ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 2-2/17963-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Плюшка І.А., Шевчук С.Р.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 квітня 2008 року у справі господарського суду Автономної Республіки Крим за позовом Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" до Міської клінічної лікарні №6 швидкої медичної допомоги м. Сімферополь про стягнення суми,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 року Приватне підприємство "Фірма Южноє Сіяніє" звернулось до господарського суду з позовом до Міської клінічної лікарні №6 швидкої медичної допомоги м. Сімферополь про стягнення 26 303 грн. 21 коп. відшкодування вартості отриманої продукції за договором № 36 від 18 квітня 2007 року, який визнано недійсним.

У березні заявник уточнив позовні вимоги та просив стягнути 34 857 грн. 71 коп. відшкодування.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 березня 2008 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 квітня 2008 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Фірма Южноє Сіяніє" залишено без задоволення, а рішення –без змін.

У касаційній скарзі Приватне підприємство "Фірма Южноє Сіяніє" просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 квітня 2008 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 березня 2008 року і прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що судами порушено положення ст. 216 ЦК України.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 18 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір № 36 на закупівлю товарів за державні кошти.

Відповідно до рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-7/11064-2007 зазначений договір визнаний недійсним.

Встановлено, що позивач став переможцем тендеру(відкритих торгів) із зменшенням ціни на закупівлю хліба внаслідок того, що запропонував найнижчу ціну.

На виконання вимог договору № 36 на закупівлю товарів за державні кошти, в період з 21 квітня 2007 року по 6 листопада 2007 року, позивачем поставлено хлібобулочних виробів на загальну суму 20906 грн. 29коп., яка була сплачена відповідачем.

Судами встановлено, що взяті на себе зобов'язання за наведеним договором сторони виконали належним чином.

У касаційній скарзі позивач стверджує, що за наслідками недійсності договору суди повинні були застосувати положення ст. 216 ЦК України та відшкодувати вартість хлібобулочних виробів, що одержав та спожив відповідач, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однак, з такими доводами заявника погодитись не можна.

Судами встановлено, що спірний договір укладено за наслідками відкритих торгів із зменшенням ціни на закупівлю хліба, відповідно до Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” (згідно рішення засідання тендерного комітету, протоколу № 29 від 12.04.2007).

Виходячи з преамбули закону Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, який був чинний на момент укладення договору, його метою було створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, а також запобігання проявам корупції у цій сфері, забезпечення прозорості процедур закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти та досягнення оптимального і раціонального їх використання.

Вбачається, що заявник обґрунтовує свої позовні вимоги здорожчанням одиниці поставленої хлібобулочної продукції та відсутністю можливості повернення відповідачем одержаних за недійсним договором хлібобулочних виробів в зв'язку з тим, що останні були спожиті.

Однак, заявник залишає поза увагою ту обставину, що продукція, вартість якої він намагається стягнути з відповідача, враховуючи нові ринкові ціни на неї, була поставлена відповідачу за зниженою ціною, яку акцептував відповідач виходячи з тендерної пропозиції позивача в межах процедури, визначеної Законом України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, таким чином визначивши позивача як переможця торгів.

Водночас, статтею 26 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” встановлено, що одним з головних критеріїв визначення замовником торгів переможця є ціна тендерної пропозиції.

Вбачається, що заявником не було подано жодного доказу того, що на момент здійснення поставки та проведення розрахунку за поставлену продукцію ним оспорювалась ціна продукції запропонована ним у тендерній пропозиції та погоджена відповідачем.

Натомість вбачається, що заявник не має претензій щодо повноти оплати відповідачем отриманого товару з урахуванням цін тендерної пропозиції.

Відтак, враховуючи, те що поставка продукції відбувалась в межах визначених Законом України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, а отже її метою було досягнення оптимального і раціонального використання державних коштів, та враховуючи, що позивач сам надав тендерну пропозицію зі зниженою ціною, а також враховуючи повний розрахунок відповідача за цінами, визначеними в тендерній пропозиції, суди підставно відмовили в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості хлібобулочних коштів за риночними цінами на день реституції.

За таких обставин судові рішення законні та обгрунтовані, а тому зміні не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 квітня 2008 року –без зміни.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді І. Плюшко

С. Шевчук