Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 року Справа № 07/73-08

Колегія суддів у складі

головуючого судді Шевель О.В., судді Афанасьєв В.В., суддя Бухан А.І.

при секретарі Шкуренко Л.О.

за участю представників сторін:

позивача - Хекало О.О.

відповідача - не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1300Х3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2008 року по справі № 07/73-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " КВС-Україна", м. Київ

до Приватного підприємства "Агро- Шат", м. Харків

про стягнення 79831,89 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.05.2008 року по справі № 07/73-0 (суддя Інте Т.В.) стягнуто з приватного підприємства "Агро-Шат" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КВС - Україна" 53648,00 грн. заборгованості, 3736,04 грн. інфляційних нарахувань, 3% річних в сумі 379,21 грн., 2298,86 грн. пені, 600,62 грн. державного мита та 88,78 грн. витрата на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. В частині вимог щодо стягнення з відповідача 20769,78 грн. пені, в позові відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду області не погодився і у своїй апеляційній скарзі просить його скасувати, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального права та неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи. Разом з тим його представник в у призначене судове засідання по невідомим суду причинам не явився , хоча про дату, час так місце розгляджу його скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник позивача у судовому засідання просить прийняте по справі рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому він зазначає, що господарський суд області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку обставинам спору.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що між сторонами було укладено договір № 21/2 від 31.03.07 р. відповідно до умов якого у терміни і на умовах, визначених даним договором постачальник (позивач) зобов’язався передати покупцю (відповідачу) насіння сільськогосподарських культур (товар), а покупець зобов’язався прийняти і оплатити товар, найменування і кількість якого зазначаються у додатку до даного договору. Позивач свої зобов’язання за вказаним договором виконав належним чином та поставив відповідачу товар на суму 67060,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КВ - 0000245 від 12.04.07 р. боку відповідача вказаний товар, на підставі довіреності ЯНЧ № 790005 від 09.04.07 р. отримав Назарян Ш.Ф. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатку до даного договору. Згідно із додатком №1 до вищевказаного договору (а.с. 12) загальна ціна товару склала 67060,00 грн, оплата повинна була здійснюватися відповідно до умов договору, а саме - попередня оплата в розмірі 20 % від загальної ціни товару за даним додатком, що становить 13412,00 грн. здійснюється до 05.04.07 р. Другий платіж в розмірі 80 % від загальної ціни товару заданим додатком, що становить 53648,00 грн. здійснюється до 25.11.07 р. Проте, відповідач свої зобов’язання з оплати поставленого позивачем товару виконав неналежним чином, оплативши позивачу 20% від загальної ціни товару в сумі 13412,00 грн. 03.04.07 р. та не оплатив решту суми в розмірі 53648,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на момент розгляду справи, відповідач 53648,00 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б сплату заборгованості. Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнаний судом таким, що з 25.11.07 р. прострочив виконання зобов’язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором № 21/2 від 31.03.07 р. Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнав вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 53648,00 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов"язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 8.3 вищевказаного договору, у випадку несплати у строк платежів за даним договором, сторона, що прострочила своє зобов’язання повинна сплатити іншій стороні пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 231 Господарського Кодексу України законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що розмір пені за прострочки платежу, встановлений у договорі за згодою сторін, не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також, згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочки платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Враховуючи викладене, позовні вимоги, в частині стягнення з відповідача пені, на думку господарського суду підлягають частковому задоволенню в сумі 2298,86 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів в основному відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, через що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені відповідачем у обґрунтування своєї апеляційної скарги доводи не підтверджені ні матеріалами справи, ні додатково наданими під час розгляду апеляційної скарги письмовими документами. Його посилання на додаткову угоду № 1 від 5 квітня 2007 року, неналежно оформлену копію якої відповідач надав у обґрунтування своєї позиції по справі, не являється відповідним та допустимим доказом правомірності заперечень відповідача проти позовних вимог. Про існування цієї додаткової угоди позивач не знає, відповідного оригіналу цієї угоди у нього немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 13.05.2008 року по справі № 07/73-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя О.В. Шевель

суддя В.В. Афанасьєв

суддя А.І. Бухан