ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.08

Справа №АС17/353-08.

За позовом: Сумського комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості»

до відповідача: Контрольно-ревізійного управління в Сумській області

про визнання протиправними та скасування розпорядження

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача Сінько О.А.

Від відповідача Соловей П.О.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Позивач просить суд визнати протиправними дії Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області при пред‘явленні вимог №05-14/2077 від 21.04.2008 р. «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності»; визнати нечинним та скасувати Розпорядження Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області №85 від 06.05.2008 р. про зупинення операцій з бюджетними коштам на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства.

Позивач подав суду клопотання, в якому у зв‘язку з відміною розпорядження від 06.05.2008 р. «Про зупинення операцій з бюджетними коштами» відмовляється від позовних вимог в частині скасування Розпорядження Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області №85 від 06.05.2008 р. про зупинення операцій з бюджетними коштам на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства. В іншій частині позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що висновки, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» за період з 01.01.2005 р. по 31.01.2008 р. №05-10/6 від 17.03.2008 р., відповідають дійсності та відображені згідно діючого законодавства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив:

Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» створене відповідно до наказу Управління майном обласної ради Сумської обласної ради «Про зміну назви державного підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» на Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» від 30.09.2004 р. №283. Засновником Фонду є Сумська обласна рада.

СОКП «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» є унітарним комунальним комерційним спеціалізованим кредитно-фінансовим підприємством.

Статут СОКП «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» затверджений начальником управління майном Сумської обласної ради 30.09.2004 р., погоджений заступником голови Сумської обласної державної адміністрації та зареєстрований виконавчим комітетом Сумської міської ради 29.11.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 05.02.2008 р.-17.03.2008 р. Контрольно-ревізійним управлінням в Сумській області була проведена планова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» за період з 01.01.2005 р. по 31.01.2008 р., за результатами якої складено акт №05-10/6 від 17.03.2008 р., яким встановлено ряд порушення позивачем норм ведення бухгалтерського обліку та фінансово-господарської діяльності.

На підставі вказаного акту ревізії відповідачем було видано вимоги про усунення порушень, виявлених ревізією, від 21.04.2008 р. №05-14/2077 «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності», а також 06.05.2008 р. прийнято розпорядження №85 від 06.05.2008 р. про зупинення операцій з бюджетними коштами на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства.

Так, відповідачем на підставі акту ревізії згідно вимог п. 7. ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» були пред‘явлені наступні вимоги:

1.          У відповідності п. 4 ст. 57 Господарського кодексу України передбачити в Статуті Фонду розмір статутного фонду комунального підприємства.

2.          У відповідності до п. 6.3.4 Статуту затвердити структуру Фонду.

3.          У відповідності до ст. 2 Закону України "Про ліцензування певних

видів господарської діяльності" від 01.06.2000 та п. 3 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" отримати ліцензію на надання фінансових кредитів.

4.          Фінансові плани у відповідності п.5 "Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств", затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 № 173 затверджувати в управлінні майна Сумської обласної ради.

5.          У відповідності до п. 1 розділу ІІ "Облікова політика підприємства

державного, комунального секторів економіки", "Положення про порядок

бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного,

комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють

та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213 наказ про облікову політику погодити з управлінням майном Сумської обласної ради.

6.          Нарахування орендної плати ТОВ "Крук" проводити на всю займану

площу згідно договору від 11.06.2007 №88 та стягнути недоотриману

суму 0,9 тис. грн. за весь період оренди.

7.          У відповідності до діючого законодавства укласти договори на надання в оренду приміщень за адресою м. Суми, вул. Борців Революції, 2, стягнути заборгованість по наданим комунальним послугам в сумі 6,2 тис. грн.

та відшкодувати витрати на амортизаційні відрахування в сумі 9,6 тис. грн.

8.          У відповідності до чинного законодавства, вжити заходи по відшкодуванню коштів в сумі 3,8 тис. грн., виданих директору Кореневу А.М.

та водію Ткаченко Ю.М. на відрядження, які не мали службового характеру.

9.          Безнадійну дебіторську заборгованість по якій минув термін позовної

давності, привести у відповідність до вимог П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість" та П(С)БО 11 "Зобов'язання".

10.          Облік основних засобів здійснювати згідно типових форм передбачених наказом Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку" від 29.12.1995 № 352.

11.          У відповідності до п. 6 П(С)БО 8 "Нематеріальні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999 № 242, в бухгалтерському обліку відобразити суму витрат понесених на придбання

вправа на постійне користування земельною ділянкою.

12.          У відповідності до чинного законодавства, вжити заходи по відшкодуванню директором Кореневим А.М. незаконно отриманої заробітної плати, та матеріальної допомоги в загальній сумі 4,5 тис. грн. та провести коригування розрахунків по обов'язковим нарахуванням на заробітну плату в

сумі 1,6 тис. грн.

13.          У відповідності до умов Колективного договору нарахувати та виплатити матеріальну допомогу за 2007 в сумі 23,8 тис. грн. працівникам Фонду, які її не отримали.

14.          У відповідності до п. 43 "Порядку складання, розгляду, затвердження

та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ",

затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 28.02.2002 № 228 та п. 4.2.6 "Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів", затвердженого наказом Державного казначейства від 01.11.2002 №205 кошторис та інші кошторисні документи по КПКВ 2801410 "Повернення коштів наданих для кредитування індивідуальних сільських забудовників" по спеціальному фонду зареєструвати в органах державного казначейства.

15.          У відповідності до п. З ст. 71 Бюджетного кодексу України до бюджету розвитку місцевих бюджетів перерахувати отримані Фондом відсотки за користування кредитами, які надавались позичальникам до набрання чинності цим Кодексом.

16.          Повернути до місцевих бюджетів зайво профінансовані грошові

кошти в сумі 1014,8 тис. грн., які отримані Фондом на відшкодування витрат з

різних бюджетів по КПКВ 250914 "Витрати, пов'язані з наданням та

обслуговуванням державних пільгових кредитів, наданих індивідуальним

сільським забудовникам".

17.          Закупівлю товарів, робіт і послуг проводити у відповідності до вимог

Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" від

22.02.2000 р.

18.          По всіх приміщеннях виробничо-торгівельної бази у відповідності до

ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від

10.04.1992 укласти договори оренди, замість договорів на зберігання.

Про вжиті заходи і виконання цих обов'язкових вимог з наданням

підтверджуючих завірених копій документів та примірника розпорядчого

документа (наказу) позивачу необхідно було проінформувати контрольно-ревізійне

управління в Сумській області до 30.05.2008 р.

Позивач вважає протиправними вимоги відповідача в частині внесення змін до статуту, обґрунтовані останнім висновками акту від 17.03.08 № 05-10/6, а саме, що в фінансовій звітності позивача обліковується статутний капітал, тоді як в статуті підприємства розмір такого статутного капіталу взагалі не зазначено.

П.5 ст.57 Господарського кодексу України передбачає, що статут підприємства затверджується засновником підприємства. П.4 ст.78 Господарського кодексу України вказує, що статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, що сфери управління якого воно входить. Мінімальний розмір такого статутного капіталу встановлюється відповідною місцевою радою. Відповідно до п.1.2 статуту Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування соціальної сфери та промисловості» це підприємство є унітарним комунальним підприємством. Відповідач не надав доказів про те, що Сумською обласною радою затверджений мінімальний розмір статутного фонду комунальних підприємств, засновником яких вона є. Таким чином, відсутність в статуті розміру статутного капіталу підприємства відповідає вимогам п.4 ст.78 Господарського кодексу України. Заперечення відповідача, що ґрунтуються на вимогах Інструкції «Про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань і господарських операцій підприємств і організацій» №291 від 30.11.1999р. не можуть бути прийняті судом, оскільки відображення в фінансовій звітності розміру статутного капіталу є вторинним по відношенню до його зазначення в статуті підприємства.

Позивач також вважає вимоги відповідача в частині затвердження структури Фонду, оскільки під час проведення перевірки не було надано затвердженої структури Фонду як окремого документу.

Так, в акті перевірки від 17.03.08 № 05-10/6 на арк.3 зазначено, що станом на 29.01.2008р. до структури фонду входять: відділ інвестицій, проектування та технічного забезпечення, економічно-договірний відділ, фінансово-кредитний відділ, відділ бухгалтерського обліку, юридичний відділ. За період, що ревізується, для ревізії надано установчі та інші документи по створенню (ліквідації) Фондом структурних підрозділів, а саме: філія у Сумському районі, філія в Тростянецькому районі, Верхнесироватський виробничо-торгівельний комплекс СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості», будівельно-монтажний підрозділ СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості», відокремлений підрозділ «Спецсільбуд», Конотопська філія СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості», виробничо-торгівельна база СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості».

Таким чином, судом встановлено, що в своєму акті відповідач підтверджує, що існують документи щодо затвердження структури фонду, а посилання відповідача на будь-який нормативний документ, що передбачав би затвердження структури комунального підприємства саме окремим єдиним документом, відсутні.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

В ст. 8 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” зазначається, що контрольно-ревізійні управління в областях проводять у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності; здійснюють державний фінансовий аудит виконання державних (бюджетних) програм, діяльності бюджетних установ, суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також інших суб'єктів господарювання, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно.

Суд дійшов до висновку про те, що враховуючи повноваження органів Державної контрольно-ревізійної служби, визначені ст.ст. 2, 8,10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, відповідач взагалі не мав права перевіряти питання щодо ліцензування певних видів господарської діяльності.

Крім того, слід зазначити, що згідно положень ст. 4 Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. №2664-ІІІ зазначено, що надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (п.3 ст.5 Закону).Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.(ст.1 Закону).

Судом встановлено, що під час здійснення діяльності по наданню довгострокових кредитів позивач керується Постановою Кабінету Міністрів України №1597 від 05.10.1998р., якою затверджені правила надання довгострокових кредитів індивідуального будівництва житла на селі та Положенням про порядок формування і використання коштів фондів підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998р. №1211-ІІІ. В цьому Положенні передбачено, що разом з діяльністю по наданню кредитів фонди здійснюють діяльність по:

- наданню разом з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування практичної допомоги індивідуальним забудовникам у вирішенні питань вибору та оформлення земельних ділянок, проектів будівель, забезпечення будівельними матеріалами та супутніми товарами, укладення договорів з підрядними організаціями та контролю за виконанням ними обумовлених термінів завершення робіт згідно з етапами будівництва та умов інженерного забезпечення, а також технічний нагляд за будівництвом житла та інженерних мереж;

- укладенню за участю індивідуальних забудовників договорів з підрядними організаціями на будівництво інженерних мереж у місцях компактної забудови;

- створенню власної матеріально-технічної бази з виготовлення будівельних матеріалів і конструкцій, обслуговування машин і механізмів, переробки та реалізації сільськогосподарської продукції.

В акті перевірки КРУ вказується, що згідно статистичної довідки Фондом здійснюються діяльність з надання будівельних послуг, діяльність в сфері інжинірингу, інші види оптової торгівлі, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що діючим законодавством не передбачено здійснення фондом діяльності по наданню довгострокових кредитів як виключної діяльності, а позивач не являється фінансовою установою в розумінні п.1) ст..1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. №2664-ІІІ. В межах діючого законодавства фонд не може отримати ліцензію на певні види фінансових послуг, оскільки відсутня основна вимога щодо її отримання – здійснення виключного виду діяльності.

Позивач також не погоджується з вимогами відповідача в частині затвердження фінансових планів в Управлінні майна Сумської обласної ради, які ґрунтувались на висновках акту перевірки про те, що таке затвердження передбачено п.5 "Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств", затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 №173.

В п.1 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств", затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 №173 вказується, що цей Порядок визначає процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, акціонерної, холдингової компанії та іншого суб'єкта господарювання, у статутному фонді якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств (далі - фінансовий план підприємства).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на положення ч. 9 ст. 78 Господарського кодексу України та "Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, та їх дочірніх підприємств", затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 №173, оскільки відповідно до згаданої норми Господарського кодексу України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначається відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом. Наказ Міністерства економіки України від 21.06.2005 №173 відноситься до підзаконних нормативно-правових актів. При цьому дія цього наказу не поширюється на Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд фінансування соціальної сфери та промисловості».

Суд також вважає протиправними вимоги відповідача щодо погодження наказу про облікову політику підприємства з управлінням Майном Сумської обласної ради, які ґрунтувались на висновках акту перевірки про те, що таке погодження передбачено п. 1 розділу II "Облікова політика підприємства державного, комунального секторів економіки", "Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213.

Згідно п.1 "Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213 вказано, що наказ про облікову політику може погоджуватись як органом, до сфери управління якого належить підприємство так і уповноваженим органом відповідно до установчих документів.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктом 6.1 Статуту позивача передбачено, що управління підприємством здійснює його керівник. Згідно п. 6.2 статуту Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування соціальної сфери та промисловості» передбачено, директор фонду самостійно вирішує всі питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції інших органів управління.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, оскільки директор є уповноваженим органом на управління підприємством він мав право на погодження наказу про облікову політику підприємства, а його погодження в цьому разі Управлінням майна Сумської обласної ради діючим законодавством не передбачено.

Позивач також вважає протиправними вимоги відповідача про нарахування орендної плати ТОВ «Крук» на всю займану площу та про стягнення 0,9 тис.грн. недоотриманої орендної плати згідно договору оренди №88 від 11.06.2007р., які ґрунтувались на тому, що в акті оцінки приміщення зазначено площу 13,6 кв.м., тоді як згідно договору передавалось приміщення 16,5 кв.м.

Так, п.4.2 статуту Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування соціальної сфери та промисловості» передбачено, що майно фонду відноситься до обласної комунальної власності та передане Фонду на праві господарського віддання.

П.1 Ст.136 Господарського кодексу України передбачено, що Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до Рішення Сумської обласної ради від 18.10.2006р. договори оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області погоджувати з постійною комісією обласної ради з питань управління комунальною власністю.

Судом встановлено, що сума орендної плати встановлюється Сумською обласною радою та погоджується її комісією. Фонд (позивач) не розпоряджається майном, переданим йому на праві господарського віддання та не встановлює розмір орендної плати. Розрахунок орендної плати, наданий суду не містить посилання на те з розрахунку якої площі він зроблений. В судовому засіданні позивач заявив, що фактично зроблено оцінку площі 13,6 кв.м., оскільки інша площа вказана в договорі оренди, є площею, якою орендар користується разом з іншими орендарями – прохід коридором. Власник майна – Сумська обласна рада при погодженні договору не встановила плату за користування цією площею.

П.3 ст.403 Цивільного кодексу України передбачено право користування чужим нерухомим майном без здійснення оплати за це в разі, якщо таке передбачено договором.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що вимоги відповідача в цій частині є безпідставними.

Крім того, позивач вважає безпідставними вимоги відповідача в частині зобов’язання укласти договори оренди приміщень за адресою м. Суми, вул. Борців Революції, 2, а також стягнення заборгованості по наданим комунальним послугам в сумі 6,2 тис. грн. та відшкодування витрати на амортизаційні відрахування в сумі 9,6 тис. грн., які ґрунтувались на висновках акту перевірки про те, що нежитлове приміщення за адресою м. Суми, вул. Борців революції,2 було передано Фондом по договору про спільну діяльність, укладеному 13 березня 2003р., до ДВТП «Добробут». Дія договору про спільну діяльність встановлена до 31.12.2003р. За період, що перевірявся з 01.01.2005р. по 31.01.2008р. Фондом було сплачено комунальних платежів по цьому приміщенню на суму 6,2 тис.грн. та нараховані амортизаційні відрахування на суму 9,6 тис.грн.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення було передано Фондом по договору про спільну діяльність, укладеному 13 березня 2003р. (п.6.2, п.9.4 договору) до ДВТП «Добробут» згідно до акту приймання - передачі майна від 11.03.2003р. В договорі про спільну діяльність, укладеному між Фондом (Інвестор по договору) та ДВТП «Добробут» (Виконавець по договору) передбачено, що даний договір може бути пролонгований сторонами на визначений або не визначений строк.(п.11.2) П.11.4 Договору передбачено, що у випадку припинення дії цього договору Інвестор (Фонд) отримує від виконавця належне йому майно. На час проведення перевірки КРУ майно Фонду не повернуто. Про це вказано і в акті перевірки і не заперечує позивач. Таким чином, договір про спільну діяльність є таким що діє. В свою чергу ДВТП «Добробут» було укладено договори оренди приміщень з користувачами нерухомого майна, що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Борців революції,2 (арк.14 Акту перевірки КРУ).

Постановою Господарського суду Сумської області від 12.01.2007р. по справі №7/3-07 про визнання банкрутом ДАТП «Добробут» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Справа про визнання банкрутом була порушена за заявою кредитора – Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування соціальної сфери та промисловості». Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.04.2007р. по цій справі було затверджено реєстр вимог кредиторів. Постановою Господарського суду Сумської області по справі №7/3-07 від 12.04.2007р. ДВТП «Добробут» визнано банкрутом та почата процедура ліквідації.П.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що вимоги кредиторів, заявлених після строку, встановленого для їх подання не розглядаються і вважаються погашеними.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що у позивача відсутня можливість відшкодувати витрати по комунальним послугам за період до моменту затвердження реєстру кредиторів. Договірні відносини між орендарями майна у ДВТП «Добробут» та Фондом (позивачем) відсутні. Відшкодування витрат по комунальним послугам за період з початку процедури ліквідації здійснюється ліквідатором ДАТП «Добробут» на підставі укладених ним договорі оренди, а не позивачем.

Що стосується відшкодування амортизаційних відрахувань на підставі п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ, із змінами, то даний пункт нормативного акту не містить таких вимог.

Згідно ст.118 Закону України «Про державний бюджет на 2007р.» та ст.76 Закону України «Про державний бюджет на 2008р.» передача комунального майна в оренду здійснюється виключно на конкурсній основі.

Відповідно до вимог п.2), 3) ст.287 Господарського кодексу України передача в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності провадиться тільки за згодою управління майна Сумської обласної ради.

Таким чином, позивач не є особою, що наділена повноваженнями щодо розпорядження комунальним майном, а отже вимога щодо передачі цього майна в оренду, адресована позивачу неправомірна.

«Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 містить наступні вимоги щодо відшкодування витрат на відрядження:

-          згідно до п.1.5 Інструкції підставою для відшкодування витрат на відрядження в розмірі добових є відмітки в посвідченні про відрядження. При чому в загальних положеннях Інструкції визначено, що добові не потребують спеціального документального підтвердження.

-          Згідно до п.1.6 Інструкції підставою для відшкодування витрат на відрядження в розмірі вартості найму житлового приміщення для проживання є відповідні документи на здійснення витрат.

В Акті перевірки КРУ на арк.19-20 відповідач посилається на те, що в складі витрат, відшкодованих директору Кореневу А.М. та водію Ткаченко Ю.М. містяться добові та витрати на найм приміщення. При чому посвідчення про відрядження обох працівників позивача містять відмітки приймаючої сторони.

Позивачем надані суду копії посвідчень про відрядження з відмітками. Крім того, позивачем пред’явлено в судовому засіданні оригінали посвідчень із зазначеними на ними номерами наказів про відрядження та підписом директора підприємства. Що стосується витрат на найм житлового приміщення, то в Акті КРУ зазначено, що Фондом представлена квитанція до прибуткового касового ордеру про сплату витрат на проживання.

Судом не приймаються заперечення відповідача про те, що рахунок на проживання виданий без відповідних реквізитів, не може підтверджувати витрати на проживання та не має юридичної сили та доказовості. Оскільки касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів (п. 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.04 р. N 637). Таким чином саме квитанція до прибуткового касового ордеру підтверджує здійснення витрат на найом житлового приміщення.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що вимога щодо наявності всіх перелічених документів пред’являється вищезазначеною Інструкцією лише для віднесення витрат по відрядженню до валових витрат підприємства, що впливають на оподаткування підприємства, а не на відшкодування витрат по відрядженню.

Суд вважає необґрунтованими та незаконними вимоги відповідача щодо приведення у відповідність до вимог П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» та П(С)БО 11 «Зобов’язання» безнадійної дебіторської заборгованості.

Вимоги КРУ в цій частині ґрунтувались на висновках Акту перевірки про те, що на балансі Сумського обласного комунального підприємства враховується дебіторська заборгованість як заборгованість поточних дебіторів:

-          Краснопільського заводу продтоварів в розмірі 201,7 тис.грн.

-          ДВТП «Добробут» в розмірі 430,8 тис.грн.

-          Відокремленого госпрозрахункового підрозділу без права юридичної особи «Спец сільбуд» в розмірі 368,3 тис.грн.

та як інша поточна заборгованість:

-          заборгованість Будівельно-монтажного управління «Лебединпромбуд» м.Лебедин в розмірі 54,8 тис.грн., що виникла з 09.07.1995р.;

-          заборгованість СПМК-1 «Облагробуд» м.Суми в розмірі 59,6 тис.грн., що виникла з 25.05.1995р.

Відповідач вважає, що дані заборгованості не повинні бути відображені в балансі підприємства, оскільки є безнадійними.

Відповідно до п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999р. №237 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.1999р. №725/4018 безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позивної давності.

Позивачем надані суду докази про знаходження Краснопільського заводу продтоварів та ДВТП «Добробут» в процедурі банкрутства. Щодо них розпочата процедура ліквідації і СОКП «Фонд інвестування соціальної сфери та промисловості» включений до реєстру кредиторів. Оскільки відповідно до закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» процедура ліквідації і направлена саме на задоволення вимог кредиторів – такі заборгованості не є безнадійними.

Судом встановлено, що заборгованість відокремленого підрозділу позивача без права юридичної особи «Спецсільбуд» не регулюється Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», оскільки в розумінні п.4 Положення заборгованість не юридичної особи не відноситься до дебіторської.

Що стосується заборгованості інших підприємств, строк виникнення якої зазначений в Акті перевірки перевищує 3 роки, то відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що саме сторони договору визначають закінчення строку позовної давності, а не відповідач.

Позивач вважає необґрунтованими та незаконними вимоги відповідача щодо здійснення обліку основних засобів згідно типових форм, передбачених наказом Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку" від 29.12.1995 №352.

Наказ № 352 від 29 грудня 1995 р. не зареєстрований в Міністерстві юстиції України. Облік основних засобів здійснюється за нормами наступних законодавчих актів: Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19 грудня 2006 року № 1213, Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року № 561 та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291

Відповідно до останнього в цьому переліку наказу МФУ: «Рахунок 10 "Основні засоби" призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансового лізингу об'єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів...»

Таким чином, судом встановлено, що вищезазначені нормативні акти не містять норми, що зобов'язує підприємства здійснювати облік основних засобів згідно типових форм, передбачених наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форми первинного обліку» від 29 грудня 1995 р. № 352.

Крім того, аналогічна позиція викладена у висновку спеціаліста-економіста №1578 від 20.05.2008р. Сумського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до розділу «Визнання і оцінка нематеріальних активів» П(С)БО №8 «Нематеріальні активи», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999р. №242:

« 6. Придбаний або отриманий нематеріальний актив відображається в балансі, якщо існує імовірність одержання майбутніх економічних вигод, пов'язаних з його використанням, та його вартість може бути достовірно визначена.

7. Нематеріальний актив, отриманий в результаті розробки, слід відображати в балансі за умов, якщо підприємство має: намір, технічну можливість та ресурси для доведення нематеріального активу до стану, у якому він придатний для реалізації або використання; можливість отримання майбутніх економічних вигод від реалізації або використання нематеріального активу;

інформацію для достовірного визначення витрат, пов'язаних з розробкою нематеріального активу.

8. Якщо нематеріальний актив не відповідає вказаним критеріям визнання, то витрати, пов'язані з його придбанням чи створенням, визнаються витратами того звітного періоду, протягом якого вони були здійснені без визнання таких витрат у майбутньому нематеріальним активом».

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що за нормами П(С)БО №8 «Нематеріальні активи», право на визнання існування імовірності одержання майбутніх економічних вигод, пов'язаних з використанням нематеріальних активів, належить підприємству.

«Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» витрати, пов'язані з придбанням акту на право постійного користування земельною ділянкою (Серія ЯЯ №293874 від 26.09.2005р.) визнав витратами того звітного періоду, протягом якого вони були здійснені без визнання таких витрат у майбутньому нематеріальним активом, у відповідності до п.8 П(С)БО №8 «Нематеріальні активи».

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що право користування земельною ділянкою мало всі ознаки нематеріального активу як це зазначено в п.6, п.7 П(С)БО №8 «Нематеріальні активи», оскільки питання достовірного визначення вартості нематеріального активу, інших його параметрів не належать до компетенції органів КРУ.

Згідно ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Крім того, аналогічна позиція викладена у висновку спеціаліста-економіста №1578 від 20.05.2008р. Сумського відділення ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса.

Таким чином, суд вважає вимоги КРУ щодо відображення в бухгалтерському обліку суму витрат понесених на придбання права на постійне користування земельною ділянкою у відповідності до п.6 П(С)БО №8 «Нематеріальні активи» необґрунтованими та незаконними.

Відповідач обґрунтовує висновки акту перевірки від 17.03.2008р. тим, що згідно контракту від 04.04.2007 сума посадового окладу керівника Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» Коренева А.М. зазначений в розмірі 2068 грн., надбавка в розмірі 50 відсотків до посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи. В штатному розписі від 08.05.2007 затвердженому А.М.Кореневим сума його посадового окладу становить 2240,00 грн., що суперечить умовам контракту.

Порядок розрахунку заробітної плати керівника комунального підприємства передбачений Постановою кабінету міністрів України від 19.05.1999р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств». П.1 Постанови встановлено розмір окладу керівника комунального підприємства у кратності до мінімального посадового окладу працівника основної професії. В додатку до контракту «Розрахунок посадового окладу директора Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об’єктів соціальної сфери та промисловості» зазначено, що розрахунок заробітної плати проведений в розрахунку від кратності мінімального прожиткового мінімуму працюючого. Поряд з тим, що в контракті встановлена фіксована сума посадового окладу, такий розрахунок посадового окладу в розмірі 2068 грн. зроблений з розрахунку суми мінімального прожиткового мінімуму 517 грн. (517*4=2 068 грн.), який не відповідає нормам діючого законодавства та є помилковим. Ст.62 Закону України «Про державний бюджет на 2007р.» №489-У від 19.12.2006р. зі змінами внесеними Законом України від 15.03.2007р. з 01.04.2008р. встановлений мінімальний прожитковий мінімум для працюючого робітника в розмірі 561,00 грн. Сума посадового окладу в розмірі 2240,00 грн. розрахована виходячи з прожиткового мінімуму 560,00 грн. (560,00 * 4 = 2240,00 грн.). Застосування кратності 4 відповідає кількості працівників, зазначених в додатку до постанови КМУ від 19.05.1999р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств».

У висновку спеціаліста-економіста №1578 від 20.05.2008р. Сумського відділення ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса зазначено, що висновки акту КРУ в цій частині не підтверджується, оскільки посадовий оклад керівника Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» обрахований за нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 р. № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств» більше, ніж встановлений Фондом.

Суд також вважає необґрунтованими та незаконними вимоги КРУ в частині зобов’язання нарахування та виплати працівникам підприємства матеріальної допомоги в розмірі 23,8 тис.грн., оскільки з огляду на повноваження органів Державної контрольно-ревізійної служби, визначені ст.ст. 2, 8,10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, відповідач взагалі не мав права перевіряти питання щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги працівникам.

До того ж слід зазначити, що згідно положень ст. 4 Закону України „Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю). А п.5 ст.19 Господарського кодексу України заборонено незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду.

Суду наданий витяг з колективного договору позивача. Відповідно до п.5 Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» на 2007-2009рр. адміністрація Фонду має право виплачувати одноразову допомогу на оздоровлення згідно з Положенням (Додаток №1 до Колективного договору). Положенням про умови праці працівників СОКП «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості» передбачено надання такої допомоги один раз на рік у розмірі до одного посадового окладу за умови наявності фінансової можливості. Фінансову можливість визначає виключно підприємство.

Таким чином, судом встановлено, що колективним договором підприємства передбачено право виплати матеріальної допомоги працівникам, а не обов’язок такої виплати.

П 43 "Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ", затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 28.02.2002 № 228 передбачено, що органи держказначейства провадять реєстрацію та ведуть облік бюджетних коштів розпорядників вищого рівня.

Відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України головні розпорядники коштів місцевих бюджетів визначаються рішенням про місцевий бюджет. Відповідно до рішення Сумської обласної ради п’ятого скликання №21 від 11.01.2008р. «Про обласний бюджет на 2008р.» головним розпорядником коштів в частині здійснення витрат, пов’язаних з наданням та обслуговуванням пільгових кредитів, наданих індивідуальним сільським забудовникам є Головне управління агропромислового розвитку Сумської обласної ради. Аналогічне рішення було прийнято при прийнятті обласного бюджету на 2007р.

Тобто, позивач не є головним розпорядником бюджетних коштів і дія п.43 вищезазначеного порядку на нього не розповсюджується.

Пунктом 4.2.6 «Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів», затвердженого наказом Державного казначейства від 04.11.2002 №205 також не передбачено обов’язку затверджувати кошториси та інші кошторисні розрахунки позивачем в органах держказначейства.

Таким чином, судом встановлено, що даним нормативним актом передбачено надання плану використання бюджетних коштів до державного казначейства, а не реєстрація кошторисів та кошторисних документів, а нормами діючого законодавства взагалі не передбачена така реєстрація.

Тому вимоги відповідача щодо реєстрації кошторису та інших кошторисних документів по КПКВ 2801410 "Повернення коштів наданих для кредитування індивідуальних сільських забудовників" по спеціальному фонду в органах державного казначейства є необґрунтованими.

Бюджетним кодексом України 21.06.2001 №2542-ІІІ визначаються засади бюджетної системи України, її структура, принципи, правові засади функціонування, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Відповідно до п.19) ст.2 цього кодексу доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти).

П.38 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1998р. №1597 передбачено, що фінансування витрат Фондів провадиться за рахунок відсотків, сплачених позичальниками за користування позиками.

Таким чином, відповідач при пред’явлені своїх вимог не врахував, що Бюджетним кодексом не передбачено повернення відсотків за користування позиками до місцевих бюджетів. П.П.3) п.1 ст.71 Бюджетного кодексу передбачено лише включення до надходжень бюджетів розвитку місцевих бюджетів тих відсотків, які не будуть використані фондами для фінансування своєї діяльності, тому суд дійшов до висновку про безпідставність його вимог в частині повернення відсотків за користування кредитами, які надавались позичальникам до набрання чинності Бюджетного кодексу України.

Судом також встановлена неправомірність вимог відповідача в частині повернення до місцевих бюджетів зайво профінансованих грошових коштів в сумі 1014,8 тис. грн., які отримані Фондом на відшкодування витрат з різних бюджетів по КПКВ 250914 "Витрати, пов'язані з наданням та обслуговуванням державних пільгових кредитів, наданих індивідуальним сільським забудовникам", виходячи з наступного:

Наказом Міністерства фінансів України від 27.12.2001р. №604 «Про бюджетну класифікацію та її запровадження передбачено, що за кодом 250914 класифікуються видатки бюджетів, пов’язаних як з фінансуванням витрат по обслуговуванню пільгових кредиті, наданим сільським забудовникам, так і їх наданням.

В Акті перевірки КРУ від 17.03.2008р. вказано, що кошти, що надійшли позивачу від бюджетів всіх рівнів на видачу кредитів використані позивачем в повному обсязі за цільовим призначенням. На вимогу суду позивач надав звіти про використання на надходження коштів загального фонду. Відповідно до цих звітів позивачем всі кошти використані для надання пільгових кредитів.

В Акті ревізії, сума 1014,8 тис.грн. обрахована як сума відсотків, що надійшли на рахунок Фонду на загальну суму 2320,0 тис.грн., надходжень по КФК 250914 (що профінансовані для обслуговування кредитів) на загальну суму 602,1тис.грн., за вирахуванням розрахованих ревізорами сум витрат Фонду, що пов'язані з наданням та обслуговуванням довгострокових кредитів, які фінансуються щорічно за рахунок коштів місцевих бюджетів у розмірі 9 відсотків від обсягу кредитних коштів, які знаходяться у користуванні позичальників на початок фінансового року (витрати Фонду передбачені розділом 4 «Обласної регіональної цільової програми підтримки індивідуального житлового будівництва «Власний дім» на 2006-2011 роки в Сумській області», затвердженої рішенням Сумської обласної ради четвертого скликання, двадцять третя сесія від 30.08.2005р.).

Відповідач при визначенні коштів, що підлягають поверненню помилково вважав, що здійснення витрат позивача обмежено 9% обсягу кредитних коштів, що знаходяться у користуванні позивальників. Тоді як цим розміром обмежено фінансування позивача.

Згідно змісту П.38 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1998р. №1597, фінансування витрат фондів за всіма напрямами діяльності здійснюється, як за рахунок коштів, одержаних фондами від проведення кредитування, так і за рахунок інших джерел фінансування. Ні мінімальний, ні максимальний розмір такого фінансування постановою Кабінетів Міністрів України від 05.10.1997 №1597 не передбачений. Витрати фондів також не обмежені ніякими розмірами. Крім того, пунктом не передбачена залежність здійснення витрат фонду від фінансування в бюджетному році.

Відповідно до п.36 Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1998р. №1597, сформовані за рахунок бюджетних джерел кошти фондів, які не використано у звітному бюджетному році, вилученню не підлягають і використовуються за призначенням у наступному році.

У висновку спеціаліста – економіста №1578 від 20.05.2008р. Сумського відділення ХНДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса також вказано, що висновки Акту ревізії, про те, що сума 1014,8 тис.грн. це сума грошових коштів, що зайво профінансована та отримана Фондом по КПКВ 250914 «Витрати, пов'язані з наданням та обслуговуванням державних пільгових кредитів, наданих індивідуальним сільським забудовникам», спеціалістом не підтверджується.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що на позивача розповсюджуються «Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ».

Відповідно до п.5 ст.19 Господарського кодексу України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Судом встановлено, що у позивача відсутні розписки на прийняття речей на зберігання у зв’язку з тим, що всі договори на зберігання укладені на майбутнє.

Відповідно до п.2 ст.936 ЦКУ Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Таким чином, суд вважає вимоги відповідача в частині укладання договорів оренди замість договорів зберігання по всіх приміщеннях виробничо-торгівельної бази необґрунтованими та незаконними.

Крім того, судом встановлено, що позивач не має повноважень на укладання договорів оренди приміщень без згоди власника – Сумської обласної ради.

З акту ревізії також вбачається, що в порушення пп. 1 п.6 ст. 2 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» від 22.02.2000 р. за період з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р. позивачем проведено закупівлю продуктів нафтопереробки (бензин) без проведення тендерної процедури на загальну суму 62 466 грн. 92 коп., вартість яких перевищує граничну норму закупівлі 50,0 тис. грн.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» встановлено, що цей Закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі для товару (товарів), послуги (послуг) становить або перевищує 20 тисяч гривень, а для робіт - 50 тисяч гривень.

Відповідно до ч.6 ст. 2 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» підприємства здійснюють закупівлю товарів, робіт і послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів на загальних засадах у порядку, визначеному цим Законом.

Актом ревізії встановлено, що договори підряду на капітальне будівництво №45, 46, 47, 48, 49 від 13.11.2006 р. на загальну суму 1 344 607 грн. 20 коп., укладені між замовником – позивачем і підрядною організацію – ТОВ «Спецмонтажсервіс» на виконання одного виду робіт і фінансування робіт проводилось по одному КЕКВ 2410 «Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям)» У зв‘язку з чим визначення виконавця робіт повинно здійснюватися шляхом проведення тендерних процедур за нормами Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Згідно п. 2. ст. 14 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» застосування процедури закупівлі в одного учасника потребує отримання відповідного висновку Комісії згідно із статтею 33 цього Закону, якщо очікувана вартість закупівлі перевищує 30 тисяч гривень для товарів та послуг та 300 тисяч гривень для робіт.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що позивач не мав права ділити закупівлю товарів, робіт та послуг на частини з метою уникнення процедури закупівлі, а тому висновки акту ревізії в частині порушення позивачем процедури закупівель товарів, робіт та послуг, передбачених пп. 1 п. 6 ст. 2 та пп. 3 ст. 14 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» від 22.02.2000 р. є нормативно обґрунтованими та відповідають вимогам діючого законодавства, а вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ч.3 ст. 86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв‘язок доказів у їх сукупності.

Так, в матеріалах справи міститься висновок спеціаліста-економіста №1578 за листом Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» від 23.04.2008 р., складений 20.05.2008 р., згідно якого перед експертом було поставлене наступне питання: Чи відповідає вимогам діючого законодавства та чи підтверджуються документально висновки Контрольно-ревізійного управління в Сумській області №05-10/06 від 17.03.2008 р. ревізії фінансово-господарської діяльності Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» за період з 01.01.2005 р. по 31.01.2008 р.?

Після проведеного дослідження спеціалістом-економістом зроблено висновок, згідно якого проведеним дослідженням підтверджуються висновки Контрольно-ревізійного управління в Сумській області №05-10/06 від 17.03.2008 р. ревізії фінансово-господарської діяльності Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» за період з 01.01.2005 р. по 31.01.2008 р. щодо порушення позивачем процедури закупівель товарів, робіт та послуг, передбачених пп. 1 п. 6 ст. 2 та пп.. 3 ст. 14 Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти» від 22.02.2000 р. Решта висновків, викладених в акті ревізії, проведеним дослідженням не підтверджуються з причин, детально викладених в дослідницькій частині.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області при пред‘явленні вимог №05-14/2077 від 21.04.2008 р. «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності» в частині пунктів 1-16 та п. 18 є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач відмовився від позовних вимог в частині скасування Розпорядження Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області №85 від 06.05.2008 р. про зупинення операцій з бюджетними коштам на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства, провадження в цій частині підлягає закриттю відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 157 КАС України.

Згідно ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті державного мита підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати протиправними дії Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області при пред‘явленні вимог №05-14/2077 від 21.04.2008 р. «Про усунення порушень, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності» в частині пунктів 1-16 та п. 18.

3.          Провадження у справі №АС17/353-08 в частині скасування Розпорядження Контрольно-ревізійного Управління в Сумській області №85 від 06.05.2008 р. про зупинення операцій з бюджетними коштам на рахунках, відкритих в органах Державного казначейства закрити.

4.          В іншій частині в задоволенні позову Сумського комунального підприємства «Фонд інвестування об‘єктів соціальної сфери та промисловості» до відповідача: Контрольно-ревізійного управління в Сумській області про визнання протиправними та скасування розпорядження відмовити.

5.          Стягнути з державного бюджету м. Суми (р/р 0002 в УДК в Сумській області, МФО 837013, код ЗКПО 23636315, код 22090200, символ 095) на користь Сумського комунального підприємства «Фонд інвестування об’єктів соціальної сфери та промисловості» 3 грн. 40 коп. витрат по сплаті державного мита.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя            О.В. КОВАЛЕНКО