СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

04 червня 2008 року

Справа № 2-16/14873-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Хміль О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: Боровік Світлана Володимирівна, довіреність №1 від 01.01.08;

відповідача: Щербін Дмитро Сергійович, довіреність №45/100 від 25.05.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Омельченко В.А.) від 13 березня 2008 року у справі № 2-16/14873-2007А,

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" (вул. Наукова, 5-23, Аграрне, Сімферополь, 95492)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим №/0, №/0 від 15.03.2007, №/1, №/1 від 16.05.2007, №/2, №/2 від 26.07.2007, №/3, №/3 від 12.10.2007.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2008 року у справі №2-16/14873-2007А (суддя В.А. Омельченко) позов задоволено. Постанова суду мотивована тим, що позивач правомірно відніс до складу валових витрат витрати, пов’язані із сплатою маркетингових послуг, оскільки зазначені витрати підтверджені відповідними документами.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час вирішення спору порушив вимоги норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 26.05.2008 року у складі колегії було замінено суддю Щепанську О.А. на суддю Гоголя Ю.М. Головуючим у справі призначено суддю Волкова К.В.

Розпорядженням заступника голови судової палати Севастопольського апеляційного господарського суду Голика В.С. від 03.06.2008 року у складі колегії було замінено суддю Гоголя Ю.М. на суддю Голика В.С.

У судовому засіданні 03.06.2008 року представник податкової інспекції підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 04.06.2008 року.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 06.03.2007 року Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим було проведено виїзну планову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 28.07.2005 року по 30.09.2006 року. За наслідками перевірки відповідачем складено акт перевірки за №1273/23-7/33656522 від 06.03.2007 року.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого донараховано податкове зобов'язання з податку на прибуток за 3 квартал 2006 року в сумі 6012,50 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість за липень 2006 року в сумі 4810,00 грн.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією 15.03.2007 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 7215,00 грн., в тому числі 6012,50 грн. основного платежу і 1202,50 грн. штрафних санкцій, а також №/0, яким позивачу визначена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 7215,00 грн., в тому числі 4810,00 грн. основного платежу і 2405,00 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, товариство з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" оскаржило їх в порядку адміністративного оскарження, за результатами якого рішенням Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим у задоволенні скарг було відмовлено та 16.05.2007 року прийняті податкові повідомлення-рішення №/1, №/1.

Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в порядку адміністративного оскарження, за результатами якого рішенням Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим у задоволенні скарг було відмовлено та 26.07.2007 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/2 №/2.

Не поголившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в порядку адміністративного оскарження, за результатами якого рішенням Державної податкової адміністрації України у задоволенні скарг було відмовлено та 12.10.2007 року були прийняті податкові повідомлення-рішення №/3, №/3.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника податкової інспекції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки підставою для донарахування податку на додану вартість в сумі 7215,00 грн. та податку на прибуток в сумі 7215,00 грн. сприяло виключення зі складу валових витрат, витрати товариства з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" по сплаті здійснених приватному підприємцю Горбань В.А. маркетингових (посередницьких) послуг за договором №22/287 від 01.07.2006 року. При цьому, на думку відповідача, акт прийому-передачі здійсненних посередницьких послуг, які є невід'ємною частиною договору, не містить відомості про те яка насправді була представлена інформація виконавцем замовнику (позивачу).

Як вбачається з матеріалів справи у липні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Токмак-Хліб" уклало договір з приватним підприємцем Горбань В.А. на здійснення маркетингових (посередницьких) послуг №22/87 від 01.07.2006 року, згідно з пунктом 2.1.1. якого виконавець зобов'язується провести відповідні маркетингові дослідження кон’юнктури ринку, використовувати власну та збирати іншу комерційну інформацію про споживачів (реалізаторів), провести необхідну рекламну роботу, здійснювати переговори та листування з потенційними покупцями (продавцями).

Як свідчать матеріали справи, 31.07.2006 року між сторонами за договором підписано акт прийому-передачі виконаних робіт по проведенню маркетингових досліджень. При цьому зазначено, що сторони претензій відносно друг друга не мають, також була оформлена податкова накладна №190 від 31.07.2006 року.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом. 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону господарською діяльністю є будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Доказів того, що чинне законодавство, зокрема Цивільний чи Господарський кодекси України, містять вимогу про обов'язкове відображення в договорах маркетингу інформації про очікувану фінансову вигоду після проведення маркетингових досліджень, відповідачем суду не надано.

Судова колегія вважає, що акт прийому-передачі від 31.07.2006 року є документальним підтвердженням виконання приватним підприємцем Горбань В.А. відповідних робіт, а тому витребування відповідачем від позивача під час перевірки інших документів, що підтверджують факт виконання маркетингових досліджень, вважає таким, що не ґрунтується за вимогах податкового законодавства.

Більше того, як встановлено судовою колегією, договір від 01.07.2006 року в судовому порядку недійсним не визнано, а тому його не можна вважати таким, що не відповідає вимогам Закону.

З огляду на недоведеність зворотного, суд погоджується з доводами позивача про те, що маркетингові дослідження проведені з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності позивача.

При цьому суд також виходить з того, що Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств” не визначає, що подальшим використанням є використання послуг у звітному чи найближчому після надання послуг періоді, а тому твердження відповідача про те, що факт проведення маркетингових досліджень не призвів до одержання доходів від здійснення господарської діяльності, оскільки після їх проведення основні покупці та постачальники позивача не змінились, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Як передбачено підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, за змістом цієї норми, підставою для невключення до складу валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених документально.

Проте, як свідчить акт перевірки, відповідачем були досліджені відповідні документи, що підтверджували здійснення спірної господарської операції, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” щодо первинних облікових документів, а тому їх слід вважати належними доказами валових витрат.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" також визначено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про неправомірність виключення із складу валових витрат позивача витрат пов’язаних з оплатою маркетингових послуг , наданих за договором від 01.07.2006 року, у зв’язку з чим донарахування податку на прибуток спірними податковими повідомленнями-рішеннями в розмірі 7215,00 грн. є необґрунтованим.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, що виразилося у заниженні податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 4810,00 грн.. у зв’язку з включенням до складу податкового кредиту сум податку, сплачених під час оплати послуг за договором про надання маркетингових послуг від 01.07.2006 року.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чеку) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, всі суми, що сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів або послуг, вартість яких відноситься до складу валових витрат, відносяться до податкового кредиту.

У зв'язку з чим судова колегія дійшла до висновку про неправомірність донарахування податковим органом за липень 2006 року в розмірі 7215,00 грн. в тому числі 4810,00 грн. основного платежу і 2405,00 грн. штрафних санкцій.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів того, що донарахування позивачу податку на прибуток та податку на додану вартість, а також застосування штрафних санкцій, спірними податковими повідомленнями-рішеннями здійснено обґрунтовано, відповідачем надано не було, у зв’язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, оскільки постанову суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2008 року у справі № 2-16/14873-2007А залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          В.С. Голик

І.В. Черткова