РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.08
Справа № 8/49

Суддя  господарського суду Луганської області Середа
А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1, місто Свердловськ Луганської області,

до Державного
підприємства «Луганський облавтодор»в особі філії «Свердловський райавтодор»,
місто Свердловськ Луганської області,  -

про
стягнення 15353 грн. 00 коп.,

при
секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в
присутності представників сторін:

від
позивача -ОСОБА_1
-приватний підприємець, - паспорт НОМЕР_1, вид. Свердловським МВ УМВСУ у
Луганській області 01.07.05 року; ОСОБА_2 - представник, - довіреність №1321
від 24.03.08 року;

від
відповідача -Крупнік
О.М. - представник, - довіреність №1/юр від 04.01.08 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з
відповідача заборгованості станом на 01.01.08 року за надані
автотранспортні послуги у сумі 15353,13 грн., у тому числі: основний платіж -
10426,11 грн., інфляційні нарахування - 4013,70 грн. та 3% річних -913,32 грн.,
а також судових витрат у сумі 271,53 грн., у т.ч.: державного мита -153,53 грн.
та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  - 118,00 грн.

На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено з 25 березня до 08 квітня 2008 року та з 08
квітня до 15 квітня 2008 року -у зв'язку з необхідністю надання сторонам
можливості подати до суду додаткові докази, у тому числі -здійснити
взаємозвірку суми боргу.

У
судовому засіданні, яке відбулося 15.04.08 року, представники сторін звернулися
до суду з клопотанням про відмову від здійснення фіксації судового процесу
технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст.4-4 та 81-1 ГПК України, а
тому його задоволено судом.

Позивач
та його представник
у судовому засіданні, що відбулося 15.04.08 року, в усній формі, уточнили суму
позову, а саме: вона становить 15353,13 грн. (10426,11 грн. -основний борг +
4013,70 грн. -інфляційні нарахування + 913,32 грн. -3% річних), а не 15353,00
грн., як про це сказано у тексті позовної заяви, - що пояснюється опискою,
припущеною позивачем при складанні тексту позовної заяви.

Враховуючи,
що вищезгадані дії позивача відповідають вимогам ст. 22 ГПК України, суд
враховує це уточнення та приймає його до уваги при вирішенні спору; судом також
взято до уваги те, що зміна суми позову жодним чином не впливає на суму
державного мита, що підлягала сплаті при зверненні позивача з позовом до суду.

Представник
відповідача позов не
визнав; про це також зазначено у відзиві відповідача на позов (вих. №1-13-1/440
від 07.04.08 року), з посиланням на те, що:

скінчився
термін позовної давності, визначений ст. 257 Цивільного кодексу України (далі
-ЦКУ);

відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ
Цивільний кодекс України застосовується до тих прав та обов'язків, які
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності;

у
відповідача відсутні документи, які б підтверджували суму боргу перед
позивачем, оскільки «згідно наказу №138 від 29.11.06 року кредиторська
заборгованість  перед Приватним
підприємцем ОСОБА_1 була списана. Крім того, згідно акту від 22.03.07 року та
листа виконавчого комітету Свердловської міської ради  Луганської області №61 від 12.04.07 року
документи за 2003 рік, термін зберігання яких закінчився, знищені».

До
відзиву надані: наказ Філії «Свердловський райавтодор»№138 від 29.11.06 року
«Про списання кредиторської заборгованості
у зв'язку з закінченням терміну позовної давності»; Акт №б/н від
22.03.07 року - про виділення до знищення документів, які не підлягають
зберіганню, згідно якому знищено документи первинного бухгалтерського обліку за
2002-2003 роки, а також договори за 2003 рік та акти звірення взаємних
розрахунків за 2003 рік; вищезгаданий лист виконкому Свердловської міськради
№61 від 12.04.07 року.

І.Заслухавши
представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані докази,
суд дійшов наступного.

01.01.03
року між Державним підприємством «Луганський облавтодор»в особі філії «Свердловський
райавтодор»(Замовник; далі -ДП «Луганський облавтодор», - відповідач), - з
одного боку, - та  Приватним
підприємцем  ОСОБА_1 (Перевізник; далі
-ПП ОСОБА_1, - позивач), - з іншого боку, - у простій письмовій формі укладено
договір №8 на надання транспортних послуг, згідно якому Перевізник на підставі
заявки, транспортом, який мається у наявності, зобов'язався надавати Замовнику
послуги з перевезення вантажів (п. 1.1 договору).

Замовник
зобов'язаний: у строки, передбачені цим договором, надавати Перевізнику заявки
на надання рухомого складу, з вказівкою характеристик вантажу та інших даних
(п.3.2.1); щоденно оформляти
товарно-транспортні накладні, з посилання на виконаний обсяг перевезень,
даних про пробіг, час закінчення робіт. Товарно-транспортна накладна (далі
-ТТН) повинна бути засвідчена печаткою (штемпелем) та підписом відповідальної
особи (п. 3.2.2); у строки та у порядку, встановлені цим договором, здійснювати
оплату послуг Перевізника (п. 3.2.3); у порядку та у строки, встановлені договором,
відшкодовувати Перевізнику витрати на відрядження (п.3.2.4); своєчасно надавати
Перевізнику усі документи, необхідні для перевезення вантажів (п.3.2.5); у разі
залишення рухомого складу Перевізника на охоронюваній території за власний
рахунок забезпечувати його збереження (п. 3.2.6).

Усі
розрахунки за цим договором здійснюються у валюті України (п.4.1).

Розрахунок
послуг, наданих перевізником, здійснюється на підставі договірних розцінок
(Додаток №1), відповідно до виставлених рахунків. Оплата за надані послуги
здійснюється впродовж 7-ми банківських днів з моменту закінчення поточного
місяця шляхом прямого банківського
переказу на розрахунковий рахунок, вказаний у п. 8 цього договору, або
шляхом розрахунку готівкою (п.4.2).

Усі
спори та розбіжності вирішуються у порядку, передбаченому чинним законодавством
(п. 5.1).

За
прострочення терміну оплаті за надані транспортні послуги Замовник  сплачує
Перевізнику штрафну неустойку у розмірі двох облікових ставок НБУ за
кожний день прострочення від суми
наданих, але не оплачених послуг (п. 5.2).

Цей
договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими  представниками сторін та діє до 31.12.03
року, а щодо розрахунків -до повного взаєморозрахунку (п. 6.1).

До
договору додано Додаток №1, згідно якому узгоджено договірні розцінки за
надання транспортних послуг в залежності від марки транспортного засобу, а
саме: КРАЗ-256 -52,21 грн. за 1 машино/годину (без ПДВ); ЗИЛ-130 -26,87 грн. за
1 м/г (без ПДВ); ЗИЛ-ММЗ-555 -28,10 грн. за 1 м/г; ГАЗ-32213 -20,00 грн. за 1
м/г.

02.01.03
року сторони уклали між собою додаткову угоду до основного договору, згідно
якій:

договір
доповнено пунктом 1.2, відповідно якому від імені замовника за цим договором
виступає філія «Свердловський райавтодор» ДП «Луганський облавтодор»;

пункт
4.2 викладено у наступній редакції: «Розрахунок послуг, наданих Перевізником,
здійснюється на підставі договірних розцінок (додаток №1), відповідно до
виставлених рахунків. Оплата за надані послуги здійснюється впродовж 7-ми
банківських днів з моменту закінчення поточного місяця, шляхом перерахування
грошових коштів з поточного рахунку або рахунку Філії «Свердловський
райавтодор»ДП «Луганський облавтодор»№1001 у Луганській філії
«Приватбанку»міста Луганська».

На
підтвердження суми заявлених позовних вимог позивач надав до матеріалів справи:

акти
здачі-приймання виконаних робіт  від
31.05.03 року, від 30.06.03 року, від 31.07.03 року;

подорожні
листи вантажного автомобіля за період з 02.03.03 року по 31.05.03 року; від
04.06.03 року; за період з 02.07.03 року по 31.07.03 року;

товарно-транспортні
накладі за період з 02.05.03 року по 31.05.03 року; за 04.06.03 року; за період
з 02.07.03 року по 31.07.03 року (аркуші справи 36-136);

акт
взаємозвірки взаємних розрахунків від 18.03.05 року, згідно якому відповідач за
цим спором підтвердив, що у нього станом на 01.03.05 року мається перед
позивачем основний борг у сумі 10426,11 грн.

На
вимогу суду сторони здійснили взаємозвірку стану сплати боргу, згідно якому
станом на 09.04.08 року за даними позивача відповідач має перед ним основний
борг у розмірі 10426,11 грн.; за даними відповідача -у нього відсутній
будь-який борг перед позивачем.

ІІ.Заслухавши
представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

1.Як вбачається з наявних у справі
доказів, правовідносини між сторонами за спірним договором виникли 01.01.03
року, тобто під час чинності Цивільного кодексу Української РСР.

У
зв'язку з тим, що відповідач не сплатив вартість наданих йому позивачем
транспортних послуг, вони продовжили своє існування після 01.01.04 року - дати
набрання чинності Цивільним кодексом України, та мають місце  на час вирішення цього спору.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦКУ, Цивільний
кодекс  України  застосовується  до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин,  які виникли
до  набрання  чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що
виникли  або  продовжують
існувати після набрання ним чинності.

З
огляду на викладене, Цивільний кодекс України підлягає застосуванню при
вирішенні по суті цього спору.

2.Суд вважає, що сторони за цим
спором  у своїх діях повинні були
керуватися таким.

З  наявних у справі доказів вбачається, що між
сторони на підставі вищезгаданого договору виникли господарські правовідносини
з перевезення вантажу, які врегульовано ст.ст. 908-909, 914-925 Цивільного
кодексу України та ст.ст.306-315 Господарського кодексу України (далі -ГКУ).

Статтею 11 ЦКУ встановлено, що
зобов'язання для фізичних та юридичних осіб виникають внаслідок вчинення ними
дій, передбачених цим Кодексом, укладення договорів  та ін.

Одним з таких з таких договорів є
договір перевезення.

Згідно
статті 908 ЦКУ перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за
договором перевезення.

Загальні  умови
перевезення  визначаються  цим
Кодексом, іншими   законами,  транспортними
кодексами  (статутами),  іншими нормативно-правовими актами та
правилами,  що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів
і багажу окремими видами транспорту,  а
також відповідальність сторін щодо
цих  перевезень
встановлюються  договором,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими  законами,
транспортними  кодексами  (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та правилами,  що видаються відповідно до них.

Статтею
909 ЦКУ (ст. 307 ГКУ) за договором перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується
доставити    довірений    їй
другою   стороною (відправником)
вантаж до пункту призначення та видати його
особі, яка  має  право на одержання вантажу (одержувачеві),  а відправник зобов'язується сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.

Укладення  договору
перевезення  вантажу  підтверджується складенням   транспортної   накладної
(коносамента   або  іншого документа, встановленого транспортними
кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені
особливості  укладення  та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 914 ЦКУ визначено, що
перевізник   і   власник
(володілець)   вантажу  в  разі
необхідності здійснення систематичних
перевезень  можуть  укласти довгостроковий договір.

За
довгостроковим  договором  перевізник зобов'язується у встановлені
строки приймати,  а  власник
(володілець)  вантажу  - передавати
для  перевезення  вантаж
у  встановленому  обсязі.
У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг,
строки  та  інші
умови  надання  транспортних засобів і передання вантажу для
перевезення,  порядок розрахунків,  а також інші умови перевезення.

Згідно
статті 916 ЦКУ (ст. 311 ГКУ) за
перевезення   вантажу,   пасажирів,
багажу, пошти стягується
провізна   плата   у
розмірі,  що  визначається
за домовленістю сторін,  якщо інше
не встановлено законом або  іншими
нормативно-правовими  актами.  Якщо
розмір  провізної  плати
не визначений, стягується розумна плата.

Плата за перевезення вантажу,
пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального
користування,  визначається за
домовленістю  сторін,   якщо
вона   не   встановлена
тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Пільгові умови перевезення
вантажу,  пасажирів, багажу, пошти
транспортом   загального користування
можуть встановлюватися організацією, підприємством  транспорту за
їх  рахунок  або  за
рахунок відповідного бюджету у випадках,
встановлених законом  та іншими
нормативно-правовими актами.

Робота  та
послуги,  що  виконуються
на  вимогу власника
(володільця)  вантажу  і  не
передбачені  тарифами,   оплачуються додатково за домовленістю
сторін.

Перевізник   має
право  притримати  переданий
йому  для перевезення вантаж для
забезпечення внесення  провізної  плати
та інших   платежів,   якщо
інше  не  встановлено  законом,
іншими нормативно-правовими актами або не випливає із суті зобов'язання.

Суд вважає, що за спірним
договором позивач як перевізник, на відміну від відповідача як замовника,  належним чином виконав свої зобов'язання.

3.Зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право  вимагати від боржника виконання
його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦКУ).

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦКУ).

Стаття 525 Цивільного кодексу України
не передбачає права на односторонню відмову від виконання зобов'язань.

Згідно ст.526 ЦКУ зобов'язання
повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦКУ встановлено, що
боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті
зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу).

У суду є достатні підстави
вважати, що позивач належним чином виконав вимоги ст.909 ЦК України, - тобто
надав замовникові -відповідачеві по справі -
послуги з перевезення його вантажів.

Отримавши їх, замовник повинен був
дотримуватися вимог, викладених у частині 1 ст.530 та ст.916 ЦК України, -
тобто здійснити оплату за надані послуги, однак відповідач їх порушив, а  значить -порушив виконання зобов'язання (ст.610
ЦКУ).

Згідно ст.611 ЦКУ у разі порушення
зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

3)сплата неустойки;

4)відшкодування збитків.

Вищевикладеним підтверджується, що
відповідач є боржником, який прострочив (ст.612 ЦКУ).

З огляду на ці обставини позивач
правомірно вимагає стягнення з відповідача основного боргу, інфляційних
нарахувань та 3% річних (розрахунки відповідно до первісно заявленої суми
позову додані до справи), - що прямо передбачено  частиною 2 ст.625 ЦКУ.

Вимоги
позивача узгоджуються з нормою, викладеною у статті 920 ЦКУ, згідно якій у  разі
порушення зобов'язань,  що
випливають із договору перевезення,
сторони  несуть  відповідальність,  встановлену
за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами (статутами).

Оцінюючи доводи відповідача про
відсутність у нього боргу перед позивачем у зв'язку з тим, що ним
(відповідачем) його списано, - суд дійшов висновку, що ці доводи не
узгоджуються з нормами статей 598-609 глави 50 ЦКУ «Припинення зобов'язання»,
оскільки вони не передбачають такої підстави для припинення зобов'язання, як
списання боргу.

4.Що
стосується застосування терміну давності при вирішенні цього спору, то суд не
погоджується з доводами відповідача, виходячи з наступного.

Згідно
статті 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Саме на її застосуванні наполягає
відповідач.

Однак суд при вирішенні спору у цій
частині  керується наявними у справі
доказами, - актом взаємозвірки від 18.03.05 року, згідно якому відповідач
визнав, що у нього станом на 01.03.05 року мається основний борг за надані йому
позивачем транспортні послуги на суму 10426,11 грн.

Відповідно
до частини 1 статті 264 ЦКУ, перебіг
позовної  давності переривається
вчиненням особою дії,  що  свідчить
про  визнання  нею
свого  боргу  або
іншого обов'язку.

А частиною 3 тієї ж статі встановлено,
що після  переривання  перебіг
позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної  давності,  до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що позивач з позовом
до суду звернувся 13.03.08 року, - трирічний термін загальної позовної давності
з 18.03.05 року до дня його звернення з позовом до суду - не скінчився.

Відповідно до частини 3 ст. 267 ЦКУ,
позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення.

При вирішенні цього спору суд також
виходить з того, що сторони, укладаючи
01.01.03 року договір №8  на
надання транспортних послуг, у пункті 6.1 встановили, що він набирає
чинності  з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.03 року, а щодо порядку
розрахунків -до повного взаєморозрахунку.

Ці дії сторін за договором не
суперечать чинному законодавству:
статтею 259 ЦКУ встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про   збільшення
позовної  давності  укладається
у письмовій формі.

Позовна  давність,
встановлена  законом,  не
може   бути скорочена за
домовленістю сторін.

Факт нездійснення відповідачем
повного розрахунку з позивачем за надані послуги належним чином доведено  наявними у справі доказами.

Суд вважає, що вищенаведене положення
договору (п. 6.1) узгоджується з нормою вищецитованої статті 920 ЦКУ.

З огляду на викладене, а також на те,
що відповідач взагалі не ставив питання про застосування скороченого терміну
позовної давності, суд вважає, що у нього відсутні правові та фактичні підстави
для застосування при вирішенні цього спору правила частини 2 ст. 258 та ч. 3
ст. 925 ЦКУ (щодо скороченого -річного -термін позовної давності за вимогами,
які витікають з договору перевезення).

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Згідно ст.ст. 44,47-1 та 49 ГПК
України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст.
11,16, 2557,259,261,264,267,509,525-527,530,610-612, 909,914,916,925 Цивільного
кодексу; ст.ст.306,307,311 Господарського кодексу України,  керуючись ст.ст.22,32-33,44,47-1,49 та 82-85
Господарського процесуального кодексу України,
суд

в
и р і ш и в :

1.Позов задовольнити у повному
обсязі.

2.Стягнути з Державного підприємства
«Луганський облавтодор»в особі філії «Свердловський райавтодор»,
ідентифікаційний код 31995774, яке знаходиться за адресою: місто Свердловськ,
провул. Лутугіна, 5 Луганської області, - на користь Приватного підприємця
ОСОБА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, яка мешкає АДРЕСА_1, - заборгованість у сумі
15353 (п'ятнадцять тисяч триста п'ятдесят три) грн. 13 коп., у тому  числі: основний борг -10426 грн. 11 коп.,
інфляційні нарахування -4013 грн. 70 коп. та 3% річних -913 грн. 32 коп., а
також державне мито у сумі 153 (сто п'ятдесят три) грн. 53 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 (сто
вісімнадцять) грн. 00 коп.; видати наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні 15.04.2008 року за згодою представників сторін оголошено
лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного господарського суду Луганської області у 10-денний термін з дня
його підписання.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 17 квітня  2008 року.

Суддя
А.П.Середа