ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№
47/423-07

Вищий  господарський
суду  України  в складі колегії

суддів:

Грейц
К.В. -головуючого,
Бакуліної С.В., Глос О.І.,

розглянувши
матеріали касаційної  скарги

Приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс"

на  постанову

від
04.12.2007

Харківського
апеляційного господарського суду

у
справі господарського суду Харківської області  № 47/423-07

за
позовом

Приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс"

до

Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про

розірвання
договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Харківської області від 17.10.2007 (суддя Светлічний Ю.В.),
залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від
04.12.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Демченка В.О., суддів
Такмакова Ю.В., Плужника О.В.), у задоволенні позову про розірвання укладеного
між сторонами за справою договору від 05.07.2007 купівлі-продажу 200 тон ячменю
відмовлено повністю.

Рішення
та постанова мотивовані тим, що позивачем не було надано доказів дотримання
вимог ст. 188 Господарського кодексу України, яка регламентує дії сторін при
розірванні договору, а також не доведено істотне порушення відповідачем умов
договору в розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Не
погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ПСП "Марс" в
поданій касаційній скарзі просить їх скасувати і прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосовування
судами норм матеріального права, зокрема, ст. 188 Господарського кодексу
України, ст. 651 Цивільного кодексу України, та незастосування норм ст. ст.
667, 690 Цивільного кодексу України.

Відповідно до розпорядження в.о. голови
судової палати Вищого господарського суду України від 21.05.2008 № 02-12.2/170
у зв'язку з тим, що суддя Глос О.І. приступила до виконання своїх обов'язків,
розгляд касаційної скарги у справі здійснюється у постійному складі колегії:
головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

Представники сторін своїм процесуальним
правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористались.

Перевіривши
у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи і
правильність застосування норм матеріального та процесуального законодавства
господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами
попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 05.07.2007між
сторонами за справою укладено договір купівлі-продажу 200 тон ячменю строком
дії до 31.12.2007, за умовами якого продавець (позивач) зобов'язувався
поставити та передати у власність, а покупець (відповідач) оплатити та прийняти
ячмінь, на умовах франко-елеватор: вивіз та приймання автотранспортом покупця,
продавець сплачує за підробку на елеваторі (п. 1.1 договору), загальна вартість
ячменю, яка повинна бути поставлена за договором складає 120000 грн. (п. 4.2.
договору).

Згідно
розділу 5 договору поставка продукції в повному обсязі здійснюється у строк до
01.08.2007, при цьому, поставка продукції підтверджується оригіналами наступних
документів: складською квитанцією елеватора, оформленою на ім'я покупця,
видатковою накладною, виписаною на довіреність покупця, податковою накладною,
оформленою у відповідності з діючим законодавством, рахунком-фактурою продавця.

В
розділі 6 договору передбачено, що покупець здійснює оплату 100% вартості
продукції на розрахунковий рахунок продавця протягом 3 банківських днів після
надання оригіналів документів, зазначених вище.

Як
встановлено судами попередніх інстанції, відповідач здійснив оплату продукції в
сумі 120000 грн. платіжними дорученнями № 80 від 06.07.2007 та № 83 від
12.07.2007, тобто, шляхом 100% передоплати, але у зв'язку з тим, що у строк до
01.08.2007 відповідач не отримав з елеватора 200 тон ячменю і не вивіз
продукцію власним транспортом, позивач вимагає розірвання договору в судовому
порядку, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи
в позові, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність і
необґрунтованість позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів
касаційної інстанції.

Згідно
ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому,
доводи скаржника щодо переоцінки фактичних обставин справи колегією суддів
касаційної інстанції не розглядаються.

Так,
за загальним правилом, встановленим нормами ст. 188 Господарського кодексу
України, ст. 651 Цивільного кодексу України, розірвання договору в
односторонньому порядку не допускається.

Разом
з тим, норма статті 188 Господарського кодексу України регламентує певний
порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого
сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір,
повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором і лише у разі,
коли сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Втім,
судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не надано доказів
дотримання зазначених вимог, тобто, порядку розірвання договору ним не було
додержано. Посилання скаржника на суперечність зазначеного висновку суду рішенню
Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002, яким передбачено, що
встановлення законом або договором досудового порядку врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права
на судовий захист, не приймається до уваги колегії суддів, оскільки
недодержання сторонам вимог ст. 188 Господарського кодексу України не можна
кваліфікувати як недотримання досудового порядку врегулювання спору, а слід
оцінювати як порушення вимог законодавства і саме в такому контексті суди
попередніх інстанцій посилались на дану норму.

Відповідно
до ч. 2 ст. 651 ЦК України підставою для розірвання договору за рішенням суду
на вимогу однієї сторони є істотне порушення договору другою стороною. Істотним
є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні
договору.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, позивач отримав від відповідача повну
оплату вартості продукції, тобто, все те, на що він розраховував при укладанні
спірного договору і не надав доказів ні на підтвердження факту порушення
відповідачем умов договору, ані, відповідно, завдання йому таким порушенням
будь-якої шкоди.

Натомість,
рішенням господарського суду Харківської області від 14.01.2008 у справі №
08/254-07, залишеним без змін судами апеляційної і касаційної інстанцій, і яким
задоволено позов Фізичної особи -суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до
Приватного сільськогосподарського підприємства "Марс" про стягнення
200 тон ячменю за договором купівлі-продажу від 05.05.2007, встановлено, що
саме ПСП "Марс" не виконав зобов'язання передати ячмінь у спосіб і у
порядку, визначеними умовами договору.

При
цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1.1, 5.1 та 5.2
договору саме продавець зобов'язаний здійснити поставку продукції у строк до
01.08.2007, а обов'язку покупця отримати продукцію і вивезти її своїм
транспортом передує обов'язок продавця надати покупцеві вказані в договорі
оригінали таких документів як складська квитанція елеватора, оформлена на ім'я
покупця, видаткова накладна, виписана на довіреність покупця, податкова
накладна, рахунок-фактура продавця, адже, відсутність таких документів про
перехід до покупця права власності на продукцію, унеможливлювала її отримання
на елеваторі, а не на складі продавця.

За
таких обставин і з огляду на встановлений судами при розгляді справи №
08/254-07 факт порушення позивачем своїх зобов'язань за спірним договором з
поставки відповідачеві продукції, який (факт) згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України
має преюдиціальне значення у даному спорі, посилання скаржника на неврахування
судами попередніх інстанцій приписів ст. 667, ч. 4 ст. 690 ЦК України,
відповідно до яких він змушений був зберігати товар, не допускаючи його
погіршення, у разі безпідставного зволікання покупцем з прийняттям товару або
відмови від його прийняття, тобто, нести додаткові обов'язки і витрати, не
передбачені договором, колегія суддів вважає безпідставними і недоречними.

Враховуючи
викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди
першої та апеляційної інстанцій виконали всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно і повно перевірили обставини і вирішили справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а твердження заявника про порушення і неправильне
застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права
при прийнятті постанови та рішення не знайшли свого підтвердження, отже, підстави
для їх скасування або зміни відсутні.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 04.12.2007 у справі господарського суду Харківської
області  № 47/423-07 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства "Марс" залишити без задоволення.

Головуючий                                                                       К.В.Грейц

Судді
С.В.Бакуліна

О.І.Глос