ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 35/66пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

прокуратури

не з'явилися ( про час і місце судового засідання повідомлено належно)

позивача

не з'явилися ( про час і місце судового засідання повідомлено належно)

відповідача

не з'явилися ( про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Колективного підприємства "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу"

на постанову

від 08.02.2008 р. Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 35/66пд господарського суду Донецької області

за позовом

Прокурора Ворошиловського району м. Донецька в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до

Колективного підприємства "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу"

про

розірвання договору оренди

та зустрічним позовом

Колективного підприємства "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу"

до

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

про

спонукання продовжити договір оренди

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Ворошиловського району м. Донецька в інтересах держави в особі РВ ФДМ України по Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" (далі –Інститут) про розірвання договору оренди державного майна від 16.11.1993 р., посилаючись на приписи пункту 4 статті 188 та пункт 3 статті 291 Господарського кодексу України (з урахуванням уточнень до позовних вимог том 2 а.с. 20).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення вимог статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 265 Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснював своєчасний капітальний та поточний ремонт орендованого майна, не запобігав його пошкодженню, використовував приміщення не за призначенням.

КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" подало до господарського суду Донецької області зустрічну позовну заяву до РВ ФДМ України по Донецькій області та просило примусити РВ ФДМ України по Донецькій області продовжити дію договору оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993 р. на 5 років до 31.12.2009 р.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" зазначало, що договір оренди від 16.11.1993 р. було продовжено на п’ятирічний строк до 31.12.2009 р., у зв’язку з тим, що в установлений діючим законодавством і пунктом 8.2 договору оренди місячний строк після закінчення строку дії договору РВ ФДМ України по Донецькій області не заявив про припинення або зміну умов договору оренди, а відповідно до приписів пункту 1 статті 285 Господарського кодексу України та пункту 8.3 спірного договору інститут має переважне право на продовження строку дії договору оренди.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Донецької області від 13.12.2007 р. (судді: Підченко Ю.О., Новікова Р.Г., Морщагінга Н.С.) позовні вимоги за первісним позовом повністю задоволені, розірвано договір оренди державного майна від 16.11.1993 р., укладеного між РВ ФДМ України по Донецькій області та КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу".

У задоволенні зустрічних позовних вимог щодо зобов’язання РВ ФДМ України по Донецькій області продовжити на п’ять років строк дії договору оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993 р. з КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" відмовлено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора про розірвання договору, суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, оскільки позивачем було доведено неефективне використанням та пошкодження державного майна, внаслідок невиконання відповідачем умов пункту 4 договору, зокрема, не проведення капітального та поточного ремонту орендованих основних виробничих фондів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, судом не було прийнято до уваги посилання позивача на переважне право на продовження строку дії договору оренди, оскільки термін дії договору на час звернення прокурора з позовом не закінчився, а відповідачем не надано доказів здійснення капітального ремонту, у тому числі реконструкції, технічного переоснащення та поліпшення орендованого майна.

Крім того, суд зазначав, що спірний договір за рішенням суду розірвано, а тому підстав щодо його продовження не існує.

За апеляційною скаргою КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Величко Н.Л., Алєєва І.В., Мясищева А.М.), переглянувши рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2007 р. в апеляційному порядку, змінив його, відмовив у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

Мотивуючи постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом про розірвання договору оренди, суд апеляційної інстанції зазначав, що оскільки договір оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993 р. вважається припиненим в силу закону з 31.12.2004 р. у зв’язку із закінченням строку оренди, у суду не має підстав для його припинення шляхом дострокового розірвання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції повністю погодився з висновками суду першої інстанції.

КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник, зокрема, зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що РВ ФДМ України належним доказом підтвердив направлення орендарю 11.11.2004 р. листа про недоцільність продовжувати дію договору оренди від 16.11.1993 р., проте, на думку заявника, вказаний висновок зроблений судами як першої так і апеляційної інстанції без дослідження ряду доказів, наявних в матеріалах справи з питання припинення –продовження дії спірного договору, а саме: пояснень РВ ФДМ України № 14-1812 від 21.03.2005 р. та пояснень б/н від 01.04.2005 р. та інших доказів, щодо повідомлення орендаря про свій намір припинити дію договору оренди від 16.11.1993 р., лише через 2 місяця та 21 день після закінчення строку оренди, під час розгляду справи у суді.

Судами першої та апеляційної інстанції не було надано оцінки факту підписання листа РВ ФДМ України № 06-8022 від 11.11.2004 р. про недоцільність продовження дії договору неуповноваженою посадовою особою, так як належних доказів про наділення особи –Яковлева О.А., яким підписано вказаний лист, повноваженнями на його підписання від імені Фонду суду надано не було, як і доказів отримання такого повідомлення.

Крім того, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки листу Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 25.07.2005 № 6463/29-9.10, в якому міністерство зазначало про необхідність подальшої оренди цілісного майнового комплексу Інститутом, в сукупності з іншими доказами, зокрема листом РВ ФДМ України № 06-4451 від 10.06.2005 р., наказом РВ ФДМ України № 119 від 31.01.2005 р. та № 192 від 15.03.2005 р., листом Інституту № 57 від 17.12.2004 р., чим проігноровані вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 12.06.2007 р.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами під час розгляду справи, 16.11.1993 року між РВ ФДМ України по Донецькій області та КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" було укладено договір б/н оренди цілісного майнового комплексу Українського державного інституту мінеральних ресурсів, переданого відповідачу за актом прийому-передачі.

Пунктом 8.1 договору сторони встановили строк дії договору з 16.11.1993 р. по 16.11.1996 р.

Додатковими угодами № 1, № 2 від 31.12.1993р., № 3, № 4 від 16.09.1996р., № 5 від 31.01.1997р., № 6 від 01.12.1997р., № 7 від 15.11.1999р. сторонами вносилися зміни до спірного договору щодо розміру орендної плати та порядку її справляння та терміну дії договору.

Відповідно до пункту 6 додаткової угоди № 7 від 15.11.1999р. строк дії договору був продовжений до 31.12.2004 р.

Крім того, судами було встановлено, що листами від 05.11.2002 р., 04.01.2003 р. та 31.03.03р. Інститут звертався до ФДМ України з проханням дозволити провести роботи з реконструкції та вибіркового капітального ремонту у виробничо-лабораторній будівлі інституту за адресою м. Донецьк Орешкова, 6а, а саме прокладки газопроводу та міні котельної для автономного теплопостачання, будівництва нового входу у будівлю інституту, будівництва прибудови для зберігання матеріалів, прокладки водопроводу, на які листом від 16.04.2003р. ФДМ України повідомив, що порушені у листах питання можуть бути вирішені після вирішення судом позову прокурора про розірвання спірного договору оренди від 16.11.1993 р.

Листом № 06-8022 від 11.11.2004 р. РВ ФДМ України по Донецькій області повідомив відповідача про недоцільність продовження терміну дії договору оренди.

При цьому, судом апеляційної інстанції було встановлено, що КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" 17.12.2004 р. направив позивачу лист № 57 з пропозицією про продовження дії договору.

РВ ФДМ України по Донецькій області був виданий Наказ № 119 від 31.01.2005 р. "Про створення інвентаризаційної комісії і комісії з оцінки вартості державного майна –цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу", який в подальшому був скасований наказом № 192 від 15.03.2005р., у зв‘язку з ненаданням у встановлений термін документів з інвентаризації та оцінці вартості державного майна цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу".

Листом № 06-4451 від 10.06.2005 р. позивач повідомив орендаря про перехід на автоматизацію процесу контролю надходження орендних платежів та просив дотримуватись відповідного порядку при заповненні платіжних доручень по сплаті орендних платежів.

Міністерство охорони навколишнього середовища листом від 25.07.2005 р. № 6463/29-9,10 адресованому РВ ФДМ України по Донецькій області, "Інституту геолого-екологічних проблем Донбасу" та господарському суду Донецької області підтвердив необхідність подальшого використання в оренді майнового комплексу, розташованого у м. Донецьку по провулку Олешкова, 6а, та рекомендовано РВ ФДМ України продовжити договір оренди з Інститутом на 5 років (до 31.12.2009 р.), а в доповнення до договору залучити пункт про необхідність Інституту за власні кошти робити покращення, реконструкцію і капітальний ремонт орендованого цілісного майнового комплексу.

Здійснюючи апеляційне провадження суд апеляційної інстанції зазначав, що вказаний лист є рекомендацією орендодавцю, так як рішення щодо укладення або відмови від укладення договору оренди, відповідно до пункту 4 статті 9 Закону "Про оренду державного та комунального майна", приймає орендодавець.

Судом зазначалось, що матеріали справи містять як заяви РВ ФДМ України про намір не продовжувати договір оренди від 16.11.1993 р., так і заяви Інституту з пропозицією продовжити договір на більш тривалий термін ніж встановлено договором та внесення змін стосовно розміру орендної плати, які були надіслані до закінчення строку дії договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що Інститут, під час розгляду справи судом, продовжує користуватися майном та сплачувати орендну плату, а позивач продовжує приймати від орендаря орендну плату.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу", посилаючись на приписи пункту 1 статті 285 Господарського кодексу України, статтю 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункт 8.3 спірного договору оренди, просив суд зобов’язати РВ ФДМ України по Донецькій області продовжити на п’ять років строк дії договору оренди цілісного майнового комплексу від 16.11.1993 р.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 8.3 спірного договору оренди сторони передбачили, що він припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- знищення об’єкту оренди.

Пунктом 1 статті 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначав, що переважне право на продовження строку дії договору оренди, яке передбачено статтею 17 Закону та частиною 1 статті 285 Господарського кодексу України, орендар може реалізувати тільки в тому разі, коли після його закінчення орендодавець має намір передати об’єкт оренди іншій особі.

Переважне право, на яке посилався КП Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" не прийняте судами до уваги, оскільки, відповідачем не надано належним чином документально оформлених доказів здійснення капітального ремонту, у тому числі реконструкції, технічного переоснащення та поліпшення орендованого майна, тобто виконання умов договору оренди.

Особливості найму окремих видів майна встановлюється Цивільним кодексом України або іншим Законом (пункт 3 статті 760 Кодексу).

Таким законом по відношенню до спірного договору оренди є Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992 р.          Відповідно до пункту 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами пункту 1 статті 763 вказаного кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 291 Господарського кодексу України вказує, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За приписами частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Порядок пролонгації дії договору оренди комунального майна визначений в пункті 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", відповідно до вимог якої, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

В постанові Вищого господарського суду України від 12.06.2007 р., якою були скасовані судові рішення, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема, зазначалось, що судами не надавалась оцінка наявному у матеріалах справи листу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 15.07.2005 року № 6463/29-9.10, в якому міністерство зазначає про необхідність подальшої оренди цілісного майнового комплексу відповідачем за первісним позовом у сукупності з іншими доказами по справі, зокрема, листом позивача від 10.06.2005р. № 06-4451, наказам позивача № 119 від 31.01.2005 року та № 192 від 15.03.2005 року.

В постанові суду касаційної інстанції зверталась увага, що в листі орендаря від 17.12.2004 року № 57 серед іншого зазначається про внесення необхідних змін до договору оренди стосовно розміру орендної плати, при цьому судами не було проаналізовано, в якому розмірі сплачується орендна плата, чи був змінений її розмір після 31.12.2004 року, чи була згода сторін на це.

Крім того, не було досліджено виконання наказу № 119 від 31.01.2005 р. "Про створення інвентаризаційної комісії і комісії з оцінки вартості державного майна –цілісного майнового комплексу "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу" та наказу № 192 від 15.03.2005 р. результатів роботи створених комісій тощо, зокрема, чи були надані орендарем відповідні документи для проведення інвентаризації та оцінки вартості державного майна, чи була визначена інша вартість орендованого майна і, відповідно, новий розмір орендної плати.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної, в порушення приписів статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки суду касаційної інстанції виконані не були, обставини справи та доводи КП "Інститут геолого-екологічних проблем Донбасу", викладені у відзивах на позовну заяву та у зустрічному позові досліджені не були, належна правова оцінка їм не надавалась.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що суд апеляційної інстанції, встановивши факт сплати Інститутом орендної плати не з'ясував підстави та розмір її нарахування.

Поза увагою судів першої та апеляційної інстанції також було залишено посилання Інституту стосовно надіслання ним орендодавцю листа № 57 від 17.12.2004 щодо продовження строку дії договору оренди від 16.11.1993 р. з внесенням змін до нього з приводу розміру орендної плати, а також підстави надіслання РВ ФДМ України по Донецькій області листа № 06-4451 від 10.06.2005 р. з повідомленням орендаря про перехід на автоматизацію процесу контролю надходження орендних платежів та проханням дотримуватись відповідного порядку при заповненні платіжних доручень по сплаті орендних платежів.

Без встановлення відповідних обставин справи на підставі діючого законодавства, яке регулює спірні орендні правовідносини, висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що спірний договір оренди державного майна від 16.11.1993 р. вважається припиненим з 31.12.2004 р., є передчасним.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судами всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Враховуючи, що застосування норм матеріального права цілковито залежить від повноти та правильності встановлення обставин справи, рішення не можна визнати законним, у зв’язку з чим воно підлягає скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 13.12.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р. у справі № 35/66пд скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу КП "Інститут геолого - екологічних проблем Донбасу" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач