ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"29" травня 2008 р.                                                             Справа №10/222-НА

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Хмельницької філії

м. Хмельницький

до Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області м. Хмельницький

про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області № 094 від 27.02.2008р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині вилучення в дохід Державного бюджету 1016,12 грн. необґрунтовано отриманої виручки та стягнення 2032,24 грн. штрафних санкцій

Суддя Виноградова В.В.                                                                                   Секретар судового засідання Дідик Н.Д.

Представники сторін:

позивача: Ціммернман В.А.- за довіреністю від 18.02.2008р. №566

відповідача: Замрієва С.В.- за довіреністю від 08.01.2008р. №0005

Постанова виноситься 29 травня 2008р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.160 КАС України оголошено вступну та резолютивну частину постанови .

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області №094 від 27.02.2008р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині вилучення в дохід державного бюджету 1016,12 грн. безпідставно отриманої виручки , стягнення 2032,24 грн. штрафних санкцій, на загальну суму 3048,36 грн., яке винесене на підставі акту перевірки від 21.02.2008р., вважаючи його таким , що прийняте всупереч вимогам чинного законодавства та з перевищенням повноважень.

Вказує на безпідставність висновків відповідача про необґрунтованість одержання виручки внаслідок завищення абонентської плати за користування телефонними апаратами Хмельницькому поштамту –ЦПЗ №1, м. Волочиськ , за рахунок нарахування абонентської плати не як для бюджетної установи, а як для інших підприємств та за стягнення абонентської плати з абонентів за паралельні телефонні апарати, встановлені в одному приміщенні, як за паралельні в різних приміщеннях.

Вважає, що він не допустив порушень вимог позиції 24 ст.5 розділу 1 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікайні послуги (затверджені рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 05.05.2006р. №258), оскільки дані позиції тарифів передбачені для установ, які фінансуються з державного бюджету (бюджетних установ), в той час як абонент „Хмельницький поштамт-ЦПЗ №1” не довів, що є бюджетною установою, не надав позивачу при укладенні договору про надання телекомунікаційних послуг або зміні умов цього договору документів, які б доводили , що дана юридична особа є бюджетною установою та доказів, які б підтверджували фактичне здійснення діяльності по розповсюдженню періодичних видань, які б підтверджували його право на пільгу у відповідності до вимог ст.ст. 2, 6 Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”. В обґрунтування позиції посилається на лист Державного комітету зв’язку та інформатизації України від 09.12.2002р. №37135/10-05-04.

Заперечує проти застосування стягнення за порушення, пов’язане із завищенням абонентської плати за користування паралельними телефонними апаратами Волочиському районному фінансовому управлінню .

Свою позицію обґрунтовує тим, що плата за користування паралельними телефонними апаратами належить до переліку додаткових платних телекомунікаційних послуг вартість яких встановлюється внутрішніми актами ВАТ „Укртелеком” (наказ ВАТ „Укртелеком" від 24.10.2006р. №498 ) і відноситься до вільних цін та не належить до сфери державного регулювання, які не мали підлягати перевірці, а тому відповідач вийшов за межі наданих повноважень.

В додаткових письмових поясненнях акцентує увагу, що ст.ст. 66 та 62 Закону України „Про телекомунікації” встановлені тарифи на телекомунікаційні послуги та види телекомунікаційних послуг, які підлягають державному регулюванню шляхом встановлення граничних розмірів. Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 05.05.06 №258 затверджено Граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, в яких державою визначені перелік телекомунікаційних послуг, щодо яких встановлюються державні ціни. При цьому до даного переліку не включена послуга щодо плати за користування паралельними телефонними апаратами у одного абонента, тому відповідач не вправі був проводити перевірку щодо встановлення та застосування тарифів на даний вид послуг, оскільки вони не відносяться до державних цін, а є вільними цінами. Відповідачем не оскаржений наказ позивача від 24.10.06р. № 498, яким затверджені тарифи на додаткові послуги зв’язку. Звертається увага, що у підписаних споживачами договорах про надання послуг зв’язку міститься перелік послуг, що надаються безкоштовно, який не містить вищезазначеної послуги. При цьому у договорі з абонентом зазначено у додатку №1 під номером „4” надання послуги „користування паралельним телефонним апаратом в різних приміщеннях”.

Робить висновок, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 6,7,9,13 Закону України „Про ціни та ціноутворення”.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що оспорюване рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, в межах визначених повноважень, на підставі акту перевірки, яким зафіксовано порушення ВАТ „Укртелеком” в особі Центру електрозв’язку №1 м.Волочиськ Хмельницької філії вимог Закону України „Про телекомунікації”, Граничних тарифів на основні послуги електрозв’язку , затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 05.05.2000р. №258, наказу ВАТ „Укртелеком” від 24.10.2006р. №498 „Про затвердження тарифів на додаткові телекомунікаційні послуги”, а саме завищення абонплати за користування телефонними апаратами –Хмельницькому поштамту ЦПЗ №1, м. Волочиськ за рахунок нарахування плати не як для бюджетної організації , а як для інших підприємств, Волочиському райфінуправлінню –за два паралельні телефони в одному будинку плата стягувалась як за паралельні в різних будинках.

Посилаючись на положення Бюджетного кодексу, п.7 Граничних тарифів, вказує на те, що Хмельницький поштамт ЦПЗ №1, м. Волочиськ надав позивачу належні документи для застосування пільгових тарифів у відповідності до ст. 6 Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”.

Вважає необґрунтованим твердження позивача про те, що абонентська плата за користування паралельним телефонним апаратом відноситься до вільних цін, оскільки передбачена тарифами на додаткові послуги місцевого телефонного зв’язку, затверджених наказом ВАТ „Укртелеком” від 24.10.2006р. №498, з огляду на те, що загальнодоступні послуги підлягають державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів. В обґрунтування посилається на положення ст.ст. 62, 66 Закону України „Про телекомунікації”. Звертає увагу, що за способом підключення згідно ст. 55 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, телефони поділяються серед іншого на паралельні, встановлені різним абонентам, але підключені до однієї лінії, які мають один і той самий номер. При цьому не передбачені паралельні телефони, встановлені в одного і того самого абонента.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога і заперечення проти позову, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами в Хмельницькій області проведено перевірку порядку застосування тарифів на загальнодоступні (універсальні) телекомунікаційні послуги в Центрі електрозв’язку №1 м. Волочиськ Хмельницької філії ВАТ "Укртелеком" за період з березня 2007р. по січень 2008р., за результатами якої складено акт від 21.02.2008р..

Перевіркою крім іншого встановлено порушення позивачем поз.24 ст.5 розд.1 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, затв. рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 05.05.06р. №258. Зазначено, що Центром нраховано абонентну плату за користування телефонними апаратами Хмельницькому поштамту – ЦПЗ №1, м. Волочиськ не як для бюджетної організації, а як для інших підприємств. Загальна сума необґрунтовано отриманої виручки склала 800,52 грн..

Також встановлено порушення поз 31 ст. 5 розд. 1 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, наказу ВАТ „Укртелеком” від 24.10.06 №498 „Про затвердження тарифів на додаткові телекомунікаційні послуги”. У акті перевірки зазначено, що позивачем стягувалась абонплата за паралельні телефони, встановлені в одного абонента в одному будинку, як за користування паралельними телефонами в різних будинках. Сума необґрунтовано одержаної виручки по даному виду порушення склала 215,60 грн.

За наслідками перевірки загальна сума необґрунтовано одержаної виручки склала 1206,64 грн..

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення №094 від 27.02.08, згідно якого вирішено стягнути з позивача до державного бюджету 1206,64 грн. необґрунтовано одержаної виручки та штрафу в розмірі 2413,28 грн.. Позивачу направлена претензія на зазначену в рішенні суму.

Позивач, визнаючи суму порушення 190,52 грн. та 381,04 грн. штрафних санкцій (щодо порушення по лікарні), не погоджується із сумою 3048,36 грн. та звернувся з позовом до суду про визнання нечинним та скасування рішення відповідача в частині вилучення в дохід Державного бюджету 1016,12 грн. необґрунтовано отриманої виручки та стягнення 2032,24 грн. штрафних санкцій.

Аналізуючи надані по справі докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Правовідносини з надання пільг підприємствам зв’язку щодо користування послугами електрозв’язку регулюються Законом України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів” із змінами та доповненнями .

Відповідно до ст.6 даного Закону державні та комунальні телерадіоорганізації, редакції державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємства зв'язку, що їх розповсюджують, користуються орендою та послугами поштового, телеграфного і телефонного зв'язку в порядку та за тарифами, встановленими для бюджетних організацій.

При цьому норми вищевказаного Закону поширюють свою дію на підприємства зв’язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність засобів масової інформації ( ч. 2 ст.2 Закону ). Згідно з ч.3 даної статті забезпечення реалізації норм цього Закону, включаючи визначення порядку регулювання та надання державної підтримки засобам масової інформації, запровадження з цією метою відповідних тарифів, здійснення інших заходів покладається на Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.7 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги ( затверджені рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України 05.05.2006 N 258 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 червня 2006р. за N 766/12640 ) тарифи, установлені для бюджетних організацій і підприємств, застосовуються на підставі довідки фінансових органів про повне фінансування організацій і підприємств за рахунок бюджетних коштів. Цими тарифами користуються видавництва відповідно до Закону України "Про видавничу справу" та Українське національне інформаційне агентство України (Укрінформ) у частині, що стосується виконання державного замовлення.

Державні та комунальні телерадіоорганізації, редакції державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємства зв'язку, що їх розповсюджують, користуються послугами телеграфного і телефонного зв'язку в порядку та за тарифами, установленими для бюджетних організацій на підставі документів чи належним чином завірених копій, що підтверджують фактичне здійснення відповідної діяльності.

Листом від 09.12.2002р. №7135/10-05-04 Державний комітет зв’язку та інформатизації України надав роз’яснення щодо застосування Закону України „Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів” Із змісту даного листа вбачається, що надання послуг електрозв’язку за тарифами, встановленими для бюджетних органзіцій, повинно бути забезпечено з часу подання підприємствами , в тому числі УДППЗ „Укрпошта” відповідних документів , що підтверджують їх право на пільги, за місцем укладання угод про надання послуг електрозв’язку.

Таким чином, ВАТ „Укртелеком” могло застосовувати до підрозділів УДППЗ „Укрпошта” тарифи на основні послуги зв’язку, встановлені для бюджетних організацій , тільки у випадках надання останніми документів, що підтверджують право на застосування цих тарифів та фактичне здійснення відповідної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували надання позивачу абонентом - ЦПЗ №1 Хмельницького поштамту, м. Волочиськ відповідних документів, які б підтверджували право на надання послуг електрозв’язку за пільговими тарифами, передбаченими для бюджетних установ. Натомість, позивачем надано докази, що лише 12.05.2008р. поштамт ЦПЗ №1, м. Волочиськ звернувся до позивача із заявою на переукладення договору та наданням відповідних документів. ( лист №15-208 від 08.105.2008р., витяг з Журналу вхідної кореспонденції, лист ЦЕЗ №1 ;04/456 від 20.05.2008р.) При цьому судом, звертається увага, що договір на надання послуг електрозв’язку був укладений ще в 1999р.. Суду також не надано доказів про надання позивачу довідки фінансових органів про повне фінансування за рахунок бюджетних коштів.

Крім того , відповідно до п.98 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг ( затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 р. N 720) пільги споживачу (абоненту) надаються за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання нечинним та скасування рішення відповідача в частині застосування економічних санкцій за одержання виручки внаслідок завищення абонентської плати за користування телефонними апаратами Хмельницькому поштамту –ЦПЗ №1, м.Волочиськ , за рахунок нарахування абонентської плати не як для бюджетної установи, а як для інших підприємств обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.6 Закону України „Про ціни та ціноутворення” від 03.12.1990р. із змінами і доповненнями (надалі Закону), передбачено застосування вільних цін і тарифів, державних фіксованих та регульоваих цін і тарифів.

Згідно ст.7 Закону, ст. 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно. Державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів ( ст.8 Закону).

Відповідно до ст. 9 Закону державні фіксовані та регульовані ціни та тарифи встановлюються державними органами України, державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів (ст.13 Закону).

Контроль за додержанням державної дисципліни цін здійснюється органами, на які ці функції покладено Урядом України. Вказані органи здійснюють контроль у взаємодії з профспілками, спілками споживачів та іншими громадськими організаціями.

Статтею 66 Закону України „Про телекомунікації” визначено, що тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком випадків, передбачених у частині другій цієї статті. Державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів підлягають: тарифи на загальнодоступні послуги; тарифи на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг.

При цьому відповідно до ст.62 даного Закону до загальнодоступних телекомунікаційних послуг належать: підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційних мереж загального користування (універсальний доступ), послуги фіксованого телефонного зв'язку в межах зони нумерації (місцевий телефонний зв'язок), а також виклик служб екстреної допомоги, послуги довідкових служб і зв'язку за допомогою таксофонів, за винятком послуг, що надаються з використанням безпроводового доступу.

Судом враховується, що граничні тарифи в силу ст.18 Закону України “Про телекомунікації”, пп.12 п.4 Положення про Національну комісію з питань регулювання зв'язку України ( затверджено Указом Президента України від 21 серпня 2004 року N 943/2004) встановлює Національна комісія з питань регулювання зв'язку України. Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 05.05.2006 N 258 затверджено Граничні Тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.06. 2006 р. за N 767/12641) в яких визначено перелік телекомунікаційних послуг щодо яких встановлено державні ціни. При цьому серед затверджених тарифів не міститься „тарифів по послугах за користування паралельними телефонами в одному будинку одним абонентом”, оскільки врегульовано тільки „тарифи за паралельні телефонні апарати, які встановлені в різних абонентів”.

Відповідно, враховуючи те, що в силу положень ст.ст. 6.7,9,13 Закону України „Про ціни і ціноутворення”, державний контроль за цінами здійснюється при застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів, а тарифи по послугах за користування паралельними телефонами одним абонентом до таких не відносяться, підстави вважати , що позивачем одержана виручка за порушення державної дисципліни цін , відсутні.

Натомість, як вбачається з наданих позивачем доказів, тарифи по послугах щодо користування паралельними телефонними апаратами у одного абонента встановлюються суб’єктом господарювання самостійно ( зокрема, наказом ВАТ „Укртелеком” № 498 від 24.10.06. „Про затвердження тарифів на додаткові телекомунікаційні послуги”), а у договорі з абонентом передбачалась така платна послуга (у додатку № 1 під номером „4”).

Крім того, відповідачем не відображено в акті перевірки також документів первинного бухгалтерського обліку, які відповідають ст. 9 Закону України” Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999р., згідно з якими здійснювались розрахунки суми порушення. Зазначене суперечить п.3.2 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових ( штрафних ) санкцій органами державного контролю за цінами, затв. наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України 03.12.01 N 298/519, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2001 р. за N 1047/6238.

За таких обставин рішення відповідача в частині стягнення 215,60 грн. отриманої виручки та застосування 431,20 грн. штрафних санкцій за стягнення абонентської плати з абонента за паралельні телефонні апарати, встановлені в одному приміщенні, як за паралельні в різних приміщеннях підлягає скасуванню.

Судом враховується, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а спірне рішення в частині зазначеній Позивачем підлягає визнанню нечинним і скасуванню в цій частині.

Враховуючи задоволення позову згідно ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому. При цьому, згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 162, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Хмельницької філії, м. Хмельницький до Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області м. Хмельницький про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області № 094 від 27.02.2008р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині вилучення в дохід Державного бюджету 1016,12 грн. необґрунтовано отриманої виручки та стягнення 2032,24 грн. штрафних санкцій задоволити.

Визнати нечинним та скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Хмельницькій області № 094 від 27.02.2008р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в частині вилучення в дохід Державного бюджету 1016,12 грн. необґрунтовано отриманої виручки та стягнення 2032,24 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Хмельницької філії , м. Хмельницький вул. Проскурівська ,13 () відшкодування 3,40 грн. (три гривні 40 коп.) судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено, КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      В.В. Виноградова

Постанова складена в повному обсязі та підписана 02.06..2008р.

Віддруковано: 3 примірники:1 –до справи; 2 –позивачу; 3 –відповідачу.