ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.02.08
Справа №7/278/06-20/429/07

Колегія суддів
Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя
Колодій Н.А. судді  Колодій Н.А.    , Коробка Н.Д.  , Яценко О.М.

при секретарі:
Пересаді О.В.

За участю
представників сторін :

від позивача, Якушев
С.О., довіреність № б/н від 01.09.05, юрисконсульт ;

від відповідача,
Юрченко І.А., довіреність № 12-30/8195 від 25.12.07, ;

від 3-ої особи на
стороні позивача - не з'явилися

від 3-ої особи на
стороні відповідача, Фалілєєва Ю.Д., довіреність № 22/1   від 09.01.08, Регіональне   відділення
Фонду   державного   майна
України   по   Запорізькій
області, м. Запоріжжя;

від 3-ої особи на
стороні відповідача, Аристархов С.А., довіреність № 44  від 15.01.08,

КП "Запорізьке
міське інвестиційне агентство", м. Запоріжжя;

розглянувши у
відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного
товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі філії «Запорізьке
регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк», м. Запоріжжя

на рішення
господарського суду Запорізької області від 14.12.2007 р. у справі                       № 7/278/06-20/429/07

за позовом  Закритого акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» в особі філії «Запорізьке регіональне
управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк», м. Запоріжжя

до відповідача
Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області, м.
Запоріжжя

Треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1.          Приватне підприємство
«Реклама-Сервіс», м. Запоріжжя

2.          Товариство з обмеженою відповідальністю
«Оцінка плюс», м. Запоріжжя.

Треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1.          Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Запорізькій області,     м. Запоріжжя

2.          Комунальне підприємство «Запорізьке
міське інвестиційне агентство»,                            м. Запоріжжя

3.          Виконавчий комітет Запорізької
міської ради, м. Запоріжжя

4.          Комунальне підприємство «Муніципальна
телевізійна мережа», м. Запоріжжя

про зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення дій, які перешкоджають користуватися
державним нерухомим майном, відповідно до умов договору оренди та стягнення
суми.

ВСТАНОВИВ:

14.12.2007 р.
господарським судом Запорізької області ( суддя Гандюкова Л.П.) прийнято
рішення по справі № 7/278/06-20/429/07, яким відмовлено в задоволенні позовних
вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького
регіонального управління до Головного Управління Державного казначейства
України в Запорізькій області про зобов'язання утриматися від вчинення дій, що
перешкоджатимуть позивачу користуватися відповідно до умов Договору оренди
частиною даху - для розміщення зовнішньої реклами відділення ПриватБанку за
адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 168 та стягнення 56 658,49 грн.
збитків.

Рішення суду
вмотивоване тими  обставинами, що
позивачем  не доведено  склад
правопорушення.  Зокрема, суд  вважає,
що  розміщені  позивачем
на даху будинку,  розташованого за
адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 168, вертикальні панелі об'ємно
світових елементів є зовнішньою рекламою банку, для розміщення якої необхідно
отримати відповідний  дозвіл. Так як  позивач не дотримався  встановленого законом порядку отримання  дозволу
на  розміщення реклами, його  законне право не може бути порушено, оскільки
фактично він його не набув.  Суд  також
дійшов  висновку, що самовільний   демонтаж
відповідачем   незаконно   розміщених
панелей об'ємно-світових елементів на будівлі, що є власністю держави,
підпадає під ознаки самозахисту в розумінні ст. 19 ЦК України, а відтак, не є
протиправним діянням.

Позивач не   погодився
з прийнятим  судом  рішенням, посилаючись на те, що при винесені
рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального права (ст. ст. 13,
19 Конституції України, ст. ст. 19, 22, 316 - 321, 325, 1166, 1192 ЦК України,
положень Закону України „Про рекламу") та процесуального права (ст. ст.
4-2, 4-3, 27, 32, 34, 36, 43 ГПК України), недостатньо повно досліджені
письмові докази та дійсні обставини справи,
не дана  належна оцінка доводам
позовної заяви.  Просить  рішення
господарського суду по даній
справі  скасувати   та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні  вимоги.

Ухвалою Запорізького апеляційного
господарського суду від 22.01.2008р. апеляційна скарга відповідача прийнята до
розгляду та призначена слуханням в судовому засіданні 27.02.2008 р.

Розпорядженням голови Запорізького
апеляційного господарського суду № 339 від 26.02.2008р. р. справу призначено до
розгляду у складі колегії суддів головуючого -         Колодій Н.А., суддів:  Коробка Н.Д. Яценко О.М.

Відповідач  проти доводів
заявника апеляційної скарги
заперечив, рішення  господарського    суду
по  даній справі   вважає
обґрунтованим  та законним,
просить  оскаржуване рішення залишити без
змін, а  скаргу  без задоволення.

Треті  особи
на стороні  позивача  в судове
засідання  не з'явилися,  про
причини  неявки  суд
не  повідомили, відгуку   на апеляційну  скаргу
не надали.

Треті           особи на стороні відповідача:
Регіональне   відділення   Фонду
державного   майна   України
по   Запорізькій   області, м. Запоріжжя  та КП "Запорізьке міське інвестиційне
агентство", м. Запоріжжя,    у
відгуку  на  апеляційну скаргу  а також в
пояснення  своїх представників  підтримали висновки господарського суду  щодо відмови
в  задоволенні  позовних
вимог, просять рішення  суду
залишити без  змін, а скаргу  без
задоволення.

Треті  особи
на стороні  відповідача:
Виконавчий комітет Запорізької міської ради, м. Запоріжжя  та Комунальне підприємство «Муніципальна
телевізійна мережа»,             м.
Запоріжжя, в судове  засідання  не з'явилися,
про  причини  неявки
суд  не  повідомили, відгуку   на апеляційну  скаргу
не надали.

Колегія  суддів
визнала, що неявка в судове
засідання   представників  третіх
осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги  по-суті.

За клопотанням представників  сторін судовий процес вівся без застосування
засобів технічної фіксації, за їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному
обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, не знаходить правових
підстав для зміни чи скасування судового рішення  в
силу  наступного.

Постановою  Вищого
господарського  суду України від
21.06.2007р. рішення   господарського  суду Запорізької  області
від 19.12.2006р.  та постанову Запорізького  апеляційного
господарського  суду  від 16.02.2007р.   у справі
№ 7/278/06 скасовано, справу
направлено   на новий розгляд.

Позивач   неодноразово
уточнював   позовні  вимоги. Остаточними   є
вимоги, викладені   в заяві   від 07.12.2007р., якими позивач просить  зобов'язати
Головне управління державного казначейства України в Запорізькій області
утриматися від вчинення дій, які перешкоджатимуть позивачеві користуватися
відповідно до умов договору оренди частиною даху - для розміщення зовнішньої
реклами ПриватБанку за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 168, та стягнути з
відповідача збитки, завдані протиправними діями щодо майна позивача у розмірі
56 658,49 грн.  Судом розглянуті уточнені
позовні  вимоги, які ґрунтуються на
ст.ст. 173, 174, 176, 193, 217, 218 ГК України, ст.ст. 13, 19 Конституції
України, ст.ст. 22, 316-321, 325, 1166, 1192 ЦК України,  ст.ст. 18, 28 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна", ст.48 Закону України "Про
власність"

Як  встановлено матеріалами  справи, 17.03.2006 р. між Регіональним
відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області
(Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством комерційний банк
"ПриватБанк" (Орендар, позивач у справі) укладено Договір оренди
державного майна (далі Договір), що знаходиться на балансі управління
Державного казначейства у Запорізькій області № 1879/д.
Відповідно до умов Договору Орендодавець передав Орендарю в строкове
платне користування державне нерухоме майно, а саме: вбудовані в перший поверх
адміністративної будівлі нежитлові приміщення (Літера А-12, частини приміщення
№ 38, 38 а, 39, 39 а, 41-43, 45-92, 92а, тамбур 11, тамбур 111; площа в
цокольному поверсі - 45,3 кв.м, хол (вхід) - 1,0 кв.м., хол (великий) - 14,9
кв.м) загальною площею за внутрішнім обміром 856 кв.м. та частина даху площею
5,0 кв.м., (надалі "Майно") відповідно до даних технічного паспорту,
станом на 23.02.2006 року (п. 1.1).
• 1.

Майно, що є предметом
оренди,  належить державі на праві
власності

відповідно до договору
купівлі-продажу цілісного майнового банківського комплексу Акціонерного
комерційного агропромислового банку "Україна" від 28.08.2003 р.                     № 130-04/055/128 та
знаходиться на балансі управління Державного казначейства у Запорізькій області

На виконання умов
Договору оренди державне майно передане орендареві за актом
прийому-передачі..          |

Пунктом 1.2 Договору
оренди встановлено, що майно передається в оренду з метою: 856,0 кв. м. -
розміщення відділення комерційного банку, 5,0 кв. м. - розміщення зовнішньої
реклами банку. Договір укладений строком
до 17.03.2009 року (п.11.1).

Відповідно до п.5.4 Договору сторони
домовилися, що  орендар зобов'язався
протягом місяця з дати нотаріального посвідчення договору оренди укласти з
Балансоутримувачем орендованого майна угоди про надання комунальних послуг,
спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території, та надати
їх копії орендодавцю. Угода про спільне користування та утримання будинку і
прибудинкової території повинна обов'язково передбачати питання контролю за
станом орендованого майна в порядку, визначеному правилами та положеннями про
безпечну та надійну експлуатації будівель, споруд і приміщень та їх технічне
обслуговування.

Згідно з розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 13.10.2003 №599-р "Про використання викупленого
майна Акціонерного комерційного агропромислового банку  "Україна" адміністративна будівля
загальною площею 7 341,4 кв.м за адресою                  м. Запоріжжя, пр.Леніна,168,
закріплена на праві оперативного управління за Головним управлінням державного
казначейства України у Запорізькій області.

Укладенню договору
оренди №1879/д від 17.03.2006 р. передувало укладення  договорів оренди між позивачем та РВ ФДМУ по
Запорізькій області в цьому ж будинку, у тому числі щодо 5 кв.м. на даху для
розміщення реклами.

ЗАТ КБ
"ПриватБанк"   на даху будівлі
на стаціонарній основі, вмонтованій в елементи даху при будівництві будівлі,
розмістив зовнішню рекламу - вертикально встановлені   панелі
об'ємно-світових   елементів   в
загальній   кількості   22
штуки (найменування банку та його графічний логотип). Стаціонарна основа,
вмонтована в елементи даху при будівництві будівлі, попередньо призначалась і
використовувалась для розміщення
назви    і   графічного
логотипу   Акціонерного    комерційного агропромислового  банку "Україна", якому належав весь
будинок .

Як встановлено
матеріалами справи,  зовнішню рекламу на
даху будинку ЗАТ КБ "ПриватБанк" розмістив у 2002р. без отримання
дозволу виконавчого комітету Запорізької міської ради та без погодження з
Головним управлінням державного казначейства України у Запорізькій області,
який є уповноваженим представником власника. На підставі  зазначеного
суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачем порушено
порядок розміщення  реклами
встановлений Законом України "Про рекламу", "Типовими правилами
розміщення зовнішньої реклами", затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України №1511 від 23.09.1998р., та "Типовими правилами
розміщення зовнішньої реклами", затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067.

Між  сторонами по справі ( позивачем та
відповідачем)  виник  спір  з
приводу демонтажу  встановленої  КБ «ПриватБанк» реклами.

Управління державного
казначейства у Запорізькій області письмово
зверталося  до позивача з
пропозицією  в термін до 20 серпня 2006р.
демонтувати рекламу,  та попередженням
про те, що  у разі  неприйняття цієї пропозиції демонтаж  відповідач виконає самостійно.

Позивач не прийняв
зазначену пропозицію, пославшись на наявність договору оренди №1879/д, умовами
якого передбачена оренда даху площею 5,0 кв.м для розташування рекламної
установки.

07.09.2006р.
відповідачем був самостійно здійснений демонтаж зовнішньої реклами ЗАТ КБ
"ПриватБанк". Факт демонтажу відповідач не заперечує.

11.09.2006р. представниками ЗАТ КБ
"ПриватБанк" та ПП "Реклама-Сервіс" було складено акт
огляду знятої конструкції за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд.168. В
ході  огляду  було зроблено висновок, що пошкодження
завдані некваліфікованим демонтажем конструкції
роблять подальшу  її  експлуатацію неможливою. Крім того,  відповідно до
зробленої калькуляції витрат на виготовлення та монтаж нової конструкції
на даху будівлі за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 168, складеної ПП
"Реклама-Сервіс", вартість робіт по відновленню  реклами становить 56658,49 грн.

З метою відшкодування
зазначених витрат та  відновлення
порушеного права позивач звернувся до господарського суду з відповідним
позовом, предметом якого, з урахуванням уточнень, є зобов'язання Головного
управління державного казначейства України в Запорізькій області утриматися від
вчинення дій, які перешкоджатимуть позивачеві користуватися відповідно до умов
договору оренди частиною даху - для розміщення зовнішньої реклами
"ПриватБанку" за адресою: м.Запоріжжя, пр.Леніна, 168, та стягнення з
відповідача збитків, завданих протиправними діями щодо майна позивача у розмірі
56 658,49 грн.

Господарський  суд
Запорізької  області  розглянувши
по-суті  позовні  вимоги
відмовив  позивачу  у
їх  задоволенні.

Колегія  суддів
апеляційної  інстанції  проаналізувавши  матеріали
справи та  фактичні  обставини
погоджується  з  висновками
господарського суду,
виходячи  з наступного.

Статтею 1
Господарського процесуального кодексу України встановлено право підприємств та
організацій звертатися до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів.

Аналогічну  норму
містять  положення    цивільного
та  господарського кодексу,
зокрема, ст.ст.15,16 ЦК України, ст.20 ГК України, відповідно до яких кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в
порядку, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.
16  ЦК України, суд може  відмовити
у  захисті  цивільного права  та інтересу
особи  в  разі
порушення нею   положень   частин
другої - п'ятої               ст.
13   цього Кодексу.

Стаття 13  ЦК
України   встановлює, що   цивільні права  особа
здійснює у межах, наданих їй
договором   або актами цивільного законодавства.

Позивач звернувся до
суду за  захистом його права власника
(орендаря) переданої йому у користування частини даху, обґрунтовуючи свої
вимоги, зокрема, ст.28 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна".

Предметом позову є стягнення
з відповідача збитків у розмірі 56658,49 грн., завданих протиправними діями
відповідача щодо майна позивача.

Позовні вимоги в цій
частині обґрунтовані ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України.

Відмовляючи  в задоволенні
позовних  вимог господарський  суд
виходив  з того, що позивачем  не
доведено  наявність  в  діях
відповідача  складу  правопорушення, яке  дає
підстави   для притягнення  особи,
винної    в спричиненні  збитків
до відповідальності.

Ст.. 22 ЦК  України
встановлено, що  право  на  відшкодування  збитків
має  особа, цивільне  право
якої  порушено.

Обґрунтовуючи  свої
вимоги  позивач вказує на те,   що відповідач згідно з ст.55 ГК України є
суб'єктом господарювання та реалізує свою господарську компетенцію на основі
права господарського відання, права оперативного управління відповідно до
визначення цієї компетенції у Господарському кодексі та інших законах.
Відповідно до ч.2 ст.173, ст.174, ч.3 ст.176 ГК України між позивачем та
відповідачем існує такий вид господарських зобов'язань як
організаційно-господарські зобов'язання, який виник на підставі господарського
договору №1879/д оренди державного майна, що знаходиться на балансі
відповідача. На цій підставі даний вид господарських зобов'язань виникає також
безпосередньо із Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від
24.06.2004р. №1875-ГУ, де визначено обсяг повноважень відповідача як
балансоутримувача будинку.

Як стверджує позивач,
законне право на розміщення зовнішньої реклами він, як орендар, отримав
відповідно до договору оренди №1879/д від 17.03.2006р., укладеного з  Регіональним
відділенням   Фонду  державного
майна  по   Запорізькій
області,  відповідно до умов якого
йому передано в оренду частину даху площею 5,0 кв.м. з метою використання під
зовнішню рекламу (п.п. 1.1,1.2).

Колегія  суддів
погоджується  з  висновками
господарського суду, з того приводу, що
позивач   не  набув
законного права на  розміщення  реклами, оскільки  таке право
відповідно до приписів ст. 16
Закону України  «Про рекламу»  набувається
лише   на підставі  відповідного дозволу сільської,
селищної,  міської  ради
та  відповідно до порядку,  встановленого   Типовими правилами розміщення  зовнішньої реклами, затверджених
постановою  Кабінету  Міністрів
України № 2067 від 29.12.2003р.
та  рішення  виконавчого
комітету   Запорізької  міської
ради № 149  від 22.04.2004р.
«Про   порядок   розміщення
об'єктів  зовнішньої  реклами в м. Запоріжжі».

Виходячи з зазначених
положень закону  та підзаконних  актів, розміщенню об'єкту  реклами повинна передувати ціла низка  дій по отриманню від робочого органу  дозволу, який
видається на підставі   рішення
виконавчого комітету міської ради та згоди
уповноваженого  органу, яким  є Головне
управління  Державного  казначейства України  в
Запорізькій  області,
укладення  договору  на тимчасове
користування місцем
розташування  рекламного  засобу, та справляння  плати за користування  цим
місцем.

Як  встановлено
господарським  судом, і не  оспорюється
позивачем  в апеляційній  інстанції, будь-яких  дій  по
отриманню  дозволу  на розміщення
реклами в порядку встановленому
законодавством про рекламу, він
не  вчиняв.

Таким  чином, господарський  суд
дійшов правильного висновку щодо неправомірного  розміщення
позивачем  зовнішньої реклами.

Доводи позивача  з приводу того, що право на розміщення
зовнішньої реклами він, отримав відповідно до договору оренди №1879/д від
17.03.2006р., укладеного з  РВ  Фонду
державного   майна  України по
Запорізькій  області, колегія  суддів
вважає безпідставними, оскільки відповідно до умов  цього договору позивач отримав лише право
користування частиною даху площею 5,0 кв.м
з цільовим  призначення - для  розміщення зовнішньої реклами.

Виходячи  з вищевикладеного, колегія  суддів
вважає,  що  позивач
на  законних   підставах
не набув право  на  розміщення
реклами, а  відтак  таке
право   не  підлягає
захисту   у  судовому
порядку.

Крім   зазначеного, колегія  суддів
враховує  і  ті
обставини,  що фактично
зовнішня  реклама  позивача
була розташована  на  даху
будинку   з перевищенням   відведеної
для цих  цілей  площі, замість 5 кв. м.  -  89,9
кв. м., що підтверджується   Актом  обстеження
та обміру  конструкції для
розміщення  реклами  «ПриватБанку» , складеного 15.11.2006р.  за участю представників РВ ФДМУ по
Запорізькій  області (орендодавця), ГУ
ДКУ в Запорізькій області ( балансоутримувача),
РУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» (орендаря).

Площа 89,9 кв.м., на
якій позивач розмістив рекламний щит, майже в 18 разів перевищує площу для
розміщення зовнішньої реклами, визначену умовами договору оренди від 7.03.2006
№ 1879/ д,  відповідно  і розмір орендної плати за договором
визначений з розрахунку  лише за 5,0 квм.
даху.  Таким  чином, твердження позивача щодо  наявності у нього права на розміщення реклами,
що складається з 22-х об'ємно-світових
елементів на 89,9 кв. м. даху
будівлі  за адресою: м. Запоріжжя,                         пр. Леніна, 168,
спростовуються фактичними
обставинами  справи.

Крім того, для кріплення
елементів  власної зовнішньої
реклами  позивач  використав металеві  конструкції, які  є
державною власністю,  і в
користування позивачу не передавались.
Будь-які   дослідження  компетентних
служб  щодо їх  технічного стану  та можливості
використання     для   кріплення   інших
конструкцій  не робилися.

Приміщення за адресою:
м. Запоріжжя, пр. Леніна, 168, є дванадцятиповерховою адміністративною
будівлею, розташованою в центральній частині міста Запоріжжя, яка примикає до
пішохідної частини проспекту Леніна, поряд знаходиться зупинка громадського
транспорту. Тобто, понад стінами приміщення постійно знаходяться люди. Як
встановлено матеріалами справи, рекламний щит складається з 22-х
об'ємно-світлових елементів. Крім того, кожен елемент реклами підключений до
електричної мережі та має розмір більш ніж 1,5 метри по висоті, що становить
реальну небезпеку  у разі поломки або
падіння рекламних  конструкції  позивача.

В  апеляційній
інстанції  заперечуючи проти
скарги, Головне управління Державного казначейства України   в Запорізькій  області
посилається  на те, що  як балансоутримувач та суб'єкт управління
об'єктом державної власності  несе
відповідальність за експлуатацію приміщення, а тому, враховуючи відсутність
будь-якої дозвільної та проектно-технічної документації на розміщення
зовнішньої реклами КБ „Приватбанк" зверталось до позивача з пропозицією
демонтувати зовнішню рекламу.

Оскільки зовнішня
реклама позивачем демонтована не була, необхідна дозвільна та проектно-технічна
документація не надана, відповідач посилаючись на необхідність забезпечення
належної експлуатації приміщення та захисту права державної власності, здійснив
за власні кошти демонтаж незаконно розміщеної реклами. Свої  дії держказначейство  кваліфікує як самозахист, визначений ст. 19
Цивільного кодексу України.

Розглянувши  спір
по-суті  суд першої  інстанції
дійшов  висновку,  що самовільний   демонтаж
відповідачем   незаконно  розміщених панелей об'ємно-світових елементів
у  кількості  22
штуки на  будівлі, що є
власністю  держави та закріплена на
праві  оперативного управління за
відповідачем  підпадає  під ознаки самозахисту  в розумінні ст. 19  ЦК
України,   а  відтак
не  є протиправним  діянням.

Колегія  суддів
проаналізувавши  обставини  справи, погоджується  з висновком
господарського суду, що  дії  відповідача можуть  підпадати
під  ознаки  самозахисту.

Як  зазначалося вище, спірна  будівля, була
передана  головному управлінню
держказначейства в регіоні   на
правах  оперативного управління.  Позивач, встановлюючи на  даху
цієї  будівлі  свою рекламу,   значно перевищив  відведену
йому   площу.  Крім того, рекламні  конструкції
встановлені  самовільно  без узгодження з відповідними технічними
службами та розробкою
проектно-технічної
документації,  що  може
спричинити реальну  загрозу  життю та здоров'ю  людей,
державному   чи  будь-якому іншому майну.

Відповідно до ст. 19
Цивільного кодексу України особа має право на самозахист свого цивільного права
від протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою заходів протидії,
які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.    Способи
самозахисту  мають  відповідати
змісту права, що порушене, характеру
дій, якими  воно порушено, а також
наслідкам, що  спричинені  цим
порушенням. Способи
самозахисту    можуть обиратися   самою
особою.

Колегія  суддів,
приймає до  уваги  той факт, що відповідно до ст.  26
Закону  України «Про  рекламу», встановлено   перелік
державних  органів, що  здійснюють контроль за  дотриманням
законодавства  про рекламу, до  складу
яких відповідач  не входить.

Рішенням  виконавчого комітету  Запорізької
міської  ради  від 22.04.2004р.                     №  149
затверджено «Порядок демонтажу, обліку, зберігання  і
реалізації  спеціальних
конструкцій, які  призначені   для
розміщення   зовнішньої  реклами» (далі Порядок).

За  змістом
п. 3.2  Порядку,  демонтажу
підлягають спеціальні
конструкції, власника  яких  встановити
неможливо;   самовільно  розміщені
спеціальні  конструкції;
спеціальні  конструкції,  що створюють
у  разі  їх неналежної
експлуатації загрозу  життю   або
здоров'ю  людей та/або заподіянню
шкоди  майну  третіх
осіб:  рекламні конструкції,
плата  за
розміщення яких   в  Єдиному
міському   комплексі  розміщення
рекламних конструкцій  не проводилася  на протязі
двох   місяців.

Оскільки  позивач
самовільно встановив
рекламну  конструкцію в 2002 році  без
отримання дозволу  та погодження з
відповідними у тому числі  і  технічними службами, плату  за розміщення
реклами до Єдиного   міського   комплексу
розміщення  рекламних
конструкцій   не вносив,   спірна
рекламна  конструкція  підлягає
демонтажу відповідно  до
п.3.2  Порядку.

Як  встановлено, матеріалами  справи,
відповідач  не  звертався
до  компетентних  служб
з метою  демонтажу  самовільно розміщеної реклами  позивача.
Демонтаж  спірної конструкції  здійснив
власними силами та за
власний  кошт.

Разом з тим,
колегія  суддів   не
приймає  до уваги  доводи
заявника апеляційної  скарги  з
приводу того, що дії  відповідача  слід
визнати  протиправною  поведінкою, оскільки  демонтаж
рекламної  конструкції  останнім
було     здійснено  в порушення
встановленого порядку.

За  конституційними  положеннями ( ст.55 Конституції  України)
кожен  має  право
будь-якими  не  забороненими    законом
засобами  захищати   свої
права і  свободи   від порушень
і протиправних   посягань, у
тому   числі  здійснюючи
поновлення порушеного   чи
оспореного   права самостійно
(самозахист).

Самозахист  - це спосіб
захисту  цивільних прав,  коли суб'єкт цивільного права  захищає
себе   власними  діями. У порівнянні   з іншими
способами  захисту - це
захист  без  звернення
до суду або  іншого орану,
який  здійснює   захист
цивільного  права.

Таким  чином, колегія  суддів
вважає   оспорювані  дії
відповідача  самозахистом,  а тому -
правомірними.

Враховуючи  вищевикладене, колегія  суддів
визнає доводи  апеляційної  скарги необґрунтованими, та  такими
що спростовуються  фактичними
обставинами справи.

Підстав  для
задоволення  апеляційної  скарги
не вбачає.

Проаналізувавши
матеріали справи, апеляційна інстанція вважає, що господарський суд
Запорізької  області вірно застосував
норми матеріального і процесуального права і правильно прийняв рішення про
відмову у задоволенні вимог позивача, правових підстав для скасування рішення
господарського суду немає.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України,
судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача   у справі.

Керуючись ст. ст. 101-105
Господарського процесуального кодексу України,
Запорізький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Закритого акціонерного товариства
комерційного  банку
«ПриватБанк»  в  особі
філії   «Запорізьке  регіональне
управління « ЗАТ  КБ  «ПриватБанк»
м. Запоріжжя залишити без задоволення,
рішення господарського суду Запорізької області від  14.12.2007р. у справі   №
7/278/06-20/429/07 - без змін.

Головуючий суддя
Колодій Н.А.

судді
Колодій Н.А.

Коробка Н.Д.
Яценко О.М.