ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.08 Справа № 6/89д/08

Суддя Місюра Л.С.

За позовом           Долинської сільської ради с. Долинське Запорізького району Запорізької області

До           Гаражно-експлуатаційного кооперативу “Хортицький –17”м. Запоріжжя

Треті особи,          які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Абдрахманов Рінат Зіріфович м. Запоріжжя

Башов Сергій Іванович м. Запоріжжя

Димогло Валерій Костянтинович м. Запоріжжя

Єгоров Валерій Володимирович м. Запоріжжя

Калюкін Олег Вікторович м. Запоріжжя

Коваленко Марина Станіславовна м. Запоріжжя

Козлов Віктор Васильович м. Запоріжжя

Косаєв Махір Ахмед Алі огли м. Запоріжжя

Кравченко Олександр Васильович. м. Запоріжжя

Максименко Євгеній Григорович м. Запоріжжя

Махмудов Оглан Іманверди-огли м. Запоріжжя

Нагавкіна Олександр Васильович м. Запоріжжя

Назаренко Володимир Іванович м. Запоріжжя

Писаренко Юрій Леонідович м. Запоріжжя

Плисак Василь Петрович м. Запоріжжя

Судьїн Андрій Васильович м. Запоріжжя

Шепель Сергій Вікторович м. Запоріжжя

Олійник Валерій Феліксович м. Запоріжжя

Цикін Сергій Миколайович м. Запоріжжя

Федчук Михайло Анатолійович м. Запоріжжя

Запорізька районна державна адміністрація м. Запоріжжя

Про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

Суддя          Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача:          Абрамян А.Л. –дор. від 11.05.2007р. № 136

Від відповідача:          Щербак А.В. –дов. б/н від 27.03.2008р., Косаєв М. А. А. –голова, наказ № ОК-1 від 09.10.2006р.

Від 3-ї особи 1 :          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 2:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 4:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 5:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 6:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 7:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 8:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 9:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 10:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 11:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 12:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 13:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 14:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 15:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 16:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 17:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 18:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 19:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 20:          Щербак А.В. –дов. б/н від          08.05.2008р.

Від 3-ї особи 21:          Пухтій І.О. - дор. № 01-22/2305 від 21.05.2008р.

Від прокуратури:          не з’явився.

Розглянувши матеріали справи за позовом Долинської сільської ради с. Долинське Запорізького району Запорізької області до Гаражно-експлуатаційного кооперативу “Хортицький –17”м. Запоріжжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Запорізька районна державна адміністрація, Абдрахманов Р.З. м. Запоріжжя, Башов С.І. м. Запоріжжя, Димогло В.К. м. Запоріжжя, Єгоров В.В. м. Запоріжжя, Калюкін О.В. м. Запоріжжя, Коваленко М.С. м. Запоріжжя, Козлов В.В. м. Запоріжжя, Косаєв М.А. м. Запоріжжя, Кравченко О.В. м. Запоріжжя, Максименко Є.Г. м. Запоріжжя, Махмудов О.І. м. Запоріжжя , Нагавкін О.В. м. Запоріжжя, Назаренко В.І. м. Запоріжжя, Писаренко Ю.Л. м. Запоріжжя, Плисак В.П. м. Запоріжжя, Судьїн А.В. м. Запоріжжя, Шепель С.В. м. Запоріжжя, Олійник В.Ф. м. Запоріжжя, Цикін С.М. м. Запоріжжя, Федчук М.А м. Запоріжжя, Запорізька районна державна адміністрація м. Запоріжжя, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, суддя

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просить визнати недійсним, укладений між позивачем та відповідачем, договір оренди земельної ділянки від 17.03.1997р., так як він не повідає нормам законодавства.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, де більш детальніше викладав підстави для визнання договору недійсним, остаточно просить визнати, укладений між позивачем та відповідачем, договір оренди земельної ділянки від 17.03.1997р. недійсним.

Заяви приймаються судом, оскільки вони заявлені у відповідності з вимогами ст. 22 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечив, вважає що спірний договір відповідає нормам законодавства. Просить позивачу в позові відмовити.

Представник третіх осіб Щербак А.В. проти позову заперечив, вважає, що спірний договір відповідає нормам законодавства.

Запорізька районна державна адміністрація м. Запоріжжя просить позовні вимоги позивача задовольнити , оскільки відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України 1990 р., який діяв на момент укладання договору між позивачем та відповідачем, надання земельних ділянок в користування могло здійснюватися за проектами відведення цих ділянок. Тобто для укладання договору оренди землі необхідно було розробити проект відведення земельної ділянки і подати його на затвердження сільській раді, як того вимагає п. З ст. 102 Земельного кодексу України 1990 р., яким передбачено, що проект відведення земельних ділянок в користування затверджується відповідною радою, яка надає і вилучає земельну ділянку, тобто Долинською сільською радою. Однак всупереч вказаним вимогам, які діяли на той час договір оренди був укладений без розроблення та затвердження проекту відведення. Частиною 1 ст. 21 Земельного кодексу України 1990 р. було передбачено, що для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі і зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших несільськогосподарських потреб надаються землі несільськогосподарського призначення. Знову ж таки всупереч вимогам законодавства для будівництва гаражів, тобто для несільськогосподарських потреб була передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що є грубим порушення норм законодавства як на той час так і на теперішній. У випадку передачі земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб у відповідності до ст. 90 ЗКУ 1990 року обов'язковим є відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, заподіяних вилученням сільськогосподарських угідь для використання їх у цілях, не пов'язаних із веденням сільського господарства. Ці втрати компенсуються поряд з відшкодуванням збитків відповідно до статті 88 цього вказаного кодексу. До теперішнього часу ці втрати та збитки відповідачем не відшкодовані. Ст. 67 ЗКУ 1990 р. передбачено було, що за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування громадянам земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Таким чином укладання договору оренди земельної ділянки для будівництва гаражів можливе було лише з окремими громадянами, а не гаражним кооперативом. Крім того, ст. 66 цього кодексу визначено, що гаражно-будівельним кооперативам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації. Отже, на той час земельним кодексом передбачалася передача земельних ділянок гаражним кооперативам лише у постійне користування, на умовах оренди вони могли передаватися лише окремим громадянам. Ця норма також підтверджується ст. 7 вказаного кодексу. До того ж у відповідності до ч. З ст. 67 ЗКУ 1990 р. розмір земельних ділянок, які можуть передаватися для гаражного будівництва не може перевищувати 0,01 га для однієї особи. Всупереч цим вимогам договором передбачається виділення земельної ділянки площею 1,5 га, вказана площа дозволяє розмістити гаражі 150 особам, в той час, як до складу кооперативу входить 21 особа. Як свідчать норми глави 8 ЗКУ 1990 року земельні ділянки для гаражного будівництва повинні перебувати в межах населеного пункту, вказана ж земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту і не може використовуватися за вказаним цільовим призначенням.

Прокурор, який був присутній в судових засіданнях 07.05.2008р. та 11.06.2008р., просив позовні вимоги позивача задовольнити, оскільки договір не відповідає законодавству.

Розгляд справи чотири рази відкладався, за клопотанням сторін був продовжений строк розгляду спору.

03.07.2008р. розгляд справи продовжено та прийнято рішення.

Прокурор, сповіщені про місце, день та час розгляду справи в порядку, передбаченому Господарським процесуальнім кодексом України, в судове засідання 03.07.2008р. не з’явилися, про причини неявки суд не повідомив.

Суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника прокуратури.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третіх осіб, та прокурора (в судових засіданнях 07.05.2008р. та 11.06.2008р.), суддя вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

17.03.1997р. між позивачем та відповідачем був укладений договір на право тимчасового користування землею (на умовах оренди) (далі –договір).

Договір зареєстрований в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 17.03.19997р. за № 8 Долинською сільською Радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області , про що вказано на договорі.

Вказаний договір був укладений на підставі рішення Долинської сільської ради народних депутатів № 17 від 11.07.1996р., про що вказано в пункті 1.1 договору.

У відповідача є оригінали рішення Долинської сільської ради народних депутатів № 17 від 11.07.1996р. та спірного договору ( в матеріалах справи знаходяться їх копії ).

За таких обставин, твердження позивача, що договір не укладався з відповідачем, не може бути прийнято судом до уваги.

Як пояснили позивач та відповідач у них відсутній акт прийому – передачі земельної ділянки.

В договорі відсутній предмет договору, а саме: не вказано, де знаходиться спірна земельна ділянка (місто знаходження, адреса).

Згідно статті 7 Земельного кодексу України , прийнятого Верховною радою України 18.12.1990р. ( в редакції, яка діяла на день укладення договору) (далі - Земельний кодекс України) тимчасове користування землею може бути короткостроковим –до трьох років і довгостроковим –від трьох до 25 років.

Користування землею на умовах оренди для сільськогосподарських цілей повинно бути, як правило, довгостроковим.

Відповідно до статті 8 Земельного кодексу України , прийнятого Верховною радою України 18.12.1990р.) земля може надаватися в оренду в короткострокове користування – до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння , городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове –до п’ятдесяти років.

На момент укладення договору діяла Постанова Кабінету Міністрів України № 197 від 17.03.1993р., якою була затверджена форма договору на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди).

В підпункті 1.1 пункту 1 затвердженої форми договору (предмет договору) вказано, що в тимчасове користування надається земельна ділянка, згідно з планом землекористування, що додається.

До затвердженої форми договору додається План тимчасового землекористування, в якому повинно бути вказано опис меж.

Відповідач план землекористування не має.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Земельного кодексу України передача земельних ділянок у власність, надання їх в користування , в тому числі на умовах оренди проводитися у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж в натурі (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Згідно зі статтею 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, зобороняється.

Відповідач не надав суду проект відведення земельної ділянки та докази перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість).

За таких обставин, позивач не мав права приступати до використання земельної ділянки.

Висновок Запорізької районної Санепідемстанції по відводу земельної ділянки № 46 від 27.11.1996р. та висновок Державного управління екологічної безпеки у Запорізької області від 16.05.1997р. № 2-585-97 , яки надав суду відповідач, не є проектом відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 27 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі невикористання протягом двох років земельної ділянки для несільськогосподарських потреб.

Відповідач не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, на земельної ділянки відсутні гаражі, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Управління з контролю за використанням та охороною земель у Запорізької області від 28.05.2008р. та фотоматеріалами.

Таким чином, відповідач на протязі 11 років не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням.

Частиною 1 ст. 21 Земельного кодексу України передбачено, що для будівництва промислових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі і зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших несільськогосподарських потреб надаються землі несільськогосподарського призначення. Знову ж таки всупереч вимогам законодавства для будівництва гаражів, тобто для несільськогосподарських потреб була передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що є грубим порушення норм законодавства як на той час так і на теперішній.

Стаття 67 Земельного кодексу України передбачає , що за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування громадянам земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Таким чином укладання договору оренди земельної ділянки для будівництва гаражів можливе було лише з окремими громадянами, а не гаражним кооперативом. Крім того, статей 66 цього Кодексу визначено, що гаражно-будівельним кооперативам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів земельні ділянки надаються у постійне користування , відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації. Отже, на той час земельним кодексом передбачалася передача земельних ділянок гаражним кооперативам лише у постійне користування, на умовах оренди вони могли передаватися лише окремим громадянам. Ця норма також підтверджується статтею 7 вказаного Кодексу. До того ж у відповідності до частини 3 ст. 67 Земельного кодексу України розмір земельних ділянок, які можуть передаватися для гаражного будівництва не може перевищувати 0,01 га для однієї особи. Всупереч цим вимогам договором передбачається виділення земельної ділянки площею 1,5 га, вказана площа дозволяє розмістити гаражі 150 особам, в той час, як до складу кооперативу входить 21 особа.

Позивач вказує, що йому стало відомо про наявність спірного договору лише в травні 2007р., так як оригінал договору у позивача відсутній.

Позивач не довів суду, що йому стало відомо про наявність спірного договору лише в травні 2007р., оскільки крім підписання самого договору, позивач приймав рішення № 17 від 11.07.1996р., на підстав якого був укладений договір. Крім цього, в матеріалах справи є довідка Виконавчого комітету Долінскої сільської ради № 467 від 01.01.1999р., в якої вказано, що заборгованість по орендної платі у відповідача відсутня.

Пункт 4 Заключних та перехідних положень ЦК України передбачає, що відносно цивільних відношень, яки виникли до вступу в силу ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків , яки виникли або продовжують існувати після вступу його в силу.

В даному випадку відношення між позивачем та відповідачем продовжують існувати, а тому положення ЦК України застосовуються до їх прав та обов’язків.

Однак, відповідно до пункту 6 Заключних та перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, яке діяло раніше , не минув до вступу в силу цього кодексу.

Загальний строк позовної давності складає 3 роки. Таким чином , в даному випадку строк позовної давності в 3 роки минув до вступу цього Кодексу в силу.

За таких обставин, відносно строків позовної давності цій Кодекс не може бути застосований.

Приймаючи до уваги вищевикладене, відповідач безпідставно посилається на цій Кодекс та просить застосувати строк позовної давності.

В даному випадку відносно строку позовної давності слід керуватися Цивільним кодексом УРСР.

Недійсні угоди, не породжують для сторін прав та обов'язків, тому до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються. Така позиція міститься і пункті 3.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду країни № 02-5/111 від 12.03.1999р.

Відповідно до статті 153 ЦК УРСР та статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вже було вказано вище, спірний договір не містить істотних умов договору . До договору, який не містить істотних умов, не може застосовуватись позовна давність.

Крім цього, відповідно до статті 83 ГПК України, господарський суд , приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю або в певній частині , договір, який суперечить законодавству.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, спірний договір слід визнати недійсним, згідно статті 48 ЦК УСРС, ст.. ст.. 203, 215 ЦК України, ст.. 207 ГК України, ст. 15 Закону України “Про оренду земельної ділянки”.

Заперечення відповідача та третіх осіб судом не приймаються по вищевикладеним обставинам.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 44 –49, 75, 82 –85 ГПК України, суддя

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити . Визнати недійсним , укладений між Долинською сільською радою народних депутатів с. Долинське Запорізького району Запорізької області та Гаражно-експлуатаційним кооперативом “Хортицький –17” м. Запоріжжя, договір на право тимчасового користування землею (на умовах оренди) від 17.03.1997р.

Стягнути з Гаражно-експлуатаційного кооперативу “Хортицький –17”м. Запоріжжя, вул. Дорошенко, 3/96 на користь Долинської сільської ради с. Долинське Запорізького району Запорізької області, вул. Центральна , 37 витрати по держмиту в сумі 85 грн. та на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн. , надавши наказ.

Суддя Л.С. Місюра

Рішення підписано: 03.07.2008р.