ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2008 Справа № 4/266-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Одеської залізниці м. Одеса

до дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" АСК "Укррічфлот"

м. Херсон

про стягнення 3.002грн. 40коп.

за участю представників сторін:

від позивача - юрист Ніколащенко С.О.

від відповідача - уповноважена особа Мітяй М.П.

Позивач звернувся з позовом про стягнення 3.002грн. 40коп. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в порушення вимог статті 46 Статуту залізниць України, адресовані відповідачу вагони з вантажем простояли під вивантаженням більше терміну безоплатного зберігання, тому позивачем нараховано збір за зберігання вантажу в вагонах з посиланням на пункти 5, 8 Правил зберігання вантажів.

Відповідач позовні вимоги не визнає, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що посилання позивача на ст. 46 Статуту залізниць України та пункти 5, 8 Правил зберігання вантажів, п. 2.1, п. 2.3 Тарифного керівництва №1 є помилковими, оскільки вимоги цих нормативних документів поширюються тільки на вантажі, що прибули на станцію призначення і вивантажені на місцях загального користування засобами залізниці. Посилання позивача на п. 8 Правил зберігання вантажів також вважає безпідставним, оскільки ним не враховано, що на підставі актів загальної форми нараховується плата за користування вагонами, а не за зберігання вантажів у вагонах.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовується на договірних засадах. В договорі на обслуговування залізничних під’їзних колій, який укладено між сторонами, не передбачена плата за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх подачі під вивантаження з вини власника під’їзної колії.

Справа розглядалася з перервою, яка відповідно до статті 77 ГПК України оголошувалася в засіданні суду 24.07.2008року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані до справи докази, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

10 січня 2007 року між сторонами укладено договір про подачу та забирання вагонів при станції Херсон –Порт Одеської залізниці.

Відповідно до абзацу 6 п. 14 цього договору порт сплачує залізниці плату за користування ваганами, зберігання вантажів у вагонах, згідно з Тарифним керівництвом №1 та Правилами перевезення вантажів.

Зазначений договір відповідачем підписано з урахуванням протоколу розбіжностей від 29.01.2007 року. В свою чергу, Одеською залізницею до викладених у протоколі розбіжностей від 29.01.2007 року складено протокол узгодження розбіжностей до договору від 10.01.2007 року, який сторонами підписано 22.02.2007 року.

Доказів оскарження в судовому порядку протоколу узгодження розбіжностей від 22.02.2007 року суду не надано, а тому, не погоджені пункти позивачем в протоколі узгодження розбіжностей є обов’язковими для сторін.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Стаття 908 Цивільного Кодексу України встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними Кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними Кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пункт 5 статті 307 Господарського Кодексу України також встановлює, що умови перевезень вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними Кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням викладеного вбачається, що права і обов'язки сторін по справі виникають не лише з умов укладеного між ними договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють певні взаємовідносини.

Статтею 46 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнеру) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000року № 644 (далі –Правила) передбачено наступне: якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Пунктом 8 Правил встановлено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). При цьому, термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), затверджений Наказом Мінтрансу України від 15.11.1999року № 551 та зареєстрований Міністерством юстиції 01.12.1999року за № 828/4121 (з наступними змінами і доповненнями) пунктом 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів.

Таким чином, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Пунктом 2.5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України і коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів цього збірника визначено, що при нарахуванні зборів за зберігання вантажів неповна доба округляється у всіх випадках до повної.

Підпункт 2.3 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 передбачає, що за зберігання у вагонах вантажів, що мають вивантажуватись на місцях загального і незагального користування, але не подані під вивантаження з вини одержувача, збір справляється після закінчення терміну безоплатного зберігання, що визначається з 24-ї години дати повідомлення одержувача про прибуття вантажу.

Пункт 42 Статуту залізниць України встановлює, що залізниця зобов’язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12 години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення.

Якщо залізниця не повідомить про прибуття вантажу, одержувач звільняється від внесення плати за користування вагонами (контейнерами) і за зберігання вантажу до того часу, як буде надіслано повідомлення.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення є комерційні акти або акти загальної форми, які складають станції залізниць.

Одеською залізницею відповідно до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002року № 334 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за №567/6855, складено акти загальної форми, які засвідчують факт затримки вагонів на станції призначення, а саме:

Відповідно до наданих до матеріалів справи копій накопичувальних карток №17100104а (акт загальної форми № 1316 від 10.10.2007року ), накопичувальної картки №18100111а (акт загальної форми №1323 від 17.10.2007року), накопичувальної картки №21100123а (акт загальної форми №1341 від 19-21.10.2007року) підтверджується факт простою вагонів на станції, а тому позивачем обгрунтовано нарахована плата за зберігання вантажів в зазначених у накопичувальних картках вагонах в сумі 1.728грн.00коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо плати за зберігання вагонів з прокатом № 53404987, 53485199, 53485520, 53420352 за накопичувальною карткою №23100134а (акт загальної форми №1345 від 19-21.10.2007року) суд вважає, що сума 1274грн.40коп. за зберігання зазначених вагонів нарахована позивачем безпідставно, з чим погодився і представник позивача в засіданні суду. Затримка вивантаження зазначених вагонів відбулася з вини станції Херсон-Порт, яка була своєчасно повідомлена телеграмою відповідача №162 від 21.10.2007року про те, що порт не несе відповідальності за зберігання вантажу в зазначених вагонах, які знаходяться на станції у зв'язку з несвоєчасною подачею станцією під вивантаження вагонів з лісом.

Посилання відповідача на те, що акти загальної форми не можуть бути підставою для нарахування плати за зберігання вантажів у ваганах, оскільки вони підписані із зауваженням, судом відхиляється, так як плата за зберігання вантажів встановлена Правилами зберігання вантажів та передбачена п. 14 договору про подачу та прибирання вагонів.

Відхиляються судом і посилання відповідача на те, що в актах загальної форми Одеська залізниця безпідставно посилається на розділ 7 п. 9 Правил перевезення вантажів, як на підставу стягнення збору за збереження вантажів, оскільки Правила складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.02року №334, не передбачають такого обов’язкового реквізиту у актах загальної форми, як посилання на нормативний акт.

За таких обставин та з огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на сторони пропорційно від суми задоволених позовних вимог.

В засіданні за згодою представників сторін оголошувалася вступна та резолютивна частина рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" м. Херсон Одеська площа, 6 р/р 2802 в АКБ «Укрсоцбанк» МФО 325015 код 03150208 на користь Одеської залізниці м. Одеса вул.Пантелеймонівська, 19 код 01071315 (інші реквізити суду невідомі) - 1.728грн.00коп. основного боргу, 58грн.70коп. витрат по сплаті державного мита та 67грн.91коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті суми позову відмовити.

Суддя З.І. Ємленінова

Рішення оформлено відповідно до

ст. 84 ГПК України 12.08.2008року.