; 3) доказів в підтвердження наявності щодо умислу у сторін під час укладення угоди позивачем не надано, а тому його твердження ґрунтуються лише на припущеннях та довільному трактуванні прав та обов'язків органів державної податкової служби. ; 4) позивачем недотримані строки звернення до адміністративного суду з позовом про визнання угоди недійсною та про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Другий відповідач відзиву на позовну заяву суду не подав .

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

18 листопада 2005 року 1-й відповідач уклав договір підряду № 18-11-05 з 2-м відповідачем на виконання роботи з заміни обладнання на суму 42 850,00 грн.

На виконання вищевказаного договору був складений акт приймання-передачі підрядних робіт № 1 від 12 грудня 2005 року, видаткова накладна від 03 листопада 2005 року, довідки про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2005 року, довідки про договірну ціну на будівництво Сумського заводу силікатної цегли, локальний кошторис на заміну частин обладнання, підсумкова відомість ресурсів .

На виконання підрядних робіт від імені 2-го відповідача виписана податкова накладна № 12-12/2385 від 12.12.05 року на суму 42 850,00 грн., в т.ч. ПДВ 7 141,67 грн., суми податку на додану вартість за якими були включені 1-го відповідача до складу податкового кредиту .

Позивач вважає , що вищевказаний договір був укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства , оскільки договір підряду № 18-11/05 від 18 листопада 2005 року на суму 42 850,00 грн. укладений ТОВ «Силікатобетон» з ПП «Агровіт» та господарські зобов'язання , що виникли на їх підставі, виконані на протязі листопада-грудня 2005 року не відповідають вимогам чинного законодавства , а саме ч. 2 ст. 203 ЦК України та ст. 207 ГК України.

В якості доказу по справі та підтвердження умислу сторін у вчиненні договорів з метою суперечною інтересам держави, ДПІ в м. Суми надає Постанову Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.10.2007р. по справі №2-А-235/07 про визнання недійсними статуту ПП «Агровіт», свідоцтва про реєстрацію платника на додану вартість ПП «Агровіт», а також всіх фінансово-господарських документів, документів бухгалтерського та податкового обліку ПП «Агровіт».

Господарський суд вважає що вимоги позивача не відповідають вимогам чинного законодавства , виходячі з наступного :

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.11.2006року порушено провадження у справі № 8/528-06 за завою кредитора - Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми до боржника - ПП «Агровіт» про визнання банкрутом, відповідно до ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Заборгованість ПП «Агровіт» перед управлінням ПФУ в Ковпаківському районі м. Суми складає 292,36 грн.

Постановою господарського суду Сумської області по справі № 8/528-06 від 27.11.2006 року ПП»Агровіт» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру .

Ухвалою Господарського суду Сумської області по справі № 8/528-06 від 30.01.2007р. прийнято рішення ліквідувати ПП «Агровіт», як юридичну особу.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АВ № 375322 державна реєстрації юридичної особи ПП «Агровіт» припинена у зв'язку з визнанням її банкрутом (дата запису 13.02.2007р. №1 005419) .

Відповідно до п. 8 ст. 36 Закону України від 15.05.2003 року № 755-ІУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Отже, на момент винесення Ковпаківським райсудом м. Суми постанови 02.10.2007р. ПП «Агровіт» ліквідовано та виключено з реєстру 13.02.2007р.

Факт визнання банкрутом ПП «Агровіт» був відомий, як Ковпаківському райсуду м. Суми, так і позивачу, про що зазначено у постанові 02.10.2007р.

Таким чином , постанова Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.10.2007р. по справі №2-А-235/07., що винесена в порушення ст. 205 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-ІУ та п. 5 ст. 157 Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-ІУ не може бути належним доказом по справі № АС 3/250-08, так як винесена стосовно сторони, що на момент винесення рішення була ліквідована.

Всупереч ст. 92 Цивільного кодексу України, ДПІ в м.Суми (позивач) наводить факти, що не відповідають матеріалам справи, щодо наявності умислу в порушенні інтересів держави у ТОВ «Силікатобетон» під час укладання ним господарських договорів з невідомими особами, тоді як у ПП «Агровіт» на момент вчинення правочину не було необхідного обсягу цивільної дієздатності.

ПП «Агровіт» було зареєстровано 17.09.2002р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, копія якого надана позивачем. Відповідно до Статуту ПП «Агровіт», зареєстрованого відділом державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради №7451 від 17.09.2002р., засновником підприємства є Заволокін Віталій Львович. Як свідчить довідка Сумського обласного управління статистики № 2025 від 17.09.2003р., на дату реєстрації ПП «Агровіт» 17.09.2002р. директором призначено засновника Заволокіна Віталія Львовича.

Відповідно до розділу 9 Статуту ПП «Агровіт» засновник підприємства може призначати на посаду Директора іншу особу.

Рішенням засновника ПП «Агровіт» від 11.05.2004р. директором ПП «Агровіт» призначено Алексеєнко Валерія Федоровича.

Згідно статуту ПП «Агровіт», директор підприємства укладає угоди, договори, контракти, видає накази та розпорядження, розпоряджається грошовими коштами підприємства та вчиняє інші дії без обмежень та діє від імені підприємства без доручення.

Отже, як на момент укладання договору підряду, так і здійснення дій по його реалізації (підписання актів виконаних робіт, податкових накладних тощо) директором підприємства був Алексеєнко В.Ф.

Відповідно до п. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Крім того, статтею 92 Цивільного кодекс України від 16.01.2003 № 435-ІУ, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Отже, матеріали надані позивачем свідчать проте, що на момент укладення оспорюваного договору та виконання господарських зобов'язань по ньому ПП «Агровіт» мало цивільну правоздатність в розумінні ч. 4 ст. 91 ЦК України., а Алексеєнко В.Ф, як директор, мав повне право на підписання будь яких угод від імені ПП «Агровіт».

Крім того, діючим законодавством не передбачено обов'язок сторони здійснювати перевірку установчих документів та дієздатності особи, що підписала зазначений договір.

На момент укладання та виконання договору ознаки недійсності господарського зобов'язання, передбачені ст. 207 Господарського кодексу України, були відсутні.

Отже, враховуючи наведене та відповідно до ст. 92 Цивільного кодекс України від 16.01.2003 № 435-ГУ договір підряду №18-11/05 від 18.11.2005р. на суму 42850,00 грн., вчинений протягом листопада - грудня 2005 року між ТОВ «Сілікатобетон» та ПП «Агровіт» підписано уповноваженими особами, що наділені відповідними повноваженнями без будь яких обмежень.

Господарський суд вважає, що неможливо підтвердження наявності умислу лише рішенням Ковпаківського районного суду про визнання установчих документів ПП «Агровіт» недійсними та скасування його державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні конкретної угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, зазначені в абзаці першому ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», можуть звертатись до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

При цьому санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

В той же час, наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням суду про визнання установчих документів однієї із сторін договору недійсними та скасування її державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні конкретної угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності.

Так само визнання у судовому порядку недійсним свідоцтва платника податку на додану вартість не є підставою для визнання спірного договору таким, що укладений з метою суперечною інтересам держави та суспільства.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, у тому числі, держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру.

Крім того, в постанові Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.10.2007р. по справі №2-А-235/07 відсутні будь-які висновки щодо умислу ТОВ «Сілікатобетон» при укладанні оскарженого договору (правочину, господарського зобов'язання). А також відсутні висновки про те, чи знав директор ТОВ «Сілікатобетон» під час підписання зазначеного договору підряду про відсутність цивільної дієздатності директора ПП»Агро віт» на момент вчинення правочину.

Таким чином, постанова Ковпаківського райсуду м. Суми від 02.10.2007р. по справі №2-А-235/07 не може бути достатнім доказом умислу ТОВ «Силікатобетон» в укладенні зазначеного договору з метою суперечною інтересам держави.

Відсутні докази в підтвердження наявності умислу у сторін під час укладання угоди, що оспорюється.

ДПІ в м, Суми наполягає на тому, що про наявність протиправного умислу у ТОВ «Сілікатобетон»» свідчить те, що укладаючи угоду дане підприємство мало намір включити до валових витрат податок на прибуток в сумі 42850,00 грн., та до податкового кредиту по податку на додану вартість в сумі 7142,000грн.

Проте жодних доказів того, що у встановленому чинним законодавством порядку був встановлений у ТОВ «Сілікатобетон», намір приховувати прибутки та прагнення або усвідомленого допущення настання протиправних наслідків, позивачем не надано.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. Таким чином для визнання зобов'язання таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, закон вимагає наявність наступних умов:

- вина фізичних осіб, які підписували договір, що проявляється у формі умислу, який спрямований на приховування доходів від оподаткування;

- такий умисел повинен виникнути до моменту укладення договору;

- мета укладення такого договору - приховування доходів від оподаткування.

Відсутність хоча б однієї з них не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

Сам факт несплати податків однією із сторін договору не є достатньою підставою для ствердження, що господарський договір укладався з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Встановлені ст. 208 ГК санкції не можуть застосовуватися тільки за факт несплати податків. Дане порушення законодавства (порушення правил оподаткування) є підставою для нарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій, притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності тощо.

Доказів в підтвердження обставин щодо умислу ТОВ «Силікатобетон» позивачем не надано, а тому його твердження ґрунтуються лише на припущеннях та довільному трактуванні прав та обов'язків органів державної податкової служби.

Відсутні також факти, які б свідчили про те, що зміст договору підряду №18-11/05 від 18.11.2005р. не відповідає дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеного договору.

Договір підряду №18-11/05 від 18.11.2005р. є реальною угодою, зобов'язання по якій виконані в повному обсязі сторонами. Тобто, ПП «Агровіт» надав, а ТОВ «Сілікатобетон» отримав та сплатив в повному обсязі вартість наданих робіт. Отже, це підтверджує той факт, що сторони при укладанні договору мали на меті досягнення певного результату від господарської операції і ця мета була здійснена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Вищевикладені обставини та матеріали справи свідчать , що зміст спірного договору не суперечить актам законодавства, відсутні факти, які б свідчили про те, що зміст договору не відповідає дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямованні на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеного договору. Докази, які б спростовували ці факти, позивачем не надано.

Слід також зазначити , що позивачем порушено ст. 250 Господарського кодексу України щодо строку застосуванням адміністративно-господарських санкцій.

Положення статей 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок, а тому згідно з частиною 1 статті 203, частиною 2 статті 215, частиною 2 статті 228 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ, можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову висновок суду про нікчемність правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Ці санкції не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування зазначених санкцій необхідна наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, учинення удаваного правочину з метою приховати ухилення від сплати податків.

Відповідно до частини 1 статті 208 ГК України передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до адміністративно-господарських як такі, що відповідають визначенню, наведеному в частині 1 статті 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Приймання виконаних підрядних робіт, за договором що оскаржується, було здійснено 12 грудня 2005р., про що свідчить відповідний акт. Розрахунок за виконані роботи було проведено 15.12.2005 року , що засвідчується відповідною банківською випискою , що додана до справи позивачем .

Враховуючи, що позов було пред’явлено 07.04.2008 року, то ДПІ в м.Суми було пропущено строк можливого застосування судом адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України , адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення , але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності , крім випадків, передбачених законом .

Таким чином , позивачем недотримані строки звернення до суду з позовом про визнання угоди недійсною.

За таких обставин , в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним правочину у формі договору підряду № 18-11/05 від 18 листопада 2005р. на суму 42 850,00 грн., вчиненого протягом листопада-грудня 2005 року ТОВ „Сілікатобетон” та ПП „Агровіт” на загальну суму 42 850,00 грн. з моменту вчинення; щодо визнання недійсними господарських зобов’язань між ТОВ „Сілікатобетон” та ПП „Агровіт”, які виникли з договору підряду № 18-11/05 від 18 листопада 2005р., виконані на протязі листопада-грудня 2005р., з моменту вчинення; щодо стягнення з ПП „Агровіт” в доход держави коштів в розмірі 42 850,00 грн., одержаних за оспорюваними господарськими зобов’язаннями; щодо стягнення з ТОВ „Сілікатобетон” в доход держави коштів в розмірі 42 850,00 грн., сплачених за оспорюваними господарськими зобов’язаннями позивачеві має бути відмовлено у зв’язку з необґрунтованістю позовних вимог.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 71,72,158-163 КАС України , господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції в м. Суми до Товариства з обмеженою відповідальністю „Сілікатобетон”, м. Суми та до Приватного підприємства „Агровіт”, м. Суми про визнання недійсними договорів та господарських зобов’язань відмовити .

2.          Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3.          Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписаний суддею 09.06.2008 року.