ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№
15/83

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кривди
Д.С. -(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Ужгородської
міської ради

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від
22.01.2008 року

у
справі

№15/83
господарського суду Закарпатської області

за
позовом

Ужгородської
районної спілки споживчих товариств

до

1)          Ужгородської міської ради 2)          Приватного підприємця ОСОБА_1

треті
особи

1)         ОСОБА_2 2)          ОСОБА_3

про

визнання
нечинним договору оренди земельної ділянки,

за
участю представників сторін від:

позивача:

Маркусь
М.І. -за довіреністю від 22.10.2007р.

відповідачів:

не
з'явились

третіх
осіб:

не
з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Закарпатської області від 19.11.2007р. (суддя Ващиліна
Н.М.), залишеним без змін  постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2008р. (судді
Скрутовський П.Д. - головуючий, Юрченко Я.О., Слука М.Г.), позов задоволено
повністю; визнано нечинним (недійсним) договір оренди земельної ділянки площею
70кв.м., розташованої в м.Ужгороді по вул.Гагаріна, 36, укладеного між
Ужгородською міською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_1 11.11.2004 року.

Ужгородська
міська рада в касаційній скарзі просить скасувати рішення та постанову
попередніх судових інстанцій і направити справу на новий розгляд, посилаючись
на порушення норм матеріального права.

У
відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову залишити без змін, а
скаргу -без задоволення.

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет
правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,
11.11.2004р. між Ужгородською міською радою (орендодавець) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за
умовами якого орендодавець на підставі рішення ХХХІІІ сесії міської ради ІV
скликання від 08.10.2004р. №407 передає, а орендар приймає в строкове платне
володіння та користування земельну ділянку площею 70кв.м., яка знаходиться в
м.Ужгороді по вул.Гагаріна, 36. Згідно п.2.1 договору земельна ділянка  передається в оренду із земель поточного
будівництва з метою несільськогосподарського використання, для будівництва
магазину.

При
цьому судами встановлено, що постановою господарського суду Закарпатської
області у справі №4/202 від 24.03.2006р., залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2006р., визнано нечинним
п.3.5 рішення ХХХ сесії міської ради ІV скликання Ужгородської міської ради від
16.07.2004р. №357, яким дозволено приватному підприємцю ОСОБА_1. розробку  проектів відведеної земельної ділянки, площею
70кв.м. для влаштування автомагазину по вул.Гагаріна, 36 у м.Ужгород, та п.1.6
рішення ХХХІІІ сесії міської ради ІV скликання від 08.10.2004р., яким надано
приватному підприємцю ОСОБА_1. в оренду земельну ділянку площею 70кв.м., яка
знаходиться в м.Ужгороді по вул.Гагаріна, 36, для будівництва магазину.

Даними
судовими рішеннями також підтверджено, що позивач є землекористувачем спірної
земельної ділянки згідно державного акту на право постійного користування
землею серії ІІ-ЗК №000005 від 04.07.1996р. Землекористувач -Ужгородська
районна спілка споживчих товариств згоди в установленому законом порядку на
вилучення (викуп) не надавала.

Відповідно
до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори)
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно
ч. 2 ст. 95 та ст. 152 Земельного кодексу України порушені права
землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.
Захист цивільних прав та інтересів, у тому числі прав юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюються шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

В
силу ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема,
цією нормою, є підставою визнання правочину недійсним.

За
приписами ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Надання
у користування земельної ділянки,  що
перебуває  у власності або у
користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

За
встановлених господарськими судами обставин, з якими закон пов'язує визнання
угоди недійсною, зокрема, щодо визнання нечинними рішень Ужгордської міської
ради, на підставі яких укладено спірний договір оренди земельної ділянки,
позовні вимоги про визнання цього договору недійсним задоволені судом
правомірно.

Згідно
імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція
перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише
застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні суду або
відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Доводи
касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин справи, що суперечить
вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

За
таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду
відповідає приписам  чинного  законодавства,  а
доводи касаційної скарги
визнаються  непереконливими.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 року у справі  №15/83 залишити без змін, а касаційну скаргу
-без задоволення.

Головуючий
суддя
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький