ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 36/58 (05-5-36/12956)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Калабухова С.В.

від відповідача: Алферова О.А.

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2008р.

у справі № 36/58 Господарського суду м. Києва

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Актив”

про стягнення 25779,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Актив” про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 25779,73 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.03.2008р. (суддя Т.Ю.Трофименко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2008р. (судді: Б.В.Отрюх, А.А.Верховець, А.І.Тищенко), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 03.03.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2008р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” не підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено:

17.04.2003 р. між відповідачем та ВАТ “Маркохім” було укладено договір купівлі-продажу № 49, відповідно до умов якого відповідач передав у власність ВАТ “Маркохім” приміщення ресторану “Приморський” з усіма надвірними побудовами та спорудами, площею 1412,4кв.м., що розташоване по бульвару Приморському 27 у м. Маріуполі.

23.07.2004р. між ВАТ “Маркохім” та Приватним підприємством “Провіант-ЮГ” було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким ВАТ “Маркохім”, передало у власність, а Приватне підприємство “Провіант-ЮГ” прийняло у власність та сплатило обговорену грошову суму в розмірі 617704,45грн. за майно, що складається з нежитлової будівлі літ. А-2 (ресторан) загальною площею 1412,4кв.м. з усіма надвірними побудовами та спорудами, що розташоване по бульвару Приморському 27 в м. Маріуполі. 23.07.2004р. даний договір посвідчено приватним нотаріусом.

02.08.2004р. за актом прийому-передачі № 1 ВАТ “Маркохім” передало, а Приватне підприємство “Провіант-ЮГ” прийняло нежитлове приміщення площею 1412, 4 кв.м., розташоване за адресою: м. Маріуполь, бульвар Приморський, 27.

03.08.2005р. відповідач звернувся до ВАТ “Маркохім” з вимогою про відшкодування сплаченого ним земельного податку за 4 кв. 2004 р. та 8 місяців 2005р. в сумі 25 779,73грн.

Платіжним дорученням № 5802 від 04.08.2005р. ВАТ “Маркохім” перерахувало на рахунок відповідача кошти в сумі 25779,73 грн., зазначивши в платіжному дорученні в графі “призначення платежу”: компенсація податку за землю за 4 кв. 2004 р. та 8 місяців 2005р.

23.12.2005р. ВАТ “Маркохім” було реорганізовано шляхом приєднання до позивача.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про плату за землю" власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок.

Як випливає з обставин, встановлених господарським судом, відповідач у 2004р. та 8 місяців 2005р. був землекористувачем земельної ділянки на якій знаходиться майно, що складається з нежитлової будівлі літ. А-2 (ресторан) загальною площею 1412,4кв.м. з усіма надвірними побудовами та спорудами, що розташоване по бульвару Приморському 27 в м. Маріуполі та як землекористувач сплачував земельний податок і після продажу відповідного майна.

Як вже було зазначено, 02.08.2004р. майно, яке знаходилося на земельній ділянці, що була у користуванні відповідача, за договором купівлі-продажу перейшло до приватного підприємства “Провіант-ЮГ”.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Оскільки набувачем відповідного майна з 02.08.2005р. стало приватне підприємство “Провіант-ЮГ”, то до зазначеного підприємства і перейшло право користування відповідною земельною ділянкою.

Враховуючи, що у 4 кв. 2004 р. та 8 місяців 2005р. ВАТ “Маркохім” не був власником відповідного майна, відповідач одержав кошти від цього товариства безпідставно.

Як вже було зазначено, ВАТ “Маркохім” було реорганізовано шляхом приєднання до позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 ГК України у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки відповідачу було перераховано оспорювану суму без достатніх правових підстав, то він зобов’язаний повернути ці кошти позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом порушено норми матеріального права, то прийняті судові рішення підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 2 ст. 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” задовольнити.

Рішення Господарського суду м. Києва від 03.03.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2008р. у справі № 36/58 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Актив” на користь Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” безпідставно отримані кошти у розмірі 25779,73 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лізингова компанія “Актив” на користь Відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” державне мито у розмірі 257,80грн. за розгляд скарг в апеляційній та касаційній інстанції.

Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання ч. 3 та ч. 4 цієї постанови.

Головуючий - суддя           Кривда Д.С.

судді                     Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.