ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.04.2008  року
Справа № 8/10

Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка
К.І.

суддів                                                               Баннової Т.М.

Журавльової Л.І.

секретар

судового
засідання:
Наумов Б.Є.

за участю
представників:

від
позивача:
-Ажипо Є.О., представник за дов.
від 01.01.08 б/н;

від  відповідача:                                -ОСОБА_2,
представник за дов. від 25.01.08 б/н;

розглянувши у
відкритому

судовому
засіданні

апеляційну скаргу                              Відкритого акціонерного
товариства

„Лисичанське автотранспортне
підприємство №10919”,

м. Лисичанськ Луганської області

на рішення

господарського
суду                    Луганської
області

від
11.03.08

по справі                                        №8/10 (суддя
-  Середа А.П.)

за позовом:
Відкритого акціонерного товариства

„Лисичанське автотранспортне
підприємство №10919”,

м. Лисичанськ Луганської області

до відповідача:                              фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про
стягнення 3489 грн. 99 коп.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2008 року Відкрите акціонерне
товариство „Лисичанське автотранспортне підприємство №10919”, м. Лисичанськ
Луганської області (далі за текстом -ВАТ „Лисичанське АТП №10919”, позивач),
звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою від
08.01.08 №6 з вимогами про стягнення з фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м.
Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом -приватний підприємець
ОСОБА_1, відповідач) основного боргу за продаж неякісної продукції (4-х
пневматичних автомобільних шин) у сумі 3489 грн. 99 коп. та вартості довідки
про місцезнаходження відповідача у сумі 17 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 11.03.08 у справі №8/10 у задоволенні позову відмовлено,
судові витрати покладені на позивача.

Дане рішення мотивоване наступним:

-безпідставністю та необґрунтованістю
позовних вимог;

-положення
Інструкції Державного арбітражу СРСР від 25.04.66 №П-7 “Про порядок  приймання продукції виробничо-технічного
призначення та товарів народного споживання за якістю” спростовують твердження
представника позивача, суть яких зводиться до того, що прийомку за якістю
товару, отриманого позивачем, повинен був забезпечити відповідач, - однак
докази того, що відповідач у будь-який спосіб перешкоджав позивачеві здійснити
вищеназвану прийомку, - у справі відсутні; чинне законодавство не покладає на
продавця (постачальника) обов'язок здійснити прийомку за якістю товару,
отриманого покупцем, якщо останній не вживає заходів до здійснення такої
прийомки; у суду є підстави дійти висновку, що сам позивач порушив вимоги
Інструкції №П-7, на яку посилається як на одне з обґрунтувань своїх позовних
вимог;

-правовідносини,
які існують між сторонами за цим спором, належать до купівлі-продажу;

-наявні у даній
справі докази дають підстави дійти висновку, що відповідач по справі не
припустився порушення вимог, викладених у статтях Цивільного кодексу України, у
тому числі - статтях 673 та 674 цього кодексу;

-з матеріалів справи (у т.ч. -
укладених сторонами договорів) вбачається, що питання гарантійного строку
сторонами за договорами купівлі-продажу у даному випадку не визначені (ст. 676
Цивільного кодексу України); умови терміну придатності товару (ст. 677
Цивільного кодексу України)  - також;

-згідно з позовними вимогами, цей
спір виник внаслідок того, що 4 спірні шини не відпрацювали середню норму
пробігу, встановлену Експлуатаційними нормами середнього ресурсу пневматичних
шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних
шасі, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від
20.05.06 №488, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.06.06 за
№712/12586 (далі -Експлуатаційні норми);

-позивач не
врахував вимоги пункту 6.2.1 Експлуатаційних норм, згідно якому експлуатаційні
норми середнього ресурсу пневматичних шин КТЗ підлягають коригуванню у
залежності від кліматичної зони, хімічних та деяких інших умов їх експлуатації;

-в Експлуатаційних нормах встановлено
також низку інших підстав для коригування експлуатаційних норм середнього
ресурсу пневматичних шин, які також не враховані позивачем;

-відповідач
належним чином документально довів, що три інші автошини (крім однієї - моделі
280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської Федерації,
серійний номер  5) передчасно
вийшли з ладу та стали непридатними для використання за своїм прямим
призначенням з вини позивача;

-за таких обставин, позов у цілому не
підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Луганської області від 11.03.08 у справі №8/10, позивач
подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від
21.03.08 б/н, у якій просить згадане рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що, на його думку, при винесенні оскаржуваного рішення  господарський суд Луганської області не
дослідив усі докази, які були надані до даної справи сторонами.

Відповідач у відзиві від 11.04.08
б/н, який він подав до Луганського апеляційного господарського суду, проти
доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечив та просить
оскаржуване рішення господарського суду Луганської області від 11.03.08 у
справі №8/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Розпорядженням голови Луганського
апеляційного господарського суду від 01.04.08 відповідно до ст. 28 Закону
України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Відкритого акціонерного
товариства „Лисичанське автотранспортне підприємство №10919”, м. Лисичанськ
Луганської області, від 21.03.08 б/н на рішення господарського суду Луганської
області від 11.03.08 у справі №8/10 призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя -Бойченко К.І., суддя - Баннова Т.М., суддя -Журавльова Л.І.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи,
заслухавши пояснення та доводи
представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи
апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
позивача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини відносяться до підстав
виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

-визнання права;

-визнання правочину недійсним;

-припинення дії, яка порушує право;

-відновлення становища, яке існувало
до порушення;

-присусове виконання обов'язку в
натурі;

-зміна правовідношення;

-припинення правовідношення;

-відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди;

-відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

-визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як слідує з матеріалів даної справи,
правовідносини між сторонами стосуються якості реалізованих відповідачем
позивачу автомобільних шин.

Позивачем до матеріалів справи
наданий підписаний сторонами договір
купівлі-продажу №1 від 27.03.06 (а.с. 105, далі за текстом - договір).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що саме за цим договором він отримав від відповідача 28.12.06 дві
автомобільні шини розміром 300 R 508, модель
11.00.R 20 /И-А185/, серійні номери 144015 та 107298 та 18.01.07 -  дві автомобільні шини розміром 280 R 508
/И-111А/, серійні номери 6 та 4.

Позивач стверджує, що за ці
автомобільні шини він сплатив відповідачу 2379 грн.      98 коп. та 2299 грн. 99 коп., відповідно,
але придбані автомобільні шини неналежної якості.

Одну з чотирьох автошин відповідач
замінив.

ВАТ „Лисичанське АТП №10919” за
позовом наполягає на стягненні з відповідача суми основного боргу -3489 грн. 99
коп. за продану, як він вказує, останнім неякісну продукцію.

Умовами договору не передбачений
обов'язок відповідача повернути грошові кошти позивачу у випадку встановлення
факту реалізації останньому неякісних автошин.

У відповідності зі ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає
або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного
кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з ч. 2 ст. 673 Цивільного
кодексу України у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості
товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з
якою товар такого роду звичайно використовується.

В договорі відсутні умови щодо якості
товару.

За доводами позивача він не отримував
від відповідача документи на підтвердження якості вказаних автомобільних шин,
що не спростовується матеріалами справи, тобто відповідач не надавав гарантії
щодо якості товару.

Згідно з ч. 2 ст. 678 Цивільного
кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення
недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане  з непропорційними витратами або затратами
часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх
усунення) покупець має право за своїм вибором:

1)відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової суми;

2)вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної
якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення
недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця
або виготовлювача товару (ч.3 ст. 678 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали даної справи,
позивач до подачі позову від договору не відмовився і не вимагав від
відповідача сплаченої грошової суми.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що дві автошини 300 R 508 позивач отримав від відповідача за
накладною №131 від 28.12.06 (а.с. 12) та дві автошини             280 R 508 -за накладною №6 від
18.01.07 (а.с.13), а надані позивачем платіжні документи свідчать про те, що за
платіжним дорученням №17 від 27.12.06 позивач перерахував відповідачу 3789 грн.
86 коп. з призначенням платежу -плата за автошини згідно угоди №1 від 27.03.06
та накладної №131 від 22.12.06 (а.с. 14) та за платіжним дорученням №7 від
04.01.07 (а.с. 15) позивач перерахував відповідачу 960 грн. 14 коп. з
призначенням платежу -плата за автошини згідно рахунку №127 від 28.12.06.

У рахунку №127 від 28.12.06 (а.с. 36)
у графі „найменування” вказано призначення платежу -доплата за автошини, сума
-900 грн. 14 коп.

Матеріалами справи підтверджується
факт виходу з ладу трьох автошин, щодо яких виник спір зі стягнення вказаних у
позові коштів, а саме: двох автошин 300 R 508 за серійними номерами 144015 та
107298 та однієї автошини 280 R 508 за серійним №4.

Згідно з ч. 1 ст. 679 Цивільного
кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе,
що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до
цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо
якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що
вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил
користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної
сили (ч. 2 ст. 679 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач не надав доказів виходу з
ладу зазначених автошин з причин недоліків, які виникли до передання їх
відповідачем або з причин, які існували до моменту передачі.

Як вже вищевказано, відповідач не
надавав гарантій щодо якості автошин.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних
обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для
господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги до задоволення не підлягають, а тому
оскаржуване рішення залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України
витрати по сплаті державного мита у сумі 51 грн. 00 коп. за подання апеляційної
скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника
скарги (позивача у справі) -Відкрите акціонерне товариство „Лисичанське
автотранспортне підприємство №10919”,
м. Лисичанськ Луганської області.

У судовому засіданні за згодою
представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини даної постанови.

Керуючись ст.
ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства „Лисичанське автотранспортне підприємство
№10919”, м. Лисичанськ Луганської області, від 21.03.08 б/н  на рішення господарського суду Луганської
області від 11.03.08 у справі №8/10 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду
Луганської області від 11.03.08 у справі №8/10 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у
розмірі 51 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського
апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги (позивача у
справі) -Відкрите акціонерне товариство „Лисичанське автотранспортне
підприємство №10919”, м. Лисичанськ Луганської області.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.І. Бойченко

Суддя
Т.М. Баннова

Суддя
Л.І. Журавльова