ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.08.08 р.                     Справа № 8/94пд

за позовом: Прокурора Артемівського району Донецької області в інтересах держави

в особі Артемівської районної державної адміністрації, м.Артемівськ,

до відповідача 1: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю

„Покровське”, с.Покровське,

до відповідача 2: Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області,

с.Покровське,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Артемівської районної ради Донецької області, м.Артемівськ,

Про розірвання договору та повернення земельної ділянки

Суддя Ємельянов А.С.

Представники:

від позивача: Краснокутська В.В. – по дов.

від відповідача 1: Книшенко М.О. – по труд. конт.

Від відповідача 2: Матейченко К.В. - голова

від третьої особи: Крец О.М. – нач. від.

В засіданні суду брали участь:

Прокурор – не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Прокурор Артемівського району Донецької області в інтересах держави в особі Артемівської районної державної адміністрації, м.Артемівськ звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Покровське”, с.Покровське про дострокове розірвання договору від 04.01.2000р. на право тимчасового користування земельною ділянкою загальною площею 89,5 га та повернення спірної земельної ділянки Покровській сільській раді Артемівського району Донецької області.

Згідно із ст.22 Господарського процесуального кодексу України прокурор заявою №2232вих від 21.07.2008р. (з урахуванням заяви №2333вих від 05.08.2008р.) змінив предмет позову та заявив вимоги про визнання недійсним договору від 04.01.2000р. на право тимчасового користування земельною ділянкою загальною площею 89,5 га.

В обґрунтування своїх вимог прокурор та позивач посилаються на отримання відповідачем 1 вказаної земельної ділянки на підставі рішення №23/07-08 від 24.12.1999р. Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області, у якої відповідно до діючого на той час законодавства, повноваження на надання у тимчасове користування земельних ділянок були відсутні. Крім того, виходячи зі змісту позовної заяви, внаслідок проведеної перевірки встановлено, що договір на виготовлення проекту відведення в користування відповідачу 1 спірної земельної ділянки було укладено 20.01.2000р., тобто вже після прийняття рішення №23/07-08 та укладання договору на право тимчасового користування земельною ділянкою.

Таким чином, за твердженням прокурора, договір від 04.01.2000р. є таким, що суперечить законодавству, внаслідок чого підлягає визнанню недійсним.

Відповідач 1 у відзивах на позовну заяву №26/1 від 07.07.2008р., №29/1-1 від 29.07.2008р. проти позовних вимог заперечує. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на відсутність будь-яких порушень законодавства під час укладання спірного договору. Крім того, відповідач вказує на те, що внаслідок проведення відділом земельних ресурсів державної реєстрації договору від 04.01.2000р., останнім були вчинені дії, направленні на визнання та схвалення передачі Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю „Покровське” спірної земельної ділянки. Одночасно, відповідач 1 стверджує про пропущення строку позовної давності за вимогами про визнання недійсним спірного договору.

Ухвалою від 12.06.2008р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Покровську сільську раду Артемівського району Донецької області, с.Покровське.

Ухвалою від 31.07.2008р. Покровську сільську раду Артемівського району Донецької області залучено до участі у справі у якості відповідача 2.

Відповідач 2 у відзиві №294/02-19 від 07.08.2008р. позовні вимоги визнав повністю.

Ухвалою від 31.07.2008р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Артемівську району раду Донецької області, м.Артемівськ.

Третя особа у поясненнях №289 від 07.08.2008р. повідомила суд про те, що земельна ділянка відповідачу 1 надана у користування з порушенням норм земельного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, сторін та третьої особи, господарський суд встановив:

Згідно ч.1 ст.151 Цивільного кодексу УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.4, ч.2 ст.151 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положеннями ч.3 ст.4 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. передбачено, що землі, які перебувають у державній власності, можуть надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

За змістом ст.24 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Як встановлено судом, Покровською сільською радою Артемівського району Донецької області було прийнято рішення №23/07-08 від 24.12.1999р., за змістом якого відповідачу 1 вирішено надати у тимчасово-довгострокове користування із земель запасу земельну ділянку для сільськогосподарського користування.

На підставі вказаного рішення, 04.01.2000р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено договір, зареєстрований у книзі №5 реєстрації договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) на території Артемівської районної ради.

Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Тобто, норми Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002р., Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004р., не можуть застосовуватись судом при визначенні відповідності укладеного відповідачем 1 та відповідачем 2 до набрання чинності цими Кодексами договору.

Відповідно до роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Таким чином, виходячи з того, що спірний договір був укладений сторонами під час дії Земельного кодексу України від 18.12.1990р. та Цивільного кодексу УРСР, при розгляді цієї справи суд застосовував норми цих Кодексів.

За умовами спірного договору Покровська сільська рада Артемівського району Донецької області зобов’язалася надати Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю „Покровське” у тимчасове користування строком на 25 років для сільськогосподарського використання земельну ділянку загальною площею 89,5 га, в тому числі ріллі площею 87,5 га, під польовими порогами 2,0 га.

В свою чергу, відповідач 1 зобов'язався прийняти зазначену земельну ділянку та вносити плату за користування нею в строки та порядку, передбаченому умовами договору.

Одночасно, за змістом проекту відведення, складеного Комунальним підприємством „Районне земельно-кадастрове бюро” на підставі договору №9 від 20.01.2000р., в тому числі, листів Головного архітектору району, Артемівського районного відділу земельних ресурсів, а також змісту рішення №23/07-08 від 24.12.1999р., судом встановлено, що вказана земельна ділянка надавалася відповідачу 1 для сільськогосподарського використання із земель запасу.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно із п.1 ч.1 ст.17 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, передбачених цим Кодексом.

За змістом п.а ч.3 ст.122 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001р. встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

При цьому, як встановлено судом відповідно до схеми землеустрою Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту – с.Покровське.

За таких обставин, враховуючи, що на теперішній час повноваження щодо надання у користування земельних ділянок державної власності за межами населених пунктів належать державним адміністраціям, за висновками суду, заявлення прокурором вимог в інтересах держави в особі Артемівської районної державної адміністрації відповідає положенням діючого законодавства.

Згідно з приписами ст.3 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.7, 48 Земельного кодексу України радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, можуть надаватися земельні ділянки у тимчасове користування сільськогосподарським підприємствам.

За приписами ст.11, ч.3 ст.19 Земельного кодексу України земельні ділянки із земель запасу для сільськогосподарського використання за межами населених пунктів надаються у користування районними, міськими, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, радами народних депутатів.

Тобто, за нормами ст.11, ч.3 ст.19 Земельного кодексу України повноваження щодо надання у постійне та тимчасове користування земельних ділянок із земель запасу для сільськогосподарського використання за межами населених пунктів належать до повноважень районних та міських рад.

Проте, як вказувалося вище, рішення №23/07-08 від 24.12.1999р. про надання відповідачу 1 у тимчасово-довгострокове користування спірної земельної ділянки було прийнято Покровською сільською радою Артемівського району Донецької області.

За твердженням позивача, відповідача 2 та третьої особи, які з боку відповідача 1 не спростовані, на момент укладання договору від 04.01.2000р. будь-яких рішень щодо делегування Покровській сільській раді Артемівського району Донецької області повноважень на надання у користування земельних ділянок із земель запасу за межами населеного пункту для сільськогосподарського призначення не приймалося.

Таким чином, враховуючи, що вказана земельна ділянка відносилася до земель запасу, знаходилася за межами населеного пункту – с.Покровське та надавалася відповідачу 1 для сільськогосподарського використання, приймаючи до уваги приписи ст.11, ч.3 ст.19 Земельного кодексу України, повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою, в тому числі щодо надання її у тимчасово-довгострокове користування на підставі договору, у Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області були відсутні.

Посилання відповідача 1 на проведення управлінням земельних ресурсів Артемівської районної державної адміністрації державної реєстрації договору від 04.01.2000р., та, як наслідок, схвалення укладеної угоди, суд вважає неправомірними, враховуючи , що державна реєстрація договору оренди у відповідності до ст.18 Закону України „Про оренду землі” є необхідною умовою набрання договором чинності.

Одночасно, законодавство ніяким чином не пов’язує проведення державної реєстрації договору з неможливістю визнання його недійсним з підстав, передбачених Цивільним кодексом УРСР. Крім того, проведення державної реєстрації договору не є належним доказом дотримання сторонами вимог законодавства під час підписання угоди та відповідності укладеного договору вимогам закону.

З матеріалів справи судом також встановлено, що проект відведення спірної земельної ділянки, було складено Комунальним підприємством „Районне земельно-кадастрове бюро” після прийняття відповідачем 2 рішення №23/07-08 від 24.12.1999р. та підписання договору на право тимчасового користування, що є грубим порушенням приписів ст.19 Земельного кодексу України. Крім того, судом встановлено, що проект відведення земельної ділянки не був затверджений в порядку, встановленому п.10 ст.11, ст.19 Земельного кодексу України.

Твердження відповідача 1 про пропущення строку позовної давності за вимогами про визнання недійсним договору від 04.01.2000р. не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи з огляду на таке:

У відповідності до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст.257 Цивільного кодексу України строк загальної позовної давності складає три роки.

При цьому, за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За висновками суду, прокурору та, як наслідок позивачу, стало відомо про порушення норм земельного законодавства під час надання відповідачу 1 земельної ділянки після винесення прокуратурою Артемівського району Донецької області протесту №03-П від 21.04.2008р. на підставі ст.21 Закону України „Про прокуратуру”.

Тобто, право на позов у прокурора та позивача виникло з 21.04.2008р.

За таких обставин, приймаючи до уваги висновки суду щодо початку перебігу строку позовної давності, твердження відповідача 1 про сплив строку позовної давності за вимогами про визнання недійсним договору від 04.01.2000р. на право тимчасового користування землею є неправомірними.

Посилання відповідача 1 на те, що згідно проекту роздержавлення та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченко Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області спірна земельна ділянка відноситься до земель резервного фонду, суд до уваги не приймає з огляду на те, що вказаний документ датований 1995 роком.

Відповідач 2 у відзиві №294/02-19 від 07.08.2008р. позовні вимоги визнав повністю.

Згідно з ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позовних вимог господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Згідно ст.48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, виходячи з того, що договір від 04.01.2000р. був укладений Покровською сільською радою Артемівського району Донецької області, яка не була уповноважена на вчинення вказаних дій, тобто, з порушенням норм ст.11, ч.3 ст.19 Земельного кодексу України, а також враховуючи, що проект відведення земельної ділянки було складено після підписання спірного договору та не затверджено у встановленому законодавством порядку, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем 2, позовні вимоги про визнання договору від 04.01.2000р. на право тимчасового користування земельною ділянкою недійсним підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.59 Цивільного кодексу УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Таким чином, враховуючи висновки суду щодо недійсності договору від 04.01.2000р., останній є таким з моменту його вчинення.

При визначенні підвідомчості цієї справи суд виходив з того, що між сторонами існує спір про право відповідача 1 користуватися спірною земельною ділянкою на підставі договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди).

Тобто, правовідносини, що склалися між сторонами з приводу наявності чи відсутності у відповідача 1 права користування землею носять договірний характер, який є наслідком виниклих між сторонами господарських відносин у сфері землеустрою.

Клопотання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Покровське” про заміну неналежного відповідача на належного, Покровську сільську раду Артемівського району Донецької області, залишено судом без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ч.2 ст.24 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Виходячи з того, що відповідач 1 є стороною договору від 04.01.2000р., про визнання недійсним якого заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Покровське” є належним відповідачем по справі, що відповідає положенням п.4 Роз’яснень №02-5/111 від 12.03.1999р. Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”.

Крім того, ухвалою господарського суду Донецької області від 31.07.2008р. Покровську сільську раду Артемівського району Донецької області залучено до участі у розгляді справи у якості відповідача 2.

За таких обставин, клопотання відповідача 1, викладене у відзиві №26/1 від 07.07.2008р. залишено судом без задоволення.

Враховуючи, що, за висновками суду, спір по вказаній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача 2, судові витрати у відповідності із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача 2 повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Прокурора Артемівського району Донецької області в інтересах держави в особі Артемівської районної державної адміністрації, м.Артемівськ до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Покровське”, с.Покровське задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення договір від 04.01.2000р. на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), укладений між Покровською сільською радою Артемівського району Донецької області, с.Покровське та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Покровське”, с.Покровське.

Стягнути з Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області, с.Покровське на користь державного бюджету України державне мито в сумі 85 грн. 00 коп.

Стягнути з Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області, с.Покровське на користь Державного бюджету м.Донецька у Ворошиловському районі витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

За згодою сторін у судовому засіданні 07.08.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 07.08.2008р.

Суддя