ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 26/415

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –

відповідача –Лавренової Н.О.,

розглянувши касаційну скаргу ЗАТ "Швидко-Україна" на рішення господарського суду м.Києва від 15 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2008 року у справі за позовом ЗАТ "Оболонь" до ЗАТ "Швидко-Україна" про стягнення 55 613, 28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року позивач звернувся з позовом до господарського суду м.Києва про стягнення з відповідача 55613, 28 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду м.Києва від 15 листопада 2007 року (суддя Пінчук В.І.) позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача 48427, 07 грн. боргу, судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2008 року рішення суду змінено. Позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 47 722, 49 грн. боргу, судові витрати. В частині стягнення 7 186, 27 грн. боргу за неповернуту тару провадження у справі припинено. В частині стягнення 704, 58 грн. вартості продукції в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ЗАТ "Швидко-Україна" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що постанова апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Як встановлено судом, 1 березня 2005 року між сторонами у справі був укладений договір поставки №269, згідно умов якого позивач зобов’язався передати у власність відповідача товар, а відповідач –оплатити цей товар.

Згідно п.6.3 укладеного договору, покупець зобов’язаний повертати постачальнику кеги 100% поставленої кількості. Кеги повинні бути повернуті постачальнику не більше шести діб з дня отримання продукції.

В разі неповернення покупцем зворотної тари, відповідач, згідно п.4.10 вказаного договору, повинен сплатити вартість неповернутої тари з ПДВ, виходячи з вартості продукції, передбаченої в пункті 4.11 договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх договірних зобов’язань продав та відвантажив відповідачу пиво безалкогольну продукцію та тару на загальну суму 55 613, 28 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції при розгляді справи, борг відповідача за укладеним договором №269 по сплаті заборгованості за неповернуті кеги та балони станом на час пред’явлення позову становив 47 722, 49 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно встановив той факт, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача зменшеної суми боргу в розмірі 48 427, 49 грн. і змінив рішення місцевого суду, стягнувши з відповідача на користь позивача 47 722, 49 грн. основного боргу.

Оскільки відповідач за накладною №1165 від 08.11.2007 року після пред’явлення позову повернув позивачу кеги та балони, апеляційний господарський суд обгрунтовано припинив провадження у справі в частині стягнення 7186, 27 грн. на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у зв’язку з відсутністю предмету спору та відмовив в частині стягнення 704, 58 грн. вартості продукції, за відсутності підстав для її задоволення.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції є законними і обгрунтованими, оскільки відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами і вимогами діючого законодавства.

Постанова апеляційної інстанції відповідає матеріалам справи і вимогам закону, тому її необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу ЗАТ "Швидко-Україна" – без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко