донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.06.2008 р.                                                              справа № 21/77

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Алмамедов О.Р. дов. № Н-01/695 від 03.03.2008р.,

від відповідача:

Малиновський Д.В. дов. № 18 від 13.05.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

14.05.2008 року

по справі

№ 21/77

за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

до

Відкритого акціонерного товариства "Вугільна компанія "Шахта Красноармійська-Західна № 1" м. Красноармійськ Донецької області

про

стягнення 3382 грн. 44 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна №1»м. Красноармійськ Донецької області збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп.

Господарський суд Донецької області рішенням від 14.05.2008р. по справі № 21/77 у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі.

Господарський суд Донецької області своє рішення мотивував тим, що

укладеним між сторонами договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №5 від 29.11.2007р. не передбачено надання залізницею відповідачеві такої послуги як надання дозволу на ввезення і завантаження вантажу, окремий договір, яким би обумовлювалось надання відповідачеві залізницею такої послуги як надання дозволу на ввезення і завантаження вантажу, сторонами не укладався, залізниця не надала ніяких документів і доказів того, що нею у спірний період надавались відповідачеві дозволи на навантаження вагонів на під’їзних коліях останнього.

Господарський суд визнав, що позивач не довів, що станція Удачна надавала відповідачеві дозвіл (візу) на ввезення і завантаження вантажу у січні-березні 2008року і тому позовні вимоги Державного підприємства „Донецька залізниця” про стягнення збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп. визнав безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають.

Державне підприємство „Донецька залізниця”, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. по справі № 21/77 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. 22 Статуту залізниць України, п.п. 1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, а також норми процесуального права, а саме: ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, в частині необхідності всебічного, повного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заявник апеляційної скарги вважає, що у відповідності до п.п. 1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р., візування накладної здійснюється залізницею у разі надання дозволу на завантаження, а тому є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладенню договору перевезення –залізничної накладної. Тобто належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом, і на надання послуг по її візуванню укладення окремого договору не потрібно.

Представник Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна №1»з доводами апеляційної скарги не погоджується, вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства, тому просить рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. по справі № 21/77 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між сторонами укладено договір №5 від 29.11.2007р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 1.1. даного договору сторони визначили, що предметом договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно пункту 2.2 даного договору залізниця зобов’язувалась приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Порядок оплати послуг визначений сторонами в п.3.1 договору, згідно якого плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 1 п.26 табл. 3 Тарифного керівництва № 1, за домовленістю сторін, визначається згідно із затвердженими калькуляціями і зазначається в доповненні до цього договору. Збори за виконання експедиторських операцій встановлюються, згідно розділу 2 п.9 Тарифного керівництва № 1 і визначаються в доповненні до цього договору.

Відповідно до ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Згідно ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні подати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, оформлені відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції. Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи за накопичувальними картками у період з січня по березень 2008р. позивач нарахував відповідачеві збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп.

Відповідач відмовився підписувати накопичувальні картки, оскільки не погодився із нарахуванням збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

За фактом відмови відповідача від підписання накопичувальних карток були складені акти загальної форми.

Оскільки ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна №1»від підписання накопичувальних карток відмовилось, проти нарахування та стягнення сум за візування залізничних накладних заперечує, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованого збору у сумі 3382грн. 44коп. у примусовому порядку.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N644, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за N864/5085), отримані гроші ТехПД залізниця заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін і зазначається в доповненні до договору про організацію перевезень вантажів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” з наступними змінами і доповненнями Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. № 551 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за № 828/4121. Тарифи на перевезення, розмір зборів і штрафів, наведені в Тарифному керівництві № 1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої та вузької колій загальної мережі залізниць України, що включені в постійну експлуатацію, для всіх відправників і одержувачів вантажів.

Крім встановлених регульованих тарифів розділ 1 Тарифного керівництва № 1 передбачає перелік видів перевезень, робіт і послуг, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів і які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами на підставі окремих договорів (таблиця № 3).

Розділ 2 Тарифного керівництва № 1 встановлює регульовані тарифи –збори за додаткові операції, пов’язані з перевезенням вантажів, до яких віднесено і збори за виконання експедиторських операцій, в тому числі за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу (таблиця № 4). Пунктом 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 встановлений розмір збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу - 0,60грн. за документ.

Пунктом 3.1 Правил оформлення перевізних документів (які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за N 863/5084) встановлено, що графа «Навантаження призначено на __ число __ міс.»(візування накладної) - заповнюється у разі надання дозволу на навантаження на місцях загального і незагального користування. Порядок візування накладних установлюється начальником станції.

Отже, візування є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладенню договору перевезення –залізничної накладної.

Статтею 6 Статуту залізниць України передбачено, що накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони –одержувача.

Тобто, належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом і, при наявності встановленого пунктом 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 розміру збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу, на послуги по її візуванню укладення окремого договору не потрібно.

Представник відповідача у судовому засіданні повідомив про те, що перевезення вантажів здійснювалося на підставі залізничних накладних, які були оформлені ВАТ «ВК «Шахта Красноармійська-Західна №1»із зазначенням товариства вантажовідправником.

Згідно з накопичувальними картками у період січень-березень 2008р. позивач нарахував відповідачеві збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп., (в т.ч. ПДВ 563грн. 74коп.). На зазначених накопичувальних картках є застереження відповідача "з нарахованою сумою…(збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення та навантаження вантажу) не згоден", однак в накопичувальних картках немає заперечень стосовно кількості завізованих накладних.

Таким чином, слід визнати, що залізницею надані послуги по візуванню залізничних накладних, тому вартість цих послуг повинна оплачуватися одержувачем послуг.

Додані до матеріалів справи накопичувальні картки підтверджують факт надання вказаних послуг залізницею за період січень-березень 2008р. у сумі 3382грн. 44коп., тому вимоги позивача про стягнення вартості цих послуг у примусовому порядку є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

При наявності даних обставин, слід визнати, що господарський суд дійшов до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення суми нарахованого за спірний період збору у сумі 3382грн. 44коп.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. по справі № 21/77 про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3382грн. 44коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу, є таким, що винесено без всебічного, повного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, що є порушенням ст.43 ГПК України, тому підлягає скасуванню, апеляційна скарга Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк –задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. по справі № 21/77 скасувати.

Позовні вимоги Державного підприємства “Донецька залізниця»про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна №1»м. Красноармійськ Донецької області збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп. задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна №1»м. Красноармійськ Донецької області на користь Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу у сумі 3382грн. 44коп., державне мито сплачене при зверненні з позовною заявою у сумі 102грн.00коп., інформаційно-технічні витрати по забезпеченню судового процесу у сумі 118грн.00коп. та державне мито сплачене при зверненні з апеляційною скаргою у сумі 51грн. 00коп.

Господарському суду Донецької області згідно з вимогами статті 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України “Про виконавче провадження”.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС