ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Всеукраїнського об’єднання суб’єктів авторських і суміжних прав "Оберіг", м. Київ (далі –об’єднання "Оберіг")

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008

зі справи 11/34

за позовом об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав", м. Київ

до об’єднання "Оберіг"

про стягнення 2 500 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" –Ховхуна Ю.Е.,

об’єднання "Оберіг" – Жуваки О.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до об'єднання "Оберіг" про відшкодування майнової шкоди у сумі 2 500 грн., завданої позивачеві неправомірними діями відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.02.2008 (суддя Євсіков О.О.) у позові відмовлено. Судове рішення мотивовано тим, що позивач не навів обставин на підтвердження того, що відповідач вчинив будь-які неправомірні дії, якими завдано шкоди об’єднанню підприємств "Українська ліга музичних прав".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 (колегія суддів у складі: суддя Григорович О.М. –головуючий, судді Гольцова Л.А., Рябуха В.І.) зазначене рішення місцевого господарського суду скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено; з об'єднання "Оберіг" стягнуто: 2 500 грн. майнової шкоди, 102 грн. державного миат за подання позовної заяви, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і 51 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги. В обґрунтування постанови апеляційного господарського суду зазначено про те, що:

цивільне законодавство (стаття 1166 Цивільного кодексу України, далі –ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника, а отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди;

пропозиції відповідача укласти договори від 26.07.2006 №№ 1/УОКУ та 1/ОКУ на умовах об’єднання "Оберіг" (зазначених в протоколі розбіжностей) стали причиною укладення об’єднанням підприємств "Українська ліга музичних прав" і суб’єктом підприємницької діяльності –фізичною особою Ховхуном Юрієм Едуардовичем (далі – СПД Ховхун Ю.Е.) договору від 11.10.2006 про надання юридичних послуг і відповідно сплати позивачем 2 500 грн. за надання таких послуг;

про наявність причинного зв’язку між діями відповідача і завданою позивачеві шкодою у сумі 2 500 грн. свідчать рішення господарського суду міста Києва зі справ №№ 21/563 і 21/564, якими задоволено позовні вимоги об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" до об'єднання "Оберіг" про врегулювання розбіжностей, що виникли в укладенні договорів від 26.07.2006 №№ 1/УОКУ та 1/ОКУ.

Об’єднання "Оберіг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду апеляційної інстанції, а рішення господарського суду першої інстанції з цієї справи залишити без змін. Скаргу мотивовано, зокрема, тим, що, приймаючи оскаржувану постанову, господарський суд апеляційної інстанції порушив норми ЦК України, оскільки розглядав позовні вимоги як вимоги про відшкодування збитків, а не позадоговірної майнової шкоди.

У відзиві на касаційну скаргу об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- об’єднанням підприємств "Українська ліга музичних прав" та СПД Ховхуном Ю.Е. укладено договір від 11.10.2006 про надання юридичних послуг, згідно з умовами якого:

СПД Ховхун Ю.Е. (виконавець) надає об’єднанню підприємств "Українська ліга музичних прав" (замовник) юридичні послуги, пов’язані з: підготовкою позовних заяв до об’єднання "Оберіг" про врегулювання розбіжностей за договорами від 26.07.2006 №№ 1/УОКУ і 1/ОКУ; зверненням з цими позовними заявами до суду; представництвом замовника під час судового розгляду господарських справ; представництвом замовника та юридичним захистом його прав і законних інтересів у судових і адміністративних органах, у відносинах з юридичними та фізичними особами в процесі виконання умов цього договору (пункт 1);

загальна вартість послуг з надання юридичної допомоги за договором становить 2500 грн. (пункт 4);

- господарським судом міста Києва розглядалися справи №№ 21/563 і 21/564 за позовами об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" до об'єднання "Оберіг" про врегулювання розбіжностей за договорами від 26.07.2006 відповідно №№ 1/УОКУ і 1/ОКУ; рішеннями господарського суду міста Києва від 19.02.2007 у зазначених справах позови задоволено; судові рішення набрали законної сили;

- за надання юридичної допомоги у розгляді справ №№ 21/563 і 21/564 позивач сплатив Ховхуну Юрію Едуардовичу 2 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2006 № 379.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність підстав для стягнення з об’єднання "Оберіг" 2 500 грн. як завданої позивачеві позадоговірної майнової шкоди.

Відповідно до частин першої і другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Як встановлено судовими інстанціями, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача позадоговірної майнової шкоди в порядку статті 1166 ЦК України.

За приписами частин першої і другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з частино першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно встановити і довести такі факти:

неправомірність поведінки особи; при цьому неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

наявність шкоди;

причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою;

вина заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Господарський суд першої інстанції, належним чином оцінивши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про те, що витрати у сумі 2 500 грн. здійснені позивачем добровільно та свідомо, на підставі цивільного договору з фахівцем в галузі права, без участі відповідача та не внаслідок будь-якої неправомірної поведінки відповідача.

Таким чином, надана місцевим господарським судом правова оцінка обставин справи є вірною.

Апеляційний же господарський суд, правильно зазначивши в оскаржуваній постанові з даної справи, що законодавство України виокремлює декілька видів майнової шкоди, а саме: майнова шкода, завдана особі іншою особою в рамках виконання (невиконання) укладеного між ними договору (збитки), а також позадоговірна майнова шкода (деліктні зобов'язання), неправомірно скасував правильне по суті рішення місцевого господарського суду та прийняв нове рішення про задоволення позову, мотивуючи постанову, зокрема, наведеним в абзаці п’ятому пункту 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.03.2008 № 01-8/164 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році", згідно з яким: "Якщо сторона у справі вважає, що зазнала збитків у зв’язку з оплатою видатків на відрядження свого працівника (працівників) або з оплатою послуг фахівця (крім адвоката), який не перебуває з нею у трудових відносинах, то вона не позбавлена права звернутися в установленому законом порядку до іншої сторони (сторін) з позовною вимогою про відшкодування таких збитків".

Також апеляційний господарський суд, зазначивши, що стаття 1166 ЦК України передбачає презумпцію вини правопорушника, невірно вважав, що неправомірність його поведінки доведена рішеннями господарського суду міста Києва у справах №№ 21/563 і 21/564, якими задоволено позови до об'єднання "Оберіг" про врегулювання розбіжностей за договорами від 26.07.2006 відповідно №№ 1/УОКУ і 1/ОКУ та у зв’язку з чим позивач і оплачував послуги юриста, які вважає завданою йому шкодою.

Однак відмову особи укласти договір на запропонованих позивачем умовах та складення ним протоколу розбіжностей, а також вирішення такого спору в судовому порядку не можна вважати неправомірною поведінкою, оскільки саме такий порядок вирішення переддоговірних спорів передбачено статтею 649 ЦК України.

З огляду на це апеляційний господарський суд неправильно застосував частину першу статті 1166 ЦК України як підставу відповідальності об'єднання "Оберіг".

Відтак оскаржувана постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції –залишенню в силі.

Керуючись статтями 49, 1119 –11111 і 122 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Всеукраїнського об’єднання суб’єктів авторських і суміжних прав "Оберіг" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 зі справи № 11/34 скасувати.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 19.02.2008 зі справи № 11/34 залишити в силі.

4. Здійснити поворот виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 зі справи № 11/34 у частині стягнення з Всеукраїнського об’єднання суб’єктів авторських і суміжних прав "Оберіг" 2 500 грн. майнової шкоди, 102 грн. державного мита за подання позовної заяви, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і 51 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги у разі подання названим об'єднанням необхідних заяви та довідки про списання зазначених сум.

5. Стягнути з об’єднання підприємств "Українська ліга музичних прав" на користь Всеукраїнського об’єднання суб’єктів авторських і суміжних прав "Оберіг" 51 грн. державного мита за подання касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов