ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№
21/286

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого, Волковицької Н.О., Рогач Л.І.

за
участю представників:

позивача

не
з'явились (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)

відповідача

не
з'явились (про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного
підприємства "Виробниче об'єднання "Знамя"

на
постанову

Київського
міжобласного апеляційного
господарського суду від 06.02.2008р.

у
справі

№
21/286  господарського суду Полтавської
області

за
позовом

Державного
підприємства "Виробниче об'єднання "Знамя"

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

про

стягнення
18554,07грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне
підприємство "Виробниче об'єднання "Знамя" звернулося до
господарського суду з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення
18554,07грн., посилаючись на висновки перевірки, проведеної
контрольно-ревізійним управлінням в Полтавській області, про  завищення відповідачем виконаних ним
підрядних робіт, оплачених позивачем у повному обсязі.

Відповідач
відхилив позовні вимоги повністю, посилаючись на здійснення розрахунків на
підставі двосторонніх актів, підписаних позивачем без будь-яких зауважень щодо
якості, вартості, об'ємів робіт.

Рішенням
господарського суду Полтавської області від 06.12.2007р. (суддя Тимченко Б.П.)
у задоволенні позову відмовлено; судове рішення вмотивовано виконанням
відповідачем підрядних робіт відповідно до вимог статей 837, 843, 844
Цивільного кодексу України, узгодженням сторонами всіх істотних умов їх
правовідносин; також суд вказав на ненадання позивачем документальних доказів у
підтвердження завищення вартості виконаних робіт.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.02.2008р.
(судді: Андрейцева Г.М., -головуючий, Зеленіна Н.І., Жук Г.А.) рішення
місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на правильність
застосування норм матеріального та процесуального права, повне з'ясування
обставин справи та відповідність цим обставинам висновків суду.

Відхиляючи
доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вказав на відсутність
підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи
контрольно-ревізійного управління у Полтавській області та на невизначеність
позивачем матеріально-правових підстав для стягнення спірної суми з
відповідача, відсутність у позовній заяві характеру спірної суми, недоведеність
обставин, що є істотними для стягнення збитків чи заподіяної шкоди з
відповідача.

Не
погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та  прийняти нове рішення про
стягнення з відповідача збитків у сумі 18554,70грн., мотивуючи касаційну скаргу
доводами про порушення судами норм матеріального права, та неправильне
застосування норм процесуального права.

Скаржник
вважає, що суди неправомірно не прийняли до уваги як належний та допустимий
доказ висновки контрольно-ревізійного управління Полтавської області не навели
мотивів щодо правильності чи помилковості висновків ревізійної служби з цього
питання; судами помилково відмовлено у залученні до участі у справі
контрольно-ревізійного управління Полтавської області.

Відповідач
письмового відзиву на касаційну скаргу не надав; сторони не скористалися правом
на участь представника у судовому засіданні.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, з
16.03.2007р. по 16.05.2007р. на підприємстві позивача контрольно-ревізійним
управлінням Полтавської області проводилась ревізія фінансово-господарської
діяльності за період  2005-2007 років, за
наслідками якої складено акт № 06-21/144 від 16.05.2007р.

В
ході проведення ревізії було встановлено завищення на 18554,70грн. вартості
підрядних робіт, виконаних  Приватним
підприємцем ОСОБА_1 протягом 2005-2006 років та І кварталу 2007р., прийнятих
позивачем за актами приймання-передачі на суму 259542,44грн. та оплачених на
суму 257990,14грн.

Згідно
вищевказаного акту ревізії було встановлено, що підписані сторонами (замовником
та виконавцем робіт) акти приймання виконаних підрядних робіт складені та
розраховані з недотриманням типової форми первинних документів у будівництві №
КБ -2в, відсутня довідка про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ -3;
в результатів перерахунку актів виконаних підрядних робіт відповідно до вимог
ДБН Д.1.1-1-2000 встановлено завищення вартості виконаних підрядних робіт.

За
наслідками проведеної перевірки позивач направив відповідачу претензію про
перерахування 18554,70грн. завищеної вартості робіт, а з огляду на невиконання
претензії звернувся з аналогічною позовною вимогою до господарського суду.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій
встановили, що до правовідносин сторін, пов'язаних з виконанням підрядних
робіт, застосовуються приписи статей 837, 843, 844  Цивільного кодексу України, частини 3 статті
180 Господарського кодексу України, за якими істотними умовами, щодо яких
сторони повинні дійти згоди при виконанні підрядних робіт, є, зокрема, ціна
роботи або способи її визначення; відтак виконання відповідачем будівельних
робіт здійснювалось за вільним волевиявленням сторін щодо даних істотних умов;
правочини, на підставі яких виконувались роботи, не визнані недійсними чи
неукладеними; зауважень по якості, вартості, обсягу виконання робіт позивачем
не наведено.

Також
апеляційним господарським судом відзначено, що позовна заява не містить
визначення правової природи заявленої до стягнення суми (заборгованість,
збитки, позадоговірна шкода), та складу елементів цивільно-правової
відповідальності відповідно до заявлених позовних вимог.

Судова
колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з наступних
підстав.

Відповідно
до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій
осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

За
статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України, статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відтак,
відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України,
звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та
підстави позову, тобто, матеріально-правову вимогу та обставини, якими
підтверджується її правомірність.

Розглядаючи
спір, господарський суд повинен встановити
наявність саме тих обставин, які є істотними для даної справи, виходячи
з заявлених позовних вимог, їх правового характеру.

Господарськими
судами правомірно прийнято до уваги, що спірні правовідносини сторін є
зобов'язальними, таким чином їх регулювання має здійснюватися згідно правил,
встановлених відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Апеляційним
господарським судом правомірно зазначено, що позовна заява не містить жодного
визначення заявленої до стягнення суми відповідно до її правової природи,
позовні вимоги не ґрунтуються на підставах, що підлягають з'ясуванню при
розгляді позовних вимог про стягнення спірної суми, як заборгованості за
правочином, чи як збитків, шкоди, безпідставно одержаних коштів тощо.

Застосувавши
норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суди правомірно
вказали у судових рішеннях про недоведеність порушення відповідачем договірних
зобов'язань, та що належне виконання відповідачем умов договору, узгоджених
сторонами відповідно до приписів чинного законодавства, не може бути покладено
в основу застосування до нього цивільно-правової відповідальності, в тому числі
шляхом відшкодування майнової шкоди.

Також
законними та обґрунтованими є висновки апеляційного господарського суду про те,
що прийняте господарським судом рішення не впливає на права або обов'язки   контрольно-ревізійного управління у
Полтавській області, яке не має жодного відношення до спірних правовідносин
позивача та відповідача.

Помилковими
є доводи касаційної скарги щодо ненадання правової оцінки судами акту ревізії,
як доказу у даній справі, оскільки судові рішення ґрунтуються на обставинах,
встановлених даним актом. Водночас предметом даного спору є наявність чи
відсутність правових підстав для стягнення спірної суми відповідно до предмету
та підстав позову, а не питання правильності чи помилковості висновків
ревізійної служби.

Доводи
касаційної скарги про визначення заявленої до стягнення суми як заподіяних
збитків не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про правову
невизначеність поданого позову, оскільки суперечать позовній заяві та
апеляційній скарзі.

Таким
чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла
висновків про те, що господарські суди всебічно, повно та об'єктивно розглянули
в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином
проаналізували  правовідносини, що
виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих
висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Як
наслідок, прийняті апеляційним та місцевим судами рішення та постанова
відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу
України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р.
"Про судове рішення" зі змінами та доповненнями; підстав для їх
скасування не вбачається.

Касаційна
скарга, не спростовує правові висновки судів, не містить посилань на те, у чому
саме полягає порушення чи неправильне застосування судами норм матеріального
права, та водночас містить лише викладення обставин справи, дослідження яких
виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи
викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1
статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Знамя"
залишити без задоволення.

Постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.02.2008 р. у
справі № 21/286 господарського суду Полтавської області та рішення
господарського суду Полтавської області від 06.12.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                      Т.Дроботова

Судді:
Н.Волковицька

Л.Рогач