ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2008 Справа № 6/105-08(20/341-07)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання –Лазаренко П.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –Зуйкова В.В., довіреність від 08 січня 2008 року № 3-А-29;

від відповідача-1 –Шляєв І.В., довіреність від 01 січня 2008 року № 63;

від відповідача-2 –не з’явивися;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна”, м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2008 року у справі № 6/105-08(20/341-07)

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна”, м.Дніпропетровськ

до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

відкритого акціонерного товариства “Укрстальконструкція”, м.Київ

про стягнення 31773 грн.32 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2008 року у справі № 6/105-08(20/341-07) (суддя Коваленко О.О.) в задоволенні позову ВАТ “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна” до ДП “Придніпровська залізниця” та ВАТ “Укрстальконструкція” відмовлено в повному обсязі.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із обґрунтованості позовних вимог, проте в задоволенні позову відмовлено у зв’язку з пропуском позивачем встановлено ст.136 Статуту залізниць України шестимісячного строку пред’явлення позову до залізниці.

Не погодившись з рішенням суду позивач –ВАТ “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним не був пропущений шестимісячний строк позовної давності, оскільки він почався із дня одержання відповіді на претензію від залізниці –лише 06 липня 2007 року. Також позивач вказує про неправомірність розгляду судом справи у його відсутність.

Відповідач-1 –ДП “Придніпровська залізниця” проти апеляційної скарги заперечує, рішення суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін. У поданому відзиві зазначає, що порядок і терміни складання актів, пред’явлення та розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства. Згідно п.п.136, 134 Статуту залізниць позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу. Строк позовної давності у даному випадку сплинув 05 жовтня 2007 року і позивачем пропущений.

Відповідач-2 –ВАТ “Украстальконструкція”, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) /а.с. 114 /, своїм правом участі в судовому засіданні не скористався, явку представників в судове засідання не забезпечив. Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача-2.

В порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 23 липня 2008 року до 30 липня 2008 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 серпня 2005 року між позивачем –ВАТ “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна” та відповідачем-2 –ВАТ “Укрстальконструкція” укладений договір № 05/37/475 на поставку металопродукції /а.с.13-15/.

На виконання вищезазначеного договору відповідач-2 зобов’язався поставити позивачу відповідно до специфікації від 29 березня 2007 року № 16 /а.с.16/ швелер 16П ст.3 п.5 в кількості 60930 кг та балку 14 ст.3п.5 в кількості 3080 кг, вантажовідправником товару є “Українська гірничо-металургійна компанія-Дніпропетровськ”.

Відповідно до залізничної накладної № 46833410 від 31 березня 2007 року /а.с.39/ вантажовідправник “Українська гірничо-металургійна компанія-Дніпропетровськ” відвантажив на адресу позивача сталь сортову в напіввагоні ПВ № 67184713. Вагон з вантажем 03 квітня 2007 року прибув на станцію призначення Кайдакська Придніпровської залізниці, при прийманні металопродукції була виявлена недостача металопродукції –швелеру 16П Ст.3пе5 у кількості 8322 кг.

При видачі вагону складений комерційний акт від 05 квітня 2007 року У № 437826/1 /а.с.38/, який було складено в доповнення до акту станції Верховцево Придніпровської залізниці від 03 квітня 2007 року № 68 про пошкоджену пачку. При комісійній видачі вантажу отримувачу на підставі акту загальної форми виявлено недостачу вантажу в кількості 8322 кг.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося не з його вини.

Згідно зі ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов’язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна –основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до частини 1 пункту 4 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2002 за № 567/6855, комерційні акти складаються на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Згідно п.9 Правил складання актів (ст.129 Статуту) у комерційному акті детально описується стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбережність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбережності вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбережності або про вину відправника і залізниці не вносяться. У комерційному акті зазначається чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Відповідно до комерційного акту від 05 квітня 2007 року № 437826/1 у вагоні ПВ № 67184713 при комісійній видачі вантажу встановлено за документами вага нетто –64010 кг, фактично з вагона вивантажено 55688 кг. Завантаження нижче бортів 1500 мм в один штабель в три яруси, поперечні ув’язки в пачках ослаблені, маркування в трьох місцях по торцям і в середині вантажу. Пошкоджена пачка знаходиться в верхньому ярусі посередині вагону.

Отже, зі змісту комерційного акту не виключається можливість доступу сторонніх осіб до вантажу та настання недостачі внаслідок крадіжки, у зв’язку з чим відповідальність за нестачу вантажу має бути покладена на залізницю.

Згідно ст.113 Статуту залізниць за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як встановлено ст.114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (а саме за ціною вантажовідправника).

Разом з цим, відповідно до ст.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Статтею 134 Статуту залізниць України передбачено, що претензії до залізниць про недостачу можуть бути заявлені протягом шести місяців, який обчислюється з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Комерційний акт складений 05 квітня 2007 року, з позовом позивач звернувся 31 жовтня 2007 року, тобто з пропуском позовної давності (який закінчився 05 жовтня 2007 року), про що відповідач зазначив і просив застосувати позовну давність /а.с.90/.

З урахуванням зазначеного судова колегія вважає вірним висновок господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у зв’язку зі спливом строку позовної давності.

При цьому судовою колегією відхиляються викладені позивачем в апеляційній скарзі заперечення з посиланням на ст.315 ГК України щодо необхідності обрахування шестимісячного строку позовної давності з дня отримання від залізниці відповіді на претензію.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною 2 статті 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Отже, у даному випадку підлягають застосуванню правила, встановлені Статутом залізниць України, положення якого містять спеціальні норми. Стаття 136 Статуту встановлює, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 Статуту, зокрема, з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову, а саме –дати складання комерційного акта.

Звертаючись до суду з даним позовом, ВАТ “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна” цей строк пропустило, що є підставою для відмови в позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Що стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, то, як видно із матеріалів справи, позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення останньому поштового відправлення /а.с.88/, обставин, які б свідчили про неможливість розгляду справи господарським судом 27 травня 2008 року і прийняття рішення, не встановлено.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2008 року у справі № 6/105-08(20/341-07) залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.І.В.Бабушкіна” –без задоволення.

Головуючий                                О.В.Голяшкін

Судді                                Л.М.Білецька

І.М.Науменко