ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.06.08                                                                                           Справа № 7/257

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Львіввугілля” в особі відокремленого підрозділу –шахти “Червоноградська” від 27.02.2008 р. № 05-3/291

на рішення Господарського суду Рівненської області від 02.10.2007 р.

у справі № 7/257

за позовом Державного підприємства “Львіввугілля”, м.Сокаль Львівської обл., в особі відокремленого підрозділу –шахти “Червоноградська”, м.Червоноград Львівської обл.

до ПП “Гарант”, смт.Мізоч Здолбунівського р-ну Рівненської обл.

про стягнення 7 469, 59 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу

За участю представників сторін:

від позивача –Слєсаренко В.М. (заступник директора з правових питань, довіреність № 8/7 від 02.01.2008 р. в матеріалах справи);

від відповідача –не з”явився

Представнику позивача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки позивач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перегляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р., 22.04.2008 р.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.10.2007 р. у справі № 7/257 (суддя Маціщук А.В.) відмовлено в задоволенні позову про стягнення 7 469, 59 грн., у т.ч. 4 632, 25 грн. основного боргу, 1 514, 51 грн. пені, 1 067, 64 грн. інфляційних нарахувань, 255, 19 грн. 3 % річних, по розрахунках щодо оплати вартості отриманого вугілля та залізничного тарифу за договором купівлі-продажу № 45 від 11.10.2004 р. за необгрунтованістю та недоведеністю.

Позивач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу та додаткове пояснення, де просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з наступних підстав: розбіжності між сумою тарифу, вказаною в залізничних накладних і рахунках, полягають у включенні в останні додаткових витрат по доставці вугілля з шахти до залізничної станції, яка проводиться по під”їзних коліях позивача; господарський суд неправомірно прийняв до уваги суму в розмірі 165 006, 13 грн., визначену відповідачем без належних правових підстав, оскільки вона перерахована на інші господарські операції за інші роки та не має відношення до даного спору; суд першої інстанції безпідставно не зобов”язав відповідача провести звіряння взаєморозрахунків з позивачем.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повернення поштового повідомлення з підписом про отримання ухвали (поштове повідомлення про вручення знаходиться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.04.2008 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 45 від 10.10.2004 р. відповідач зобов”язаний поставити позивачеві вугілля в строки, визначені цим договором, за ціною 172, 8 грн. Згідно з п.4.3 договору відправником вугілля по залізниці є покупець (відповідач у справі), який оформляє перевізні документи та проводить розрахунки з залізницею, тоді як відповідно до розд.3 договору продавцю (позивач у справі) покупець зобов”язаний сплачувати вартість вугілля.

Термін дії договору визначений до 31.12.2004 р. За п.10.1 договору можлива пролонгація останнього, однак докази про продовження дії договору в матеріалах справи відсутні.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 02.10.2007 р. у справі № 7/257 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства “Львіввугілля” в особі відокремленого підрозділу –шахти “Червоноградська” - без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення боргу, позивач представив суду квитанції від 30.11.2005 р., 02.12.2005 р., 14.12.2005 р., 20.12.2005 р., 05.01.2006 р. про приймання вантажу на адресу ПП “Гарант” у вагонах № № 67666388, 67108209, 65707754, 64188659, 60659653 та рахунки за 05.01.2005 р., 11.11.2005 р., 30.11.2005 р. і 20.12.2005 р., у яких визначена вартість за послуги (а.с.13-26).

Оскільки термін дії договору купівлі-продажу № 45 не продовжений сторонами, то є очевидним, що відвантаження вугілля у 2005 році не відбулось на умовах цього договору. Тому посилання позивача на умови цього договору в обгрунтування вимоги про оплату залізничного тарифу та стягнення пені є безпідставними.

Крім того, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції погоджується із запереченнями відповідача про невідповідність сум, що вимагаються до оплати за рахунками, сумам, які зазначені в квитанціях про приймання вантажу. Так, відповідно до рахунку № 218 від 30.11.2005 р. вартість “послуги залізничного тарифу” (без ПДВ) за перевезення у вагоні № 67666388 визначена 1958, 33 грн., тоді як у квитанції провізна плата визначена в меншій сумі – 1559,00 грн.; відповідно до рахунку № 259 від 20.12.2005 р. вартість “послуги залізничного тарифу” за перевезення у вагонах № № 60659653, 64188659, 67108209 визначена 6380,17 грн., тоді як у квитанціях провізна плата визначена у сумах 1551,00 грн., 1166,00 грн. і 1551,00 грн., що становить у загальному 4268 грн.; відповідно до рахунку № 13 від 05.01.2005 р. вартість “послуги залізничного тарифу” (без посилання на № вагону) визначена 1850,67 грн., тоді як у квитанції на вагон № 65707754 провізна плата визначена в сумі 1195,00 грн.

Таким чином, позивач, враховуючи вищенаведені обставини, не обгрунтував належним чином суму та підстави обрахування боргу та відповідно пені і 3 % річних за прострочення платежів.

Крім того, відповідач представив первинні документи (залізничні накладні та платіжні доручення і квитанції до прибуткових ордерів, а.с.90-114), з яких вбачається, що відповідачем перераховано позивачу в загальному 165 006, 13 грн., тоді як вартість відвантаженого вугілля разом із провізною платою за рахунками позивача становить 65816, 02 грн.

Непроведення звіряння взаєморозрахунків не є перешкодою вирішенню господарського спору, такий акт є документом бухгалтерської звітності, який виконує допоміжну функцію для спрощення взаємних розрахунків за договорами і звірки фактів сплати коштів, використовується виключно в бухгалтерських службах і підлягає оцінці та перевірці судом нарівні з іншими документами по справі відповідно до ст.43 ГПК України. В даному випадку при наявності первинних документів оцінка надається останнім.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, проте позивач не довів підстави стягнення боргу та не обгрунтував його суми.

Покликання апелянта на подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка, на його думку, безпідставно не прийнята судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки така зява відправлена 26.10.2007 р. (а.с.132-137), тобто після прийняття оскаржуваного рішення від 02.10.2007 р. Зміст таких вимог може бути предметом окремого позову.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 02.10.2007 р. у справі № 7/257 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства “Львіввугілля” в особі відокремленого підрозділу –шахти “Червоноградська” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин