КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2008                                                                                           № 8/36

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача не з’явився

від відповідача - Стешенко В.Л., дов. б/н від 09.07.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Укравтоінвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.05.2008

у справі № 8/36

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка"

до                                                   ЗАТ "Укравтоінвест"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 10130,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2008 року у справі№ 8/36 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгово-промислова компанія “ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА” (далі-позивач) до Закритого акціонерного товариства “Укравтоінвест” (далі-відповідач) про стягнення 10 130, 31 грн. задоволено повністю.

З відповідача на користь позивача стягнуто 5 514, 28 грн. пені, 3 642, 92 грн. збитків від інфляції, 973, 11 грн. – 3% річних, 102 грн. – державного мита, 118 грн. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2008 року та прийняти нове, яким в позові відмовити. Вважає, що рішення є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що затримка оплати за отриманий товар була викликана порушенням позивачем свого обов'язку щодо передачі комплектного товару, зокрема, позивач не надав відповідачу “технічний паспорт” та “свідоцтво про визнання”, що в свою чергу спричинило неможливість користуватися та розпоряджатися даним товаром.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив розглянути дану апеляційну скаргу без участі його представника та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2008 року у справі № 8/36 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 року вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.07.2008 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 02562-07, відповідно до п.1.1 якого “продавець” зобов'язався поставити та передати у власність (і на замовлення) “покупця” автотехніку, (надалі - товар), а “покупець” зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах, обумовлених даним договором та специфікацією до нього (додаток № 1).

В пункті 1.2 договору встановлено, що кількість, найменування, асортимент, строк та умови поставки, а також вартість товару та порядок розрахунків сторони узгоджують в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору і підписуються уповноваженими представниками сторін.

Умовами договору сторони погодили, що “продавець” зобов'язаний поставити товар “покупцю” в кількості, в строки та на умовах, обумовлених в специфікаціях до даного договору; передати товар по акту прийому-передачі та передати “покупцю” наступні документи: податкову накладну, видаткову накладну на відпуск товару, довідку-рахунок, акт приймання-передачі товару, сервісну книжку, вантажно-митну декларацію (п.п.3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 п.3.1 договору).

Згідно специфікації № 1 “продавець” зобов'язався поставити “покупцю” автомобільний кран МКТ-25,1 на шасі Камаз-55111 в кількості -1 од. на суму 569 206 грн.

Пунктом 1.3.2 договору встановлено строк поставки товару на склад “покупця” - протягом 5 банківських днів з моменту отримання попередньої оплати на поточний рахунок “продавця”.

Відповідач перерахував на рахунок позивача 31.01.2007 року попередню оплату за товар в сумі 11 3841, 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1939 від 31.01.2007 року.

01.02.2007 року був складений акт прийому-передачі транспортного засобу, яким ТОВ “Торгово-промислова компанія “ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА” передало, а ЗАТ “Укравтоінвест” прийняло транспортний засіб автомобільний кран МКТ-25.1, двигун № 62367105, шасі № ХТС 55111 R 2281490 (копія в матеріалах справи).

Таким чином, позивач виконав зобов'язання за договором належним чином, поставивши відповідачу товар у строки передбачені договором та специфікацією до даного договору.

Умовами договору сторони погодили, що “покупець” зобов'язаний оплатити поставлений товар згідно умов обумовлених у специфікації до даного договору (п.п.3.2.2 п.3.2 договору).

Згідно п.1.2.2 специфікації передбачено, що остаточну частину вартості товару в розмірі 80 відсотків “покупець” зобов'язаний оплатити протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання актів прийому-передачі товару.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач перерахував на рахунок позивача останню частину вартості товару в розмірі 455 364,80 грн. лише 06.03.2007 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2160 від 06.03.2007 року, тобто з простроченням виконання зобов'язання на 26 календарних дні.

Відповідно до ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача про надання йому додаткових документів, зокрема, свідоцтва про визнання транспортного засобу таким, що відповідає державним нормам та стандартам України. Відповідачем таких доказів суду не надано. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що позивач виконав власні зобов'язання не належним чином, порушивши обов'язок щодо передачі комплектного товару передбачений умовами спірного договору.

Більше того, сторонами в договорі купівлі-продажу № 02562-07 від 30.01.2007 року конкретно визначено порядок, розмір та строк внесення відповідачем платежів за придбаний товар і зазначений порядок та строк не перебуває в причинно-наслідковій залежності від факту надання позивачем технічної документації на товар.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов’язання щодо розрахунку за отриманий згідно з договором договорі купівлі-продажу № 02562-07 від 30.01.2007 року товар, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, збитків від інфляції та 3% річних підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно, до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України).

Пунктом 7.7 договору передбачено, що у випадку порушення строків виконання зобов'язань по даному договору, винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, які діяла на момент порушення, від вартості невиконаних зобов'язань за кожний день прострочки виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що відповідачем порушений строк оплати товару передбачений умовами спірного договору та специфікацією до даного договору, а саме кінцевий розрахунок вартості товару здійснений 06.03.2007 року, тоді як згідно з умовами спірного договору та специфікацією до даного договору, відповідач повинен був здійснити кінцевий розрахунок протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі товару (акт приймання-передачі підписаний 01.02.2007 року), тобто 08.02.2007 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 5 514,28 грн. пені правомірна та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту вищезазначеної норми не вбачається будь-яких випадків обмеження її дії в частині застосування.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з частиною першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, з огляду на що їх стягнення не залежить від наявності вини боржника у простроченні грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки відповідач неналежним чином виконав власні зобов'язання за договором, а саме сплатив кінцеву вартість товару поза межами строку встановленого у спірному договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 642,92 грн. збитків від інфляції та 973,11 грн. трьох відсотків річних також обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм належну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2008 року у справі № 8/36 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Укравтоінвест” - без задоволення.

2.Матеріали справи № 8/36 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

15.07.08 (відправлено)