ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2008 Справа № 11/115-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів: Тищик І.В., Прокопенко А.Є.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю представників сторін :

від позивача: Федчун Т.П., довіреність №2006/719 від 20.06.08; Храбова А.М., довіреність №2006/718 від 20.06.08;

від відповідача : Чепа А.Г., довіреність №б/н від 08.10.07

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства “Сармат” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.08р. у справі №11/115-08

за позовом закритого акціонерного товариства “Сармат”, м.Донецьк

до товариства з обмеженою відповідальністю “Солана”, м.Дніпропетровськ

про стягнення 56 013,16грн.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2008р. у справі №11/115-08 (суддя І.Ф.Мельниченко) позов закритого акціонерного товариства (далі-ЗАТ) “Сармат” задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) “Солана” стягнуто на користь позивача 28грн.84коп. заборгованості за продукцію та 24 398грн.52коп. збитків за неповернену тару, в решті позову відмовлено;

- задовольняючи позов, господарськи          й суд виходив з неналежного виконання відповідачем зобов’язань по оплаті вартості отриманої від позивача продукції та по поверненню тари;

- при відмові в задоволенні решти позовних вимог господарський суд посилався на обставини щодо повернення відповідачем тари на суму 132 511грн.40коп. та сплати ним вартості тари в сумі 42 130грн.08коп. на підставі виставлених позивачем рахунків №№53, 54 від 20.06.2006р.;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ЗАТ”Сармат” подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просить це рішення скасувати частково, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про несвоєчасне повернення відповідачем зворотної тари - пляшки НРВ 0.5л в кількості 96 181 штука на загальну суму 24 045грн.25коп. та про виставлення рахунків №№53, 54 на продаж 80 340 штук цих пляшок, про наявність, у зв”язку з цим, заборгованості відповідача по поверненню пляшок в кількості 15 841 штук на загальну суму 3 960грн.25коп., про те, що на підставі оплачених відповідачем рахунків №53, 54 в сумах відповідно 39 490грн.08коп. та 2 640грн. була зменшена дебіторська заборгованість на суму 20 085грн. згідно з заставною вартістю тари, зазначеної у видаткових накладних, про те, що окрім даної бухгалтерської проводки була здійснена ще одна –повна сума оплати даної кількості пляшок знайшла своє відображення на 204 рахунку “Учёт запасов”, а також про те, що ствердження суду стосовно недоведеності факту спричинених товариству збитків в сумі 22 045 грн.08коп. є хибними, оскільки залишок оплаченої суми був помилково включений судом в рахунок повернення відповідачем зворотної тари інших видів;

- у додаткових поясненнях до апеляційної скарги скаржником уточнено механізми формування продажної ціни тари та бухгалтерських проводок при продажу тари;

- відповідач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2006р. ЗАТ”Сармат”(компанією) та ТОВ”Солана” (дистриб’ютором) укладено договір дистрибуції фасованого пива №ф-39.

Відповідно до п.п.2.1, 2.3 договору дистриб’ютор зобов’язався надати компанії послуги по дистрибуції пива, а саме: закупати продукцію згідно з щомісячними обсягами продажу за свій рахунок, зберігати, здійснювати дистрибуцію продукції, своєчасно оплачувати її за відповідною ціною та в установлені строки повертати зворотню тару, а компанія –поставити продукцію дистриб’ютору, прийняти послуги дистрибуції та оплатити їх згідно з умовами договору.

П.7.1 договору передбачено право компанії встановити для дистриб’ютора кредитну політику.

Згідно з встановленими у додатку №3а до договору принципами кредитної політики строк кредиту по продукції у період з 01.10. по 31.03 складає 15 днів, у період з 01.04. по 30.09. –10 днів.

Відповідно до п.10.2 договору дистриб’ютор зобов’язаний повернути тару компанії не пізніше строку кредиту по тарі, який згідно з названим вище додатком до договору у період з 01.10. по 31.03. складає 45 днів, у період з 01.04. по 30.09. –20 днів.

У разі неповернення дистриб’ютором зворотної тари або повернення її не в повному обсязі в установлені строки п.12.4 договору компанії надано право відмовлятися від прийняття тари в натурі та вимагати оплати вартості тари на свій розсуд: по залогових цінах або ринкових цінах на таку ж нову тару на дату пред’явлення відповідної вимоги.

На виконання умов договору протягом січня-грудня 2006 року позивач поставив на адресу відповідача продукцію на загальну суму 1 293 852грн.02коп.

Зобов’язання по оплаті продукції виконані відповідачем частково.

Станом на момент звернення з позовом заборгованість відповідача по оплаті продукції складає 28грн.84коп.

При проведенні звірки взаєморозрахунків вказана заборгованість визнана відповідачем.

Ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи положення наведеної норми та вищезазначені фактичні обставини господарський суд правильно встановив, що вказана сума заборгованості за продукцію підлягає примусовому стягненню на користь позивача.

За даними позивача сума збитків, що виникли у нього у зв”язку з неналежним виконанням зобов’язань щодо повернення тари складає 55 984грн.32коп.

Між тим, матеріали справи свідчать про те, що відповідачем була повернена тара на суму 132511грн.40коп. та сплачена її вартість на підставі виставлених позивачем 20.06.2006р. рахунків №№53, 54, що підтверджується накладними на повернення тари та виписками банківської установи (т.1, а.с.120-124).

Відповідно до ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має

відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Отже висновки господарського суду про те, що примусовому стягненню з відповідача підлягають збитки за неповернену тару в сумі 24 398грн.52коп. є цілком вірними.

Таким чином, підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Доводи скаржника щодо наявності заборгованості відповідача по поверненню пляшок НРВ05л колегією суддів визнані безпідставними, оскільки розрахунок суми позову, покладений в обґрунтування позовних вимог не містить конкретних відомостей щодо виду тари та її кількості. Зазначений розрахунок здійснено позивачем виключно на сумах вартості поставленої та неповерненої тари.

В апеляційній скарзі не з’ясовані данні стосовно виду та кількості тари по інших поставках, вказаних у розрахунку.

При цьому скаржником взагалі не доведені обставини щодо спростування висновків господарського суду про відмову в задоволенні позову на суму збитків в розмірі 22 045грн.08коп., про які йдеться в апеляційній скарзі.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги слід зазначити, що особливості та порядок ведення бухгалтерського обліку не можуть впливати на взаємовідносини сторін та виконання ними умов договору, на підставі якого ці відносини виникли.

Керуючись ст.ст.101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ПОСТАНОВИВ :

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.08р. у справі №11/115-08

залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя І.В.Тищик

Суддя А.Є.Прокопенко