ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№
15/311

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів
:

Бакуліної
С.В.,  Рогач Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

СПД
ОСОБА_1

на
постанову

від
06.02.2008 року Дніпропетровського
апеляційного господарського суду

у
справі

№ 15/311

господарського
суду

Кіровоградської
області

за
позовом

СПД
ОСОБА_1

до

ВАТ
“Таксомоторний парк”

про

визнання
права власності

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

СПД
ОСОБА_1, ОСОБА_2 (довіреність №4752 від 29.10.2007р. т.1 а.с.110)

від
відповідача:

не
з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Кіровоградської області (суддя Мохонько К.М.) від
15.11.2007 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя -Головко В.Г., судді -Павловський П.П.,
Чус О.В.) від 06.02.2008 року, у справі № 15/311 в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06.02.2008 року і прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.392 ЦК України, ст.43
ГПК України, ст.128 ЦК УРСР.

Відзиву
на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Відповідач
не скористався наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Заслухавши
пояснення по касаційній скарзі позивача та представника позивача, які
підтримали викладені в ній доводи, перевіривши повноту встановлення обставин
справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що позивач та відповідач 10.10.2002 року
уклали договір доручення, за яким повірений (позивач) зобов'язується від імені
і за рахунок довірителя (відповідача), з метою збільшення торговельних площ,
провести реконструкцію критого ринку “Автоленд” шляхом добудови додаткових
приміщень. Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та
посвідчений печатками (т.1 а.с.12-14).

Відповідно
до пункту 1.2 договору за здійснення вищевказаних дій довіритель зобов'язаний
сплатити повіреному винагороду в розмірі 20 відсотків кошторисної вартості
об'єкта забудови визначеного в п.1 договору.

Згідно
п.2.1 договір вважається виконаним повіреним з моменту прийняття об'єкту за
актом прийому-передачі довірителем.

У разі
невідшкодування витрат в строки, визначені договором, до повіреного на
одинадцятий день з дня підписання довірителем акту прийому-передачі збудованого
об'єкту та виконання повіреним цього договору переходить право власності на
критий ринок “Автоленд” (бувше побутове приміщення) разом з добудовами
зробленими повіреним на виконання цього договору і при цьому фінансові
зобов'язання довірителя щодо відшкодування витрат вважаються виконаними (п.2.2
договору).

Відповідно
до п.3.1 договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і
діє до 18.06.2008 року.

Актом
здачі-прийняття виконаних робіт від 05.09.2003 року передбачено, що роботи,
зазначені у договорі доручення від 10.10.2002 року - реконструкція критого
ринку “Автоленд” шляхом добудови додаткових приміщень, виконані в повному
обсязі на суму 117 273,28 грн. та відповідають його умовам, сторони взаємних
претензій не мають (т.1 а.с.16).

В
акті прийому-передачі об'єкту від 08.09.2003 року зазначено, що довірителем
приймається від повіреного об'єкт, збудований згідно договору доручення від
10.10.2002 року, у відповідності до акта прийому виконаних робіт від 08.09.2003
року. Довірителем (відповідачем) приймається від повіреного (позивача) проект
забудови, кошторисна документація, акт прийому виконаних робіт, документи на
придбання будівельних матеріалів. Довірителем (відповідачем) при цьому
визначається, що договір доручення від 10.10.2002 року виконаний повіреним в
повному обсязі, у відповідності до вказівок довірителя, претензій ні до об'єму виконання,
ні до якості об'єкта та виконаних робіт, ні до вартості об'єкта довіритель до
повіреного не має. Сума витрат повіреного разом з винагородою складає 121 030,2
грн. (т.1 а.с.17).

Дані
акти підписані позивачем та представником відповідача, які посвідчені печатками
сторін.

Рішенням
Господарського суду Кіровоградської області від 17.04.2006 року у справі №5/16
в позові ВАТ “Таксомоторний парк” до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
визнання договору доручення від 10.10.2002 року недійсним відмовлено (т.1
а.с.18-20).

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2006 року
апеляційна скарга ВАТ “Таксомоторний парк” залишена без задоволення, а рішення
суду від 17.04.2006 року - без змін (т.1 а.с.21-23).

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 22.09.2006 року касаційна скарга ВАТ
“Таксомоторний парк” на постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 17.07.2006 року у справі №5/16 повернута скаржнику без
розгляду (т.1 а.с.24-25).

Відповідно
до ст.35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду під час
розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

Отже,
договір доручення від 10.10.2002 року, укладений сторонами, вважається дійсним і
повинен виконуватись відповідно до його умов.

За
абзацом 8 п.2.2 договору від 10.10.2002 року довіритель на протязі 10
календарних днів з моменту прийняття виконання повіреним цього договору
відшкодовує його витрати, пов'язані з виконанням цього доручення згідно пунктів
1.1, 1.3 цього Договору.

В
матеріалах справи не міститься доказів відшкодування відповідачем витрат,
понесених повіреним, в строки визначені договором, а неодноразові звернення
позивача щодо оплати виконаних робіт відповідач залишив поза увагою.

У
зв'язку з чим позивач, пославшись на абзац 9 п.2.2 договору від 10.10.2002
року, звернувся з позовом до суду про визнання права власності на критий ринок
“Автоленд”, розташований по вул.Автолюбителів, 2 м. Кіровограда.

Відповідно
до ст.128 ЦК УРСР, яка діяла під час укладення та виконання договору від
10.10.2002 року, право власності (право оперативного управління) у набувача
майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Під
час дії зазначеної статті ЦК УРСР відповідач спірне майно у власність
позивачеві не передавав, а в договорі від 10.10.2002 року будь-яких застережень
щодо порядку переходу критого ринку у власність позивача не зроблено.

З 1
січня 2004 року вступив в дію Цивільний кодекс України, ч.1 ст.321 якого
передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач
є власником майна, у тому числі спірного, розташованого на вул. Автолюбителів,
2 м. Кіровограда, що підтверджується статутом товариства та свідоцтвом про
право власності (т.1 а.с.49-71).

Зазначене
майно внесено до статутного фонду товариства та використовується в
господарській діяльності, що підтвердив представник відповідача у судовому
засіданні.

Судом
апеляційної інстанції також прийнято до уваги те, що в період розгляду
апеляційної скарги відповідач відшкодував витрати, понесені позивачем за
договором від 10.10.2002 року, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог
відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України в сумі 86 548,52 грн. та
погашення решти заборгованості в сумі 34 481,48 грн. платіжним дорученням №79
від 5.02.2006 року.

За
таких обставин суди вірно та обґрунтовано дійшли до висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на критий ринок
“Автоленд”.

Доводи
касаційної скарги ґрунтуються на помилковому трактуванні позивачем положень
чинного законодавства України; позивачем у позові, касаційній скарзі не
наведено встановлених законом підстав набуття ним права власності на спірний
об'єкт.

Беручи
до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія
суддів не вбачає підстав для скасування постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу СПД ОСОБА_1 від 04.03.2008 року б/н на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06.02.2008 року у справі № 15/311 залишити
без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського
суду від 06.02.2008 року у справі № 15/311 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
Л.Рогач