СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.08
Справа № 8/5

Суддя Ворожцов
А.Г., розглянувши матеріали справи за позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м. Луганськ

до 1.    Державного підприємства
"Луганськвугілля", м. Луганськ

2. Відособленого підрозділу "шахта
"Лутугинська", с.
Георгіївка Лутугинського р-ну Луганської області

про стягнення
68672 грн. 76 коп.,

в
присутності представників сторін:

від позивача
- ОСОБА_2-представник, довіреність № 5027 від 25.12.07 р.,

від 1 відповідача - Чернишов
В.О. - юрисконсульт, довіреність № 03/5-602 від 24.12.07,

від 2 відповідача - Чернишов
В.О. - юрисконсульт, довіреність № 03/5-602 від 24.12.07.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з 1-го
відповідача основного боргу у сумі 23845,18 грн., інфляційних витрат у
сумі 2630,12 грн., 3% річних у сумі 1607,10 грн. та упущеної
вигоди у сумі 40590,36 грн. за договором № 12 від 08.02.05р.

Заявою, наданою суду у судовому
засіданні 24.04.08р., позивач зменшив суму позовних вимог в частині стягнення
основного боргу за період з 11 по 17 серпня 2005 року у розмірі 2073,96 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по справі… зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки позивач скористався своїм
правом щодо зменшення розміру позову, суд розглядає спір з урахуванням
зміненого розміру позовних вимог.

Позивач помилково залучив як 2-го
відповідача відособлений підрозділ "шахта "Лутугинська",
оскільки цей підрозділ не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем
у справі. Разом з тим, правила ГПК України не передбачають виключення
неналежного відповідача.

1-й
відповідач, ДП
"Луганськвугілля", у відзиві на позовну заяву №03/87 від 17.01.08р.
вимоги визнав частково в сумі 23845,18 грн. (ця сума обґрунтована у письмовому доповненні
до відзиву від 05.02.08р. за № 03/255), посилаючись на те, що укладений між
сторонами договір №12 від 08.02.05р. відповідачем розірвано в односторонньому
порядку з вини позивача, оскільки останній порушив його умови, не надавши у
розпорядження відповідача транспортний засіб (автобус) впродовж кількох днів
підряд, що негативно відобразилось на діяльності підприємства (шахти).

В
обгрунтування позовних вимог позивач посилається на укладений між
сторонами спірний договір № 12 від 08.02.05р., за яким він (перевізник)
зобов'язався надавати відповідачу (замовнику) автотранспортний засіб (автобус)
для перевезення робітників шахти за маршрутом: Шовковий проток -шахта
Лутугинська, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати послуги з перевезення
на підставі тарифів (пп. 5.1  договору),
остаточні розрахунки за надані автопослуги повинні бути здійснені 5-го числа
щомісячно на підставі рахунку позивача.

Згідно листа
шахти від 16.09.05р. № 03/1659 з посиланням на ст. 651 ЦК України
договір було розірвано в односторонньому порядку з 17.08.05р.,
тобто за місяць до направлення повідомлення.

За час дії
договору з 08.02.05р. по 17.08.05р. відповідачем було перераховано на рахунок
позивача грошові кошти у розмірі 28000,0 грн.

Крім того,
розрахунки здійснювались шляхом відвантаження вугілля на суму 15648,38 грн.

Позивач вважає,
що сума заборгованості за спірним договором повинна складати 23845,18 грн.,
оскільки саме ця сума підтверджена другим відповідачем в акті звірення
заборгованості від 06.06.07р.

Посилаючись на
ст. 22 ЦК України, зважаючи на те, що в порушення чинного законодавства шахта в
односторонньому порядку розірвала договір попередньою датою, позивач стверджує,
що у разі належного виконання договірних зобов'язань він мав би можливість
отримати дохід за надані автопослуги, яка є упущеною вигодою, виходячи з
вартості перевезення робочих за один робочий день у розмірі 296,28 грн. Таким
чином, за період обумовленого договором строку його дії з 17.08.05р. по
31.12.05р. сума упущеної вигоди складає 40590,36 грн.

На підставі ст.
625 ЦК України позивач нарахував інфляційні втрати за період з січня по грудень
2005 року у розмірі 2630,12 грн. та 3% річних у розмірі 1607,10
грн.

Оцінивши
обставини справи, доводи позивача та 1-го відповідача, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню частково, з огляду на
наступне.

Спірні
правовідносини стосуються того, чи належним чином сторони виконували договірні
зобов'язання та чи правомірно позивач вимагає стягнення з 1-го відповідача
основного боргу у сумі 21771,22 грн. (з урахуванням заяви про зменшення
розміру позову), інфляційних витрат у сумі 2630,12 грн., 3% річних у
сумі 1607,10 грн. та упущеної вигоди у сумі 40590,36 грн.

Згідно з п. 1
ч. 2 ст. 11 ЦК  України підставами
виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та
інші правочини.

Ця норма
кореспондується з нормою ч. 3 ст. 174 ГК України, за якою господарські
зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Відповідно до
ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у т.ч. боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші…), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у т.ч. кредитор) має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст.
14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до
ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

Як встановлено
судом, позивач та 1-й відповідач в особі ВП "шахта "Лутугинська"
ДП "Луганськвугілля", уклали спірний договір № 12 від 02.02.05р., за
яким позивач  (перевізник) зобов'язався
надавати відповідачу (замовнику) автотранспортний засіб (автобус) для
перевезення робітників шахти за маршрутом: Шовковий проток -шахта Лутугинська,
а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати послуги з перевезення на
підставі тарифів (пп. 5.1  договору),
остаточні розрахунки за надані автопослуги повинні бути здійснені 5-го числа
щомісячно на підставі рахунку позивача.

У п. 2.1
сторони передбачили, що перевезення робітників виконується позивачем, як
перевізником, на підставі заявок, наданих відповідачем, як замовником, за
встановленою формою не пізніше 14-ї години дня, що передує перевезенню при
здійсненні місцевих перевезень та не пізніше 18-ї години при здійсненні
міжміських перевезень.

Крім цього, за
п. 3.7 договору відповідач зобов'язався щодня по закінченні роботи оформлювати
замовлення, що підтверджує виконану роботу.

Відповідно до
п. 5.1 плата за користування автобусів здійснюється на підставі договірних
тарифів та згідно з калькуляцією собівартості договірних цін (а.с. 15)
обчислюється виходячи із суми 301,2 грн. без ПДВ за добу.

За час дії
договору з 08.02.05р. по 17.08.05р. відповідачем було перераховано на рахунок
позивача грошові кошти у розмірі 28000,0 грн.

Крім того,
розрахунки здійснювались шляхом відвантаження вугілля на суму 15648,38 грн. за
договором № 13 від 08.02.05р., укладеним між позивачем та відповідачем. Згідно
з додатком № 1 до цього договору ціна однієї тони вугілля складала 107,99 грн.
без ПДВ, а згідно з додатковою угодою до договору з 01.04.05р. ціна однієї тони
вугілля склала 125,86 грн. без ПДВ (151,03 грн. з ПДВ).

Доводи відповідача зводяться до того, що
внаслідок порушення позивачем умов договору щодо не надання транспортного
засобу впродовж кількох днів підряд, зазначений договір було розірвано шляхом
надсилання листа 16.09.05р. № 03/1659 з посиланням на ст. 651 ЦК України. Це,
на думку відповідача, надає йому можливість визнати позовні вимоги лише
частково, а саме в сумі 23845,18 грн.

Відповідно до
ч. 1 ст. 651 зміна або розірвання договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

Виходячи зі
змісту спірного договору інше, тобто розірвання договору в односторонньому
порядку, не передбачено.

Суд не
погоджується з доводами відповідача щодо дострокового розірвання договору,
оскільки це суперечить чинному законодавству та умовам спірного договору. Таким
чином, договір був чинним до 31.12.05р. відповідно до його п. 7.1.

Щодо
вимоги про стягнення збитків у формі упущеної вигоди.

Відповідно до
ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків  у  результаті
порушення  її цивільного права,
має право на їх відшкодування.

За правилами ч.
2 цієї статті збитками є, у т.ч. доходи, які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач
здійснив розрахунок упущеної вигоди, виходячи з фактичної
вартості перевезення 296,28 грн. за один робочий день та строку дії договору до
31.12.05р.

Враховуючи
викладене та наведені норми, суд погоджується з доводами позивача, що за період
з 17.08.07р. (дата надсилання відповідачем листа 16.09.05р. № 03/1659 про
розірвання договору) по 31.12.05р. (137 днів) позивач фактично б отримав за
договором у разі його належного виконання 40590,36 грн., виходячи з фактичної
вартості перевезення 296,28 грн. за один робочий день.

Щодо
вимоги про стягнення відсотків та інфляційних втрат.

Відповідно до
ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або
законом.

Враховуючи
наведену норму позивач правомірно, відповідно до закону, вимагає стягнення
інфляційних витрат та 3% річних.

Основним питанням
спору є розмір основного боргу, з яким не погоджується відповідач, оскільки у
відзиві від 17.01.08р. за № 03/87 (а.с. 23) вважає, що по-перше, за період з 11
по 17 серпня 2005 року позивач не надавав автотранспорт, що підтверджується, на
думку відповідача, актами про невихід автобуса на лінію, позивач, в свою чергу,
заперечує проти цього та стверджує, що автобус ним надавався, однак відповідач
навмисно не користувався автобусом позивача, а користувався автобусом третьої
особи.

По-друге, у
додаткових поясненнях до відзиву від 18.04.08р. за № 03/1081 відповідач
посилається на помилкове підписання акту звірення взаєморозрахунків від
06.06.07р. на суму 23845,18 грн., правильну суму основного боргу
відповідач вважає у розмірі 19558,96 грн.

Щодо суми
основного боргу суд вважає наступне.

Відповідно до
ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

По-перше, акти
про невихід автобуса на лінію у період з 11 по 17 серпня, копії яких містяться
у матеріалах справи (а.с. 24-30) складені відповідачем в односторонньому
порядку, а тому не можуть вважатися належними доказами, враховуючи те,
що позивач не погоджується з фактом ненадання автобуса за вказаний період.
Разом з тим, позивач також не надав доказів надання автобусу у цей
спірний період.

По-друге,
відповідно до п. 1.4 договору по закінченню місяця (не пізніше 5 числа)
позивач, як перевізник, та відповідач, як замовник, повинні підвести підсумки
виконання плану виділення за місяць та підписати облікову картку виконання
плану виділення автобуса, а відповідно до п. 5.6 сторони зобов'язалися
принаймні один раз на місяць здійснювати звірення розрахунків на підставі
фактично наданих послуг за минулий період. Крім того, відповідно до п. 6.1
договору у разі зривання або несвоєчасної подачі автобуса з вини перевізника
він несе певну матеріальну відповідальність.

По-третє,
матеріали справи (а.с. 19) містять копію акту звірення розрахунків станом на
01.06.07р., підписаний сторонами 06.06.07р., на суму 23845,18
грн., а під час розгляду цієї справи відповідач надав суду акт звірення
розрахунків вже на суму 19558,96 грн., який не підписаний позивачем.

Враховуючи
заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд вважає, що сума
основного боргу, яка підлягає до стягнення, складає 21771,22 грн.

За таких
обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі ст.
49 ГПК України з відповідача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним
вимогам.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.  47-1, 49,
82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          Позов задовольнити частково.

2.   Стягнути з 1-го відповідача, ДП
"Луганськвугілля", м. Луганськ, вул. Лермонтова, 1в, код
32473323, на користь позивача, СПД ОСОБА_1, АДРЕСА_1, іден. код
НОМЕР_1, суму основного боргу у сумі 21771,22 грн., інфляційні
втрати у сумі 2630,12 грн., 3% річних у сумі 1607,10 грн.,
упущену вигоду у сумі 40590,36 грн. за договором № 12 від
02.02.05р. та судові витрати у розмірі 780,43 грн., у т.ч. держмито
-665,99  грн., інформаційні витрати
-114,44 грн.

3.  У задоволенні позовних вимог щодо 2-го
відповідача - відмовити.

Наказ видати
після набрання законної сили цим рішенням.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 29.04.08р.

Суддя
А.Г.Ворожцов