ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Національної телекомпанії України, м. Київ (далі –НТУ)

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2008

зі справи № 13/231

за позовом закритого акціонерного товариства “Київстар Дж.Ес.Ем.”, м. Київ

до НТУ

про стягнення 20 399, 97 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ЗАТ “Київстар Дж.Ес.Ем.”–Литвин Л.М.,

НТУ –Войтенка М.М., Марковець О.О.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ “Київстар Дж.Ес.Ем.” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з НТУ 12 642, 46 грн. основного боргу, 1 147, 36 грн. пені, 5 069, 47 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 1 540, 68 грн., а всього 20 399, 97 грн. заборгованості за договорами про надання послуги стільникового зв’язку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2008 (суддя Хоменко М.Г.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 (колегія суддів у складі: суддя Борисенко І.В. –головуючий, судді Зубець Л.П., Розваляєва Т.С.), позовні вимоги задоволено частково: з НТУ на користь позивача стягнуто 12 642, 46 грн. основного боргу, 573, 68 пені, 2 534, 74 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 770, 34 грн.; на відповідача віднесено судові витрати пропорційну сумі задоволених позовних вимог. Судові рішення обґрунтовано обов’язком відповідача сплатити відповідно до умов укладених договорів надані позивачем послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов’язання та 3 % річних від простроченої суми, а також наявністю підстав для стягнення з відповідача неустойки в сумі, зменшеній судом відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) на підставі клопотання відповідача у зв’язку з фінансуванням НТУ з державного бюджету.

НТУ звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для вирішення даної справи, порушення норм матеріального та процесуального права у тому числі статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) та частини другої статті 551 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України). В касаційній скарзі, зокрема, зазначено, що:

- подані позивачем на підтвердження позовних вимог рахунки не можуть вважатися належними доказами, оскільки: вони, зокрема, не скріплені печаткою позивача; позивачем не подано доказів надсилання цих рахунків відповідачеві;

- роздруківки телефонних дзвінків відповідача “складені в односторонньому порядку”, тому не є достовірними;

- сторонами не підписувалися документи, які свідчили б про приймання-передачу наданих відповідачеві послуг стільникового зв’язку;

- у зв’язку з відсутністю заборгованості відповідача перед позивачем, а також у зв’язку з тим, що умовами укладених договорів про надання послуг стільникового зв’язку не встановлено відповідальності за прострочення виконання зобов’язання у вигляді пені, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- ЗАТ “Київстар Дж.Ес.Ем.” (оператор) та НТУ (абонент) уклали угоди від 21.10.1999, 09.12.1999, 25.03.2000, 25.05.2000 та від 14.07.2000 за № 27137 про надання послуг мобільного зв’язку стандарту GSM-900 (далі - договори); зміст зазначених договорів аналогічний;

- відповідно до умов договорів:

оператор надає абоненту послуги мобільного зв’язку стандарту GSM-900, а абонент користується зазначеними послугами та оплачує їх вартість;

абонент повинен підтримувати авансовий платіж на рівні не нижче (вище) мінімального та сплачувати щомісячну абонентську платню авансом не пізніше першого числа місяця; абонентська плата сплачується і в тому випадку, коли надання послуг зупинено за несплату фактично наданих оператором послуг (підпункт 3.2.1 пункту 3 договорів);

оплата абонентом послуг зв’язку здійснюється за тарифами оператора, вказаними в тарифному плані, з урахуванням податку на додану вартість (підпункт 4.1 пункту 4 договорів);

- позивачем на підтвердження розрахунків суми позовних вимог подано суду рахунки-фактури;

- відповідач встановленого договорами грошового зобов’язання належним чином не виконав –не оплатив у повному обсязі надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаній позивачем сумі.

Причиною виникнення спору стало питання про наявність підстав для стягнення вказаної позивачем суми заборгованості, у тому числі щодо правомірності стягнення з відповідача пені.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин другої статті 521 ЦК України: якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Частиною третьою цієї статті визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Преамбулою Закону України “Про телекомунікації”, зокрема, встановлено, що цей Закон визначає права, обов’язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами. Отже, Закон України “Про телекомунікації” є спеціальним законом, що регулює правовідносини з надання телекомунікаційних послуг.

Частиною другою статті 36 Закону України “Про телекомунікації” передбачено, що у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

За приписами статей 33, 34 ГПК України:

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин попередні судові інстанції, встановивши факт невиконання відповідачем грошового зобов’язання, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України суд обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені у зв’язку з фінансуванням НТУ за рахунок державного бюджету.

Твердження скаржника з посиланням на частину другу статті 521 ЦК України щодо відсутності підстав для стягнення пені у зв’язку з тим, що її стягнення не передбачено договорами, спростовується наведеним приписом частини другої статті 36 Закону України “Про телекомунікації”.

Вищий господарський суд України так само не бере до уваги доводи касаційної скарги про складання позивачем в односторонньому порядку рахунків за отримані відповідачем послуги телефонного зв’язку та роздруківок телефонних дзвінків, а також про відсутність документів, які свідчили б про приймання-передачу наданих відповідачеві послуг, оскільки зі встановлених попередніми судовими інстанціями обставинами справи не вбачається, що змістом договорів передбачено приймання-передачу наданих послуг стільникового зв’язку, в тому числі шляхом надіслання рахунків чи затвердження відповідачем роздруківок телефонних дзвінків.

Крім того, частиною другою статті 36 ГПК України, зокрема, встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

З урахуванням викладеного постанова апеляційного господарського суду в даній справі є законною та обґрунтованою і визначені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1119 – 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2008 зі справи № 13/231 залишити без змін, а касаційну скаргу Національної телекомпанії України –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов