ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 р.

№
13/562-07

Вищий  господарський
суду  України  в складі колегії

суддів:

Грейц
К.В. -головуючого,
Бакуліної С.В., Глос О.І.,

розглянувши
касаційну скаргу

СПД ФО
ОСОБА_1

на  постанову

від
12.02.2008

Харківського
апеляційного господарського суду

у
справі  господарського суду Сумської
області №
13/562-07

за позовом

СПД ФО
ОСОБА_1

до

СПД ФО
ОСОБА_2

про

стягнення  2131 грн.

за
участю представників:
- позивача

ОСОБА_1.

-
відповідача

не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Сумської області вiд 03.12.2007 у справі № 13/562-07 (суддя Лиховид Б.І.),
залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського осуду
від 12.02.2008 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Демченко В.О., судді
Такмаков Ю.В., Барбашова С.В.), позовні вимоги СПД ФО ОСОБА_1 до СПД ФО ОСОБА_2
про стягнення 2131 грн. матеріальної шкоди, заподіяної  залиттям приміщення АДРЕСА_1,  відмовлено.

Рішення
та постанова у справі мотивовані тим, що позивачем не доведено наявність складу
цивільно-правового правопорушення у діях відповідача, що унеможливлює
застосування до нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

СПД
ФО ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням та постановою у справі, в поданій
касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків судів попередніх
інстанцій нормам матеріального і процесуального законодавства та фактичним
обставинам справи.

У
додаткових пояснення до касаційної скарги позивач наголошує на неврахування
судами попередніх інстанцій тієї обставини, що відповідач здійснював свою
підприємницьку діяльність саме у приміщенні АДРЕСА_1 і своїми навмисними
протиправними діями заподіяв шкоду, розмір якої підтверджений експертом.

СПД
ФО ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу проти її задоволення заперечує,
посилаючись на пред'явлення до нього позову як до неналежного відповідача,
оскільки в період залиття належного позивачеві приміщення, другий поверх цього
приміщення використовувався ТОВ "Побутове підприємство
"Битовик", яке на час пред'явлення позову ліквідоване і відповідач не
є його правонаступником.

Представник
відповідача своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні
касаційної інстанції не скористався.

Заслухавши
у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові
апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами
попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що в період з
21.11.2006 по січень 2007 року відбулось залиття належного позивачеві
приміщення, розташованого на першому поверсі нежитлової будівлі АДРЕСА_1, що
підтверджується комісійним актом від 27.12.2006 № 6 обстеження приміщення за
зазначеною адресою та приписом на ім'я ОСОБА_2 від 20.01.2007 № 02-08/6
Сумської державної інспекції охорони праці в агропромисловому комплексі та
соціально-культурній сфері.

Як
вбачається з зазначених документів, залиття відбулось внаслідок користування
працівниками ПП ОСОБА_2 рукомийником, що знаходився на другому поверсі
зазначеної будівлі, через приєднаний до цього рукомийника гумовий шланг,
прокладений у отвір підлоги, звідки на стелю і стіни у приміщення позивача
стікала вода.

Розмір
матеріальної шкоди в результаті залиття приміщення визначений в сумі 2131 грн.
висновком № 1334 від 03.08.2007 спеціаліста-будівельника Сумського відділення
Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.
М.С.Бокаріуса.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про
відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, адже,
позивачем не доведено, що саме СПД ФО ОСОБА_2 вчинив зазначені дії, оскільки
залиття приміщення мало місце під час існування ТОВ "Побутове підприємство
"Битовик", яке на час пред'явлення позову ліквідоване і відповідач не
є його правонаступником, а право власності на це приміщення відповідач набув
лише 22.05.2007.

Втім,
висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає суперечливими,
передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах
справи.

Так,
предметом доказування у даній справі є наявність або відсутність складу
цивільного правопорушення у діях чи бездіяльності саме відповідача -СПД ФО
ОСОБА_2, отже, з метою правильного вирішення спору суду слід встановити
обставини і підстави виникнення у відповідача деліктного зобов'язання,
встановленого нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої
шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка
її завдала.

Натомість
суди попередніх інстанцій вдались до встановлення власника приміщення, з якого
відбувалось залиття, а не особи, яка його вчинила, здійснюючи в цьому
приміщенні свою підприємницьку діяльність, внаслідок чого залишились не
спростованими доводи позивача про вчинення правопорушення саме підприємцем
ОСОБА_2, який здійснював свою підприємницьку діяльність саме в цьому
приміщенні, що також вбачається з наявних в матеріалах справи акту від
27.12.2006 № 6 обстеження приміщення (а.с. 21) та листа Державної інспекції з
промислової безпеки та охорони праці в агропромисловому комплексі та
соціально-культурній сфері від 13.08.2007 № 02-04/203 (а.с. 18), а якщо
зазначені докази є недостатніми, суд на виконання вимог ст. 38 ГПК України,
зобов'язаний був витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх
участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Відповідно
до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про
судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна
частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку
всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.
Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші
нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і
обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна
частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на
аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині,
та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак,
в порушення цих приписів судами не встановлена наявність чи відсутність
обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон пов'язує настання
у відповідача деліктного зобов'язання, а в порушення вимог ст. 84 ГПК України
судами при відмові у задоволенні позовних вимог не зазначені доводи, за якими
суд відхилив надані позивачем докази.

Таким
чином, не встановлення судами попередніх інстанцій зазначених обставин, які
мають суттєве значення у справі, та відсутність їх правової оцінки є порушенням
вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної
інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні
спору.

Оскільки
передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у
справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.2008 у справі
господарського суду Сумської області  № 13/562-07 та рішення від 03.12.2007 у цій
справі скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Касаційну
скаргу СПД ФО ОСОБА_1 задовольнити частково.

Головуючий
суддя
К.В.Грейц

Судді
С.В.Бакуліна

О.І.Глос