ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.2008  року
Справа № 15/7

Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів          :                                        Журавльової Л.І.

Семендяєвої
І.В.

секретар
судового засідання           Антонова
І.В.

за
участю представників сторін:

від
позивача:
представник не прибув;

від відповідача:              ОСОБА_3, дов. № 180,  від 17.01.08,

від третьої особи:                              представник не
прибув

розглянувши

апеляційну скаргу                              фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

на
рішення

господарського
суду                    Луганської
області

від
29.02.2008

у
справі
№ 15/7 (суддя Пономаренко Є.Ю.)

за позовом
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до відповідача                              фізичної особи
-підприємця ОСОБА_2, м. Красний Луч

третя особа, яка не
заявляє

самостійних вимог на
предмет

спору, на стороні
позивача          ТОВ „Майстер-Профі-Україна”,
м. Дніпропетровськ

про
стягнення 6 648 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В :

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Луганської області
з позовом до відповідача фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про стягнення
вартості недопоставленого за договором перевезення вантажу в сумі 6648 грн. 00
коп.

Ухвалою
господарського суду Луганської області від 01.02.2008 у справі № 15/7 залучено
до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача ТОВ „Майстер-Профі-Україна”.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 29.02.2008 у справі № 15/7 у
задоволенні позову відмовлено повністю.

Не
погодившись з прийнятим рішенням, фізична особа -підприємець ОСОБА_1 звернулась
до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача вартість недоставленого вантажу в сумі 6 648
грн., судові витрати за подання апеляційної скарги.

Відповідач
проти апеляційної скарги заперечує, рішення суду вважає законним та
обґрунтованим.

Відповідно
до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Апеляційний
господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського
процесуального кодексу України).

Заявник
апеляційної скарги та третя особа належним чином повідомлені про час та місце
розгляду справи, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися.
Судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у даному судовому
засіданні.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (експедитор) та ТОВ
„Майстер-Профі-Україна” (замовник) укладено договір № 01/09-01-У від 01.09.2007
на надання експедиційних послуг у сфері організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом (а. с. 57-59).

За
умовами договору експедитор організовує на підставі інформації, наданої
замовником та оформленої у вигляді заявки, за плату та за рахунок замовника,
транспортне перевезення вантажів шляхом залучення транспортного засобу у
третьої особи (перевізник), який здійснює безпосередньо перевезення вантажів
(п.1.2, а. с. 57).

Судом
першої інстанції зазначено, що позивач вважає, що підприємець ОСОБА_2 виконав
перевезення за договором перевезення від 07.11.2007 № ЧП-001056, що
підтверджується товарно-транспортною накладною № 2019, яка підписана водієм.
Під час приймання вантажу вантажоодержувачем було виявлено нестачу профілю на
суму 6648,00 грн. Підставами заявленого позову у даній справі позивач вказав
обставини з невиконання у повному обсязі відповідачем зобов'язань за договором
перевезення від 07.11.2007 №ЧП-001056.

Позивач
посилається на те, що 07.11.2007 між ОСОБА_1, як експедитором, та підприємцем
ОСОБА_2, як перевізником, за допомогою факсимільного зв'язку укладено
договір-замовлення № ЧП-001056 про організацію перевезення вантажів
автомобільним транспортом (а. с. 14), за яким підприємець ОСОБА_2 зобов'язався
доставити вантаж автомобільним транспортом «Сканія НОМЕР_1, НОМЕР_2»,  водій ОСОБА_4, за маршрутом м.
Дніпропетровськ - м. Луганськ.

Суд
першої інстанції дослідив, що на копії, нібито факсимільного примірника
договору, відсутній підпис ОСОБА_2 (відповідача), або іншої уповноваженої ним
особи, що порушує приписи Цивільного кодексу України, Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997. Оригінал договору суду на дослідження
не наданий, відповідач не підтвердив факт укладання договору.

Суд
дійшов висновку, що договір перевезення від 07.11.2007р. №ЧП-001056 є
неукладеним у зв'язку з тим, що він не підписаний відповідачем як перевізником
або уповноваженою ним особою, тому суд визнав вимоги позивача про стягнення
збитків за договором такими, що не підлягають задоволенню.

Крім
того, як зазначено судом, товарно-транспортна накладна, складена при
перевезенні спірного вантажу, теж не підписана належним чином уповноваженою
перевізником (ОСОБА_2) особою. Із факсимільної копії накладної вбачається, що
вона підписана водієм транспортного засобу -ОСОБА_4. Доказів уповноваження
ОСОБА_4 на укладення договору перевезення з позивачем та підписання
товарно-транспортної накладної суду не надано. Водій ОСОБА_4 не перебуває в
трудових відносинах з відповідачем.

Судом
зазначено, що збитки та майнова шкода відшкодовуються лише за наявності складу
цивільного правопорушення, але суду позивачем не доведено наявність складових
цивільного правопорушення, що можуть бути підставами стягнення з відповідача
заявлених збитків.

Крім
того, вимоги позивача про відшкодування шкоди за нестачу вантажу визнані судом
необґрунтованими, оскільки у спірних відносинах з перевезення вантажу між
експедитором та перевізником експедитор набуває прав та обов'язків
вантажовідправника. Вимоги по відшкодуванню вартості недопоставленого товару
позивач, як вантажовідправник, мотивує виявленням нестачі товару при його
прийнятті, з посиланням на примітку на товарно-транспортній накладній.

Суд
першої інстанції, посилаючись на ст. 160 Статуту автомобільного транспорту в
Україні, зробив висновок, що у спірній ситуації позивач є неналежною особою,
права та охоронювані законом інтереси якої можуть бути визнані порушеними.

За
таких обставин, суд у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення вартості недопоставленого за договором перевезення вантажу в сумі
6648 грн. 00 коп. відмовив.

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_1 вважає рішення незаконним та необґрунтованим,
оскільки судом неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані
обставини справи, які мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи
свої доводи за апеляційною скаргою, заявник посилається на те, що суд помилково
дійшов висновку, що позивач не має права звернутися з даним позовом до
відповідача. Судом не застосовано пункт 3.2 ст. 3 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні, згідно якого позивач має права та
обов'язки та несе відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і
вантажоодержувачів. Крім того, суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що
договірних відносин між експедитором та перевізником не існувало, а потім
зробив висновок, що позивач набув статус вантажовідправника, що можливе лише
при існуванні договірних відносин з перевізником.

Суд
не дослідив ті обставини, що за законодавством України допускається укладання
господарських договорів у спрощений спосіб та укладання договору перевезення
вантажу підтверджується складенням транспортної накладної. Товарно-транспортна
накладна № 2019 є документом, який підтверджує прийняття відповідачем до
виконання замовлення № ЧП-001056 від 07.11.2007, яке було направлено факсом.

Суд
першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не застосував до спірних відносин
приписи ст. 924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу
України

Крім
того, рішення суду не відповідає вимогам ст. 84 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки в ньому відсутні доводи, за якими суд відхилив докази
сторін.

Судова
колегія, розглянувши доводи апеляційної скарги, не приймає їх з огляду на
наступне.

У
матеріалах справи відсутній і на вимогу суду першої інстанції не наданий
оригінал договору з відповідачем (а. с. 14), а також докази завдання збитків.

За
умови відсутності належного договору з відповідачем, як це передбачено ст. 909
Цивільного кодексу України та п. 3.4 Правил перевезень вантажів автомобільним
транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо
відсутності належним чином укладеного договору перевезення, а відтак і відмови
у позові.

Зважаючи
на вищевикладене, не може бути належним доказом укладання договору перевезення
і товарно-транспортна накладна, підписана водієм Веліхановим, оскільки належні
докази уповноваження його відповідачем на такі дії від імені перевізника
відсутні, крім того, оригінал накладної позивачем також не надано.

Не
може бути прийнято до уваги і посилання позивача на те, що вона має право на
пред'явлення претензії перевізнику як вантажовідправник. Згідно п. 16.2. „б”
Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України у випадках нестачі
вантажу право на пред'явлення претензії перевізнику має вантажоодержувач, а
за п.16.2. „а” -у випадку втрати вантажу -вантажовідправник або
вантажоодержувач.

Оскільки
суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність договору перевезення між
позивачем та відповідачем, то обґрунтовано не застосував і ст. 924 Цивільного
кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України.

Між
позивачем та третьою особою укладено договір №01/09-01-У від 01.09.07 про
надання експедиційних послуг. Позивач, як експедитор, набуває прав та
обов'язків вантажовідправника у разі укладання договору з перевізником. У
даному випадку договір з перевізником не є укладеним. Посилання у мотивувальній
частині рішення на те, що позивач як вантажовідправник не має права на
пред'явлення претензії перевізнику у разі нестачі, відповідає  ст. 160 Статуту автомобільного транспорту
України. Але це посилання не свідчить про те, що суд визначив позивача
вантажовідправником саме за договором-замовленням №ЧП-001056 від 07.11.07 з
відповідачем. Позивач наполягає на тому, що
перевезення вантажу за товарно-транспортною накладною №2019 відбулося
/хоча оригінал накладної не надано/. Крім того, слід зазначити, що
товарно-транспортна накладна взагалі не має ані номера, ані дати, номер 2019
стосується подорожнього листа. Таким чином, не виключено, що за цією накладною
позивач і набув статусу вантажовідправника, але цей факт не має відношення до
відповідача у справі, оскільки договір з ним не укладений.

З
огляду на викладене, апеляційна скарга фізичної особи -підприємця ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, суд першої інстанції з'ясував всі обставини справи і,
приймаючи рішення, не допустив порушення норм матеріального та процесуального
права. Рішення господарського суду Луганської області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній
скарзі покладається на заявника скарги (позивача у справі).

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний
господарський суд

п о с т а н о в и в :

1.
Апеляційну скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Луганської області від 29.02.2008 у справі № 15/7 залишити без
задоволення.

2.
Рішення господарського суду Луганської області від 29.02.2008 у справі                № 15/7 залишити без змін.

Головуючий
суддя
Т.Ф. Парамонова

Суддя
Л.І. Журавльова

Суддя
І.В. Семендяєва