ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№ 2-14/10224.1-2007 (2-9/1412-2006, 2-9/7948-2005)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Козир Т.П.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Приватного підприємства "Ремсервіс", яке змінило назву на "Українська верстатобудівна компанія Салвер"

на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року

у справі

№ 2-14/10224.1-2007

за позовом

Приватного підприємства "Ремсервіс"

до

Закритого акціонерного товариства "Крим-Лада"

про

Стягнення 26567,98 грн.

за участю представників:

позивача: Процай С.О.;

відповідача: Новікова І.М.

встановив:

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням господарського суду Автономної республіки Крим від 14 лютого 2008 року (суддя Курапова З.І.) в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року (Волков К.В., Латинін О.А., Гонтар В.І.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Приватне підприємство "Українська верстатобудівна компанія Салвер" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 20 листопада 2003 року між приватним підприємством “Ремсервіс” (Продавець) та Севастопольською філією АТЗТ “Крим Лада” (Покупець) укладений договір № 18/11-03, відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти й оплатити запасні частини на загальну суму 19950,84 грн.

Згідно з пунктом 1.2 Договору загальна сума угоди складає 19950,84 грн.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що розрахунок за поставлену продукцію проводиться на протязі десяти днів з моменту отримання продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2003 року.

Відповідно до пункту 5.2. Договору у разі несвоєчасної оплати продукції Покупець сплачує штраф у розмірі подвійної ставки НБУ від загальної суми договору за кожний день прострочення.

У зв'язку з несплатою відповідачем поставленої продукції у розмірі 19950,84 грн. підприємство “Ремсервіс” звернулося до суду з позовом про стягнення з ЗАТ “Крим-Лада” заборгованості в примусовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у позові, місцевий та апеляційний господарські суди, виходили з того, що позивач не надав суду доказів того, що особа, яка підписалась у накладній про одержання товару, була уповноважена на вчинення відповідної дії від імені відповідача. Також, позивач не надав належних доказів того, що запасні частини, які передавалися відповідно до накладної № 211 від 28 листопада 2003 року поставлялись саме на виконання умов договору № 18/11-03 від 20 листопада 2003 року, у накладній відсутнє жодне посилання на вказаний договір, як на підставу здійснення господарської операції.

Також порушено вимоги Наказу Міністерства фінансів України № 99 від 16 травня 1996 року, яким була затверджена Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей., якою встановлено, що товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям виключно за довіреністю одержувача.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року у справі № 2-14/10224.1-2007 залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Українська верстатобудівна компанія Салвер" – без задоволення.

Головуючий суддя                                                   О. Кот

судді:                                                   Т. Козир

С. Шевчук