ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Чернігівської області
РІШЕННЯ

“17” червня 2008 року справа № 7/91 (10/105(12/115/4/3)

Суддя Н.О. Скорик, розглянувши матеріали за позовом

Дочірньої компанії ?Газ України? Національної акціонерної компанії ?Нафтогаз України?

04116, м. Київ, вул.. Шолуденко,1

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ?Чернігівгаз?

14021, м. Чернігів, вул.. Любецька, 68

Про стягнення 7524838,96 грн.

Представники сторін:

від позивача: Лебедюк Ю.А. довіреність № 249/10250/10248/10 від 29.12.2008 головний юрисконсульт

від відповідача: Кузнєцова В. О. довіреність № 18/3186 від 03.12.2007 начальник юр. відділу

В судовому засіданні 09.06.2008 р. оголошено перерву до 17.06.2008 р. до 11 год. 00 хв. згідно ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору:

Позивачем було подано позов про стягнення з відповідача 5196393,31 грн. боргу за поставлений газ згідно договору № 10/16 –1402 від 25.12.2000 р. , 379588,33 грн. втрат від знецінення грошових коштів в розмірі індексу інфляції за період з 01.09.2003р. по 01.03.2004р., 730167,18 грн. пені за період з 22.03.2003р. по 22.03.2004р., 425824,07 грн. 3% річних за період з 10.02.2001р. по 22.03.2004 року.

19 серпня 2004р. позивачем була подана та прийнята судом до розгляду заява про збільшення позовних вимог відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 5196393 грн. 31 коп. боргу за поставлений газ, 1139077 грн. 08 коп. втрат від знецінення грошових коштів в розмірі індексу інфляції за період з 01.06.2001р. по 01.07.2004р., 739605 грн. 19 коп. пені за період з 19.08.2003р. по 19.08.2004р., 449763 грн. 38 коп. 3% річних за період з 19.08.2001р. по 19.08.2004року.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог позивача заперечує, просить в позові відмовити, оскільки вважає, що стосовно стягнення боргу за період січень-лютий 2001р. та пені закінчився строк позовної давності для пред’явлення позову. Відповідач зазначає, що протягом 2001 року в рахунок погашення заборгованості за поставлений природний газ за договором №10/16-1402 від 25.12.2000р. відповідачем було перераховано грошові кошти на загальну суму 22729419,13 грн. В рахунок оплати за газ спожитий підприємствами , установами та організаціями, які фінансуються з державного та місцевого бюджету протягом 2001 року відповідач перерахував на користь позивача кошти на суму 4 260 874,91 грн. в підтвердження чого надав платіжні доручення. Відповідач також посилається на те, що в рахунок погашення заборгованості за поставлений природний газ сторонами було здійснено взаємозалік на суму 35427,85 грн. згідно протоколу №7/2-2-32-4-Г від 02.03.2001 року та на суму 252249,69 грн., згідно протоколу №7/2-2-139 від 31.07.2007 року, а 15.07.2003 року сторонами було проведено взаємозалік на суму 11646,00 грн., згідно спільного протокольного рішення №07/03-020 СФ (копії протоколів знаходяться в матеріалах справи). Відповідач також стверджує, що договір, за яким поставлявся позивачем газ є договором доручення і він не є власником коштів, що надходять на розподільчий рахунок. При цьому відповідач вважає, що він виконав свої зобов’язання за договором – розрахувався з позивачем, і позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти тверджень представника відповідача, щодо відсутності заборгованість по спірному договору. Свої заперечення позивач мотивує тим, що в наданих платіжних дорученнях відповідача по оплаті за поставлений газ відсутнє чітке визначення призначення платежу, а саме: номеру та дати договору, періоду за який сплачується борг, і тому ДК „Газ України” мала всі законні підстави зарахувати дані платежі в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за період 2000 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають суттєве значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

25.12.2000 року між Дочірньою компанією „Торговий дім „Газ України” та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу № 10/16-1402.

Згідно протоколу узгодження розбіжностей від 15.01.2001р. до Договору було узгоджено наступні пункти:

п.4.1 - ціна за 1000 куб.м. газу без врахування тарифу на транспортування територією України та тарифу на постачання газу розподільними трубопроводами Покупця становить 179,22 грн. з урахуванням ПДВ;

п.4.2 - загальна сума договору на момент його укладення становить 5818198грн.08 коп.;

п.5.1 - оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; остаточний розрахунок за фактично спожитий газ покупець здійснює до 10 числа наступного за звітним місяця;

пункти 6.2 та 6.4 вирішено не виключати;

п.6.3 - розмір штрафу зменшено до 4%.

Додатковою угодою від 02.03.2001 року до Договору на постачання природного газу № 10/16-1402 сторони домовилися про погашення покупцю частини вартості газу, поставленого постачальником до договору № 10/16-1402 від 25.12.2000 року, шляхом проведення заліку на суму 35 427 грн. 85 коп., в тому числі ПДВ 5 904 грн. 64 коп.

Додатковою угодою № 1 від 14.03.2001 року до Договору на постачання природного газу № 10/16-1402 сторонами було викладено п. 4.1. ст. 4 та п. 4.2. ст. 4 в інших редакціях, відповідно до яких ціна газу за 1000 кубічних метрів газу, без врахування вартості транспортування газу територією України встановлена в розмірі 167 грн. 70 коп. Загальна сума договору складає 5 444 212 грн. 80 коп.

Додатковою угодою № 2 від 24.04.2001 року до Договору на постачання природного газу № 10/16-1402 преамбула договору № 10/16-1402, а також реквізити покупця в ст. 11 Договору були викладені в інших редакціях.

На підставі протоколу № 2 засідання спостережної Ради НАК „Нафтогаз України” від 26.12.2000 року та наказу НАК „Нафтогаз України” № 14 від 18.01.2001 року зі змінами та доповненнями, внесеними наказом НАК „Нафтогаз України” № 40 від 08.02.2001 року, ДК „Торговий дім „Газ України” було реорганізовано та її функції було передано Дочірній компанії „ Газ України „ Національної акціонерної компанії „ Нафтогаз України”.

У відповідності до п.4.1 Статуту Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, ДК „Газ України” є правонаступником реорганізованої дочірньої компанії Торговий дім „Газ України” .

За таких обставин до позивача відповідно перейшли всі права і обов’язки Дочірньої компанії „Торговий дім „Газ України” по договору на постачання природного газу № 10/16-1402 від 25.12.2000 року.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, позивач взяв на себе зобов’язання передати Покупцю (відповідачу) у 2001 році природний газ, виключно для потреб установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а Покупець (відповідач) зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено обсяг постачання газу в 2001 році –до 32 464 тис. куб. м., в тому числі по кварталах.

Виходячи з умов договору № 10/16-1402 від 25.12.2000 р. даний договір є договором поставки природного газу.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин , що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Аналогічна норма міститься і в п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.

Оскільки взаємовідносини по договору від 25.12.2000 р. № 10/16-1402 продовжують існувати між сторонами і після 01.01.2004р., моменту введення в дію Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, то суд при розгляді даної справи керується Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання , враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу . За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог , що звичайно ставляться.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місці оформлюється щомісячними актами приймання –передачі газу.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по грудень 2001 року природного газу в обсязі 34 398, 370 тис. куб. м. газу., на суму 5 834 520 грн. 67 коп., що підтверджується двохсторонніми актами прийому–передачі газу, які підписані сторонами та копії яких додані до матеріалів справи.

Заперечень щодо обсягів та вартості отриманого від позивача газу відповідач не має.

У відповідності з п. 5.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей), який підписаний сторонами, оплату за природний газ відповідач зобов’язаний здійснювати грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ Покупець здійснює до 10 числа, наступного за звітним місяця.

Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ визначений спільною Постановою Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998р. № 1785 „ Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ” в редакції від 27.05.2000 р. № 840.

Зазначеною Постановою (п. 1) передбачено відкриття в уповноваженому банку розподільного рахунку та консолідованого розподільного рахунку для зарахування коштів , що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів , в тому числі і від підприємств, установ, організацій, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів. Кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів природного газу, установи банків зараховують на розподільні рахунки газозбутових і газотранспортних підприємств постачальників природного газу. Ці кошти установи банків розподіляють згідно з алгоритмом розподілу коштів з розподільних рахунків газозбутових і газотранспортних підприємств та перераховують на консолідований розподільний рахунок.

Як вбачається із наданих відповідачем копій платіжних документів щодо перерахування коштів позивачеві з розподільного рахунку в 2001р., які знаходяться в матеріалах справи, в 2001р. загальна сума надходжень грошових коштів на розподільний рахунок відповідача становила 22729419 грн. 13 коп. В рахунок оплати за газ спожитий підприємствами , установами, організаціями, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів в 2001р. на користь позивача було перераховано 4260874 грн. 91 коп. , з яких позивачем зараховано в рахунок оплати боргу відповідача за спожитий газ в 2000 р. 3669821,40 грн. та за спожитий в 2001 р. –591053,51 грн.

Належними доказами сплати за договором в розумінні ст.. 34 Господарського процесуального кодексу України та ст.. 22 Закону України ?Про платіжні системи та переказ грошей в Україні? можуть бути відповідним чином оформлені платіжні доручення. В доданих до справи копіях платіжних доручень зазначено призначення платежу наступним чином: ?за постачання природного газу згідно постанови КМУ № 840 від 27.05.2000 р. та довідки НАК ?Нафтогаз України? - не було зазначено за який період, по якому договору здійснюється оплата за поставлений газ.

Враховуючи відсутність в платіжних дорученнях відповідача чіткого визначення призначення платежу, а саме: номера та дати договору , періоду за який сплачується борг, позивачем правомірно зараховано частину платежів відповідача на суму 3669821,40 грн. в рахунок оплати боргу за попередній період –за газ , поставлений в 2000 р. за договором постачання природного газу № 10/16 –35 від 18.01.2000 р.

Посилання відповідача на те, що позивачем зараховано в рахунок оплати боргу за газ, поставлений в 2000 р. грошові кошти в сумі 3669821,40 грн., сплачені в 2001 р., не можуть бути взяті до уваги судом для відмови в позові, так як аналіз чинного законодавства говорить про те, що питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому ці послуги чи товар надані, законодавством не зовсім чітко регламентовано. Тому такий період згідно з роз’ясненням Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином:

1. Якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів –згідно з положенням договору;

2. Якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення (лист № 06-10/10-1215 від 29.10.2004).

Відповідачем в доказ частини платежів бюджетних установ на його розподільчий рахунок надані виписки банку .

З аналізу зазначених виписок банку вбачається, що суми платежів бюджетних установ в 2001 р. ввійшли до складу суми платежів , зарахованих позивачем в рахунок оплати вартості газу, поставленого в 2001 р. Для перевірки правильності та відповідності фактичній заборгованості бюджетних установ зазначення останніми в платіжних дорученнях підстав платежу відповідачем не надано повного об?єму документів, що супроводжували ці платежі.

На суму 252249 грн.69 коп., 35427,85 грн. в 2001р було здійснено сторонами взаємозаліки однорідних вимог, згідно протоколів № 27/2-2-1391 від 31.07.2001р., № 27/2-2-32-4- Г від 02.03.2001р. за природний газ , отриманий по договору від 25.12.00р. № 10/16-1402.

Згідно спільного протокольного рішення № 07/03-020 СФ від 15.07.2003р. було проведено взаємозалік на суму 11646 грн за природний газ , по договору від 25.12.00р. № 10/16-1402.

Позивачем безпідставно не зараховано в рахунок оплати за газ спожитий в 2001р. підприємствами, установами, організаціями, які фінансуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, платіж на суму 252249 грн. 69 коп. згідно протоколу № 27/2-2-1391 від 31.07.2001р., оскільки в ньому безпосередньо зазначено , що це взаємозалік за природний газ, отриманий по договору від 25.12.00р. № 10/16-1402. Доказів досягнення між сторонами згоди щодо зарахування зазначеної суми в рахунок оплати по іншому договору позивач суду також не надав.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений в 2001 р. за газ становить 4944143,62 грн.

Посилання відповідача на те, що він не є власником коштів, що надходять на розподільчий рахунок від бюджетних установ, розрахунки за надані послуги безпосередньо не проводив, оскільки розподіл коштів здійснювався згідно алгоритму, судом до уваги не може бути прийнято.

Затверджений Постановою НКРЕ від 12.07.00р. № 759 „Про затвердження алгоритму розподілу коштів , що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” за поставлений природний газ", алгоритм визначає послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільні рахунки підприємств. Цей алгоритм не впливає на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості переданого природного газу та не припиняє зобов’язань боржника по сплаті боргу в тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу зі споживачів природного газу..

Відповідач посилається на пропуск позовної давності позивачем щодо вимог про стягнення заборгованості за січень-лютий 2001р.

Враховуючи, що вартість газу , спожитого в січні та лютому 2001 р. становила 1985578,27 грн. , частина якої сплачена відповідачем в сумі 890377,05 грн. –борг складає 1095201,22 грн., строк позовної давності по стягненню якого пропущено.

За таких обставин, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Виходячи з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення 3848942,40 грн. боргу за газ, поставлений в 2001 р. правомірні і підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 739605 грн. 19 коп. за прострочку виконання зобов’язання за період з за період з 19.08.2003р. по 19.08.2004р.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 6.2. договору № 10/16-1402 від 25.12.2000 року на постачання природного газу передбачено, що за несвоєчасну оплату спожитого газу у строки, зазначені у п. 5.1. даного Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Ця норма Господарського кодексу України фактично пом’якшує відповідальність сторін в разі невиконання взятих на себе зобов’язань, а тому застосовується до зобов’язань, які виникли до 01.01.2004р., моменту введення в дію Господарського кодексу України.

Приймаючи до уваги, що відповідач зобов’язаний був щомісячно до 10 числа наступного за звітним місяцем здійснювати остаточний розрахунок за спожитий газ та умовами договору визначено лише порядок, а не період нарахування пені, відповідно нарахування пені за спожитий природний газ припинилось через шість місяців від настання строку оплати по кожному місяцю поставки.

Отже, вимоги про стягнення пені за період з 19.08.2003р. по 19.08.2004р. є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Позивач, відповідно до ст.214 Цивільного кодексу УРСР та ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 1139077 грн. 08 коп. втрат від знецінення грошових коштів в розмірі індексу інфляції за період з 01.06.2001р. по 01.07.2004р. , 449763 грн. 38 коп. 3% річних за період з 19.08.2001р. по 19.08.2004р..

Згідно ст. 214 Цивільного кодексу УРСР та ст . 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, фактичну суму боргу, часткову оплату відповідача, належна до стягнення сума 3% річних складає 323004,05 грн. за період з 19.08.2001 р. по 19.08.2004 р., а сума інфляційних – 571294,65 грн. за період з 01.06.2001 р. по 01.07.2004 р.

Твердження позивача про те, що інфляційні втрати повинні нараховуватись за цілий місяць , судом не приймається до уваги , оскільки розмір індексу інфляції встановлюється на місяць в процентному співвідношенні , з якого арифметичним шляхом вираховуються інфляційні втрати за певну кількість днів прострочки. Враховуючи значні суми щомісячної поставки газу та відповідно щоденні платежі відповідача за отриманий газ, суд вважає за недоцільне та несправедливе здійснювати нарахування інфляційних втрат за цілий місяць, без врахування дати і суми здійснених щоденних проплат, оскільки це не буде відповідати фактичним інфляційним втратам позивача у зв”язку з прострочкою оплати відповідачем. При цьому судом взято до уваги , що справедливість , як одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора відносин у суспільстві.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті держмита в сумі 1700 грн. та витрати в сумі 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу .

Керуючись ст.ст. 193, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, п.п. 4, 5 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, ст.ст. 257, 525, 526, 546, 549, 625 Цивільного кодексу України, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України , ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

1. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ?Чернігівгаз?, м. Чернігів, вул.. Любецька, 68 (р. п/р № 500 в Дирекції Укрсоцбанку, МФО 353014, код 03358104) на користь Дочірньої компанії ?Газ України? Національної акціонерної компанії ?Нафтогаз України?, м. Київ, вул.. Полуденка, 1 (р/р 14 в ГОУ Промінвестбанку України, МФО 300012, код 31301,40 грн. боргу, 571294,65 грн. інфляційних, 323004,05 грн. річних, 1700 грн. державного мита, 118 грн. витрат з інформаційно –технічного забезпечення розгляду у судах.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Суддя                                                                       Н.О. Скорик

Рішення оформлено відповідно до ст..84 Господарського процесуального кодексу України і підписано 20.06.2008 р.

Суддя                                                               Н.О. Скорик