ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 39/17-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Самарський рибгосп"

на постанову

від 14.05.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

та на рішення

від 21.03.08

у справі

№39/17-08

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Самарський рибгосп"

до

1. Державного підприємства "Укрриба"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ВВ"

треті особи

1. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

2. Новомосковська районна державна адміністрація

про

визнання недійсним договору зберігання державного майна з правом користування

за участю представників сторін

від позивача:

Власенко М.О. –керівник, Шевченко Г.В., дов.

від відповідача 1:

Мандрик В.Ф., дов.

від відповідача 2:

Корнилов О.О., дов.

від третьої особи 1:

у засідання не прибули

від третьої особи 2:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Самарський рибгосп" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Укрриба" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма ВВ" за участю в якості третіх осіб Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Новомосковської райдержадміністрації про визнання недійсним договору зберігання державного майна з правом користування.

Рішенням від 21.03.07 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ліпинський О.В.), яке залишено без змін постановою від 14.05.08 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Павловського П.П. – головуючого, Швеця В.В., Чус О.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані відхиленням доводів позивача щодо вчинення спірного правочину для приховування іншого –договору оренди у зв'язку з тим, що орендодавцем державного майна може бути лише Регіональне відділення Фонду державного майна України. Судами враховано, що об’єкти, які є предметом спірного договору, відносяться до захисних гідротехнічних споруд і згідно зі ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" мають загальнодержавне значення, а відповідно до ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягають приватизації та передачі в оренду.

Ухвалою від 08.07.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування постанови суду апеляційної інстанції та прийняття нового рішення.

Скаржник доводить, що судами не надано відповідної оцінки змісту договору зберігання з правом користування від 16.07.07, який заснований на договорі строкового платного користування майном, необхідним для здійснення підприємницької діяльності, що згідно з ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є договором оренди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області №12/13-ПП від 16.08.99 затверджено план приватизації державного майна Самарського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства.

На підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області №12/391-АО від 27.08.99 проведено приватизацію майна Самарського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства шляхом перетворення його у Відкрите акціонерне товариство "Самарський рибгосп", засновником якого виступив зазначений орган.

Пунктом 5.4 плану приватизації визначені водогосподарські об'єкти, які не підлягають приватизації, зокрема вирощувальні ставки, нагульні ставки, насосні станції, водовипускний канал, шляхи по дамбам, ремонтно-маточний ставок, водопостачальний ставок, роздільна дамба, цегляна насосна станція.

За змістом п. 7 плану приватизації зазначені об'єкти залишились в державній власності та утримуються на балансі та за рахунок підприємства і не підлягають відчуженню без рішення органу, уповноваженого управляти державним майном. Відповідальність за зберігання цього майна покладено на керівництво підприємства.

Спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України №126/752 від 06.05.03 "Про передачу гідротехнічних споруд" гідротехнічні споруди, в тому числі ставкові рибоводні споруди та інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Самарський рибгосп", передано до сфери управління Міністерства аграрної політики України, та в подальшому передано на баланс Державного підприємства "Укрриба" із закріпленням за ним цього майна на праві повного господарського відання.

Між відповідачами у справі укладено договір зберігання з правом користування №13/07 від 16.07.07, за умовами якого ТОВ "Фірма ВВ" прийняло на відповідальне зберігання з правом користування нерухоме державне майно, що перебуває на балансі ДП "Укрриба" та розташовано за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Олександрівка та Новомосковський район, с. Піщанка.

Встановивши обставини перебування спірного майна у господарському віданні ДП "Укрриба", посилаючись на ст.ст. 74, 136 ГК України, попередні судові інстанції дійшли висновку про правомірність укладання спірного договору.

Проте судами не надано правової оцінки обставинам ефективного використання спірного майна в господарському віданні ДП "Укрриба" як виробничого цілісного майнового комплексу, а також наявності або відсутності порушення прав позивача на здійснення підприємницької діяльності внаслідок передачі спірного майна третій особі як підстави для їх захисту відповідно до вимог ст.ст. 13, 203, 215 ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизація державного майна –це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України.

Позивач набув цілісний майновий комплекс внаслідок приватизації для здійснення підприємницької діяльності, тому можливість здійснення ним передбаченої статутом діяльності підлягає встановленню, виходячи з визначених законом завдань приватизації.

Управління майном, що не включено до приватизації, здійснюється відповідно Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 №908/68.

Згідно з п. 2.2.2 цього Положення та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" єдиними орендодавцями державного майна, яке перебуває на балансах господарських товариств, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Доводи позивача в цій частині не отримали належної правової оцінки, зокрема стосовно відповідності предмету спірного договору вимогам законодавства та повноваженням ДП "Укрриба" щодо виконання зобов'язань зі зберігання державного майна з отриманням плати за передачу в користування цього майна третій особі. Суди також не надали правової оцінки умовам спірного договору, які передбачають плату та право ДП "Укрриба" отримати прибуток при зберіганні майна, належного до об'єктів державної власності.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо дотримання відповідачем вимог законодавства при прийнятті оспорюваного рішення.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.08 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.08 у справі №39/17-08 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький