донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.07.2008 р.                                                              справа №2/44

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Шевкової Т.А.

суддів

Алєєвої І.В. , Гези Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Овчаренко Т.М. за дов. від 22.02.2007р.,

від відповідача:

від третіх осіб:

Стронгін Д.Є. за дов. від 13.11.2007р. № 1475,

не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопроснаб-ко" м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

14.05.2008 року

по справі

№ 2/44 (Подколзіна Л.Д.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Інвест" м. Донецьк

до

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопроснаб-ко" м.Донецьк

1.          Закритого акціонерного товариства «Макіївкокс» м. Макіївка Донецької області

2.          Відкритого акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Калінінська» м. Горлівка Донецької області

3.          Акціонерного товариства закритого типу «Харківський коксовий завод» м. Харків

Відкритого акціонерного товариства «Алчевськкокс» м. Алчевськ Луганської області

про

стягнення 101699 грн. 53 коп.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»м.Донецьк у лютому 2007 року звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м.Донецьк 104517грн. 68коп., з яких 74202грн. 50коп. - сума боргу, який виник у зв’язку з невиконання умов договору поставки, 5416грн. 79коп. –інфляційні витрати, 3735грн. 14коп. –3% річні, 21163грн. 25коп. –пеня.

Позивач заявою № 39 від 29.03.07р. про зменшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача 101699грн. 53коп., з яких сума боргу складає 74202грн.50коп., інфляційні витрати –5416грн.79коп., пеня –18415грн. 75коп., 3% річних –3664грн.49коп. та визначив період нарахування пені та 3% річних з 08.02.06р. до 13.01.07р.

Дана заява прийнята господарським судом.

Позивач у клопотанні № 52 від 25.04.2007р., в порядку ст. 22 ГПК України, просив суд залучити до справи третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, посилаючись на те, що вказані ним підприємства є кінцевими споживачами товару по договорам, що є предметом спору і рішення суду може вплинути на їх права та обов’язки.

Господарський суд ухвалою від 25.04.2007р. у справі № 2/44 задовольнив клопотання позивача і залучив до справи третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ЗАТ «Макіївкокс»м. Макіївка Донецької області, ВАТ «ЦЗФ «Калінінська»м. Горлівка Донецької області, АТЗТ «Харківський коксовий завод»м. Харків, ВАТ «Алчевськкокс»м. Алчевськ Луганської області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.06.2007р. по справі №2/44, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.09.2007р., позовні вимоги ТОВ “Інтер-Інвест” задоволені частково за рахунок ТОВ “Технопромснаб-Ко” у сумі 87141,40 грн., а саме 74202,50 грн. –сума основного боргу, 5416,79 грн. –інфляційні витрати, 1128,50 грн. –3% річних, 6393,61грн. –пеня, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищий господарський суд України постановою від 14.11.2007р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.09.2007р. та рішення господарського суду Донецького області від 15.06.2007р. у справі №2/44 скасував, справу направив на новий розгляд до господарського суду Донецької області, в даній постанові Вищий господарський суд України зобов’язав господарський суд при розгляді справи звернути увагу на посилання відповідача на п. 5.2 договору та на суму вказану в актах вексельного платежу № 8 від 26.04.2006р. та № 15 від 12.07.2006р.

Господарський суд Донецької області рішенням від 14.05.2008р. по справі №2/44 позовні вимоги задовольнив у повному обсязі за рахунок ТОВ «Технопромснаб-КО»м. Донецьк, визнавши доведеним факт отримання відповідачем спірної продукції та обов’язок оплати її вартості.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк, не погоджуючись із рішенням господарського суду подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. у справі № 2/44, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що господарським судом при винесенні рішення не повністю з’ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні не відповідають дійсним обставинам справи, справу розглянуто без врахування зауважень, вказаних Вищим господарським судом України у постанові від 14.11.2007р.

Зокрема вважає, що господарським судом помилково не прийнятий до уваги той факт, що відповідач повинен був сплатити кошти за поставлений товар після надання документів, передбачених п.5.2 договору № 246 від 22.12.2005р., тоді як ці документи відповідачу надані не були. Оскільки вказані документи не були отримані, відповідач вважає, що момент сплати, передбачений п.4.1 договору № 246 від 22.12.2005р., не настав і як слід умови договору є невиконаними з вини позивача. З врахуванням наведеного відповідач вважає, що господарський суд помилково стягнув з нього штрафні санкції та судові витрати, оскільки умови договору не виконані з вини позивача.

Представник заявника скарги у судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача, ТОВ «Інтер-Інвест»м.Донецьк, просив рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. у справі № 2/44 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Треті особи своїх представників до судового засідання не направили, пояснень на апеляційну скаргу не надали, колегія суддів вважає за можливе винести постанову по даній справі без участі представників третіх сторін, оскільки їх відсутність не перешкоджатиме розгляду апеляційної скарги по суті.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України був здійснений запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції між ТОВ „Інтер –Інвест” м.Донецьк та ТОВ “Технопромснаб-Ко” м.Донецьк 22.12.2005року укладено договір № 246, згідно умов якого постачальник (позивач у справі) взяв на себе зобов’язання поставити покупцю (відповідачеві у справі) вугільну продукцію на умовах, викладених в договорі, згідно доданих специфікацій, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити вартість поставленої вугільної продукції.

Відповідно п.1.2. договору якість та кількість товару визначається у специфікаціях, які є невід’ємною частиною договору.

В специфікаціях №№ 1, 2, 3, 4 визначений обсяг поставки, ціна, якісні характеристики (т.1 справи, а. с. 10, 11).

Згідно п. 3.3 договору, товар поставляється залізничним транспортом. Датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції відправника, зазначена у залізничній накладній (квитанції), або дата іншого товаротранспортного документу.

У розділі 4 договору №246 від 22.12.2005р. «Умови оплати»сторони встановили, що покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом 10 банківських днів з моменту надання документів зазначених у п. 5.2 договору, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок поставщика.

Пунктом 5.2 даного договору сторони передбачили, що позивач зобов’язаний повідомляти відповідача про здійснені відвантаження товару у розумно необхідні строки, а також протягом 5 днів з моменту відвантаження надати покупцю (його представнику) оригінали наступних документів: рахунку-фактури на товар, податкової накладної, посвідчення якості, листа про власність, квитанції про отримання вантажу. Оригінали вищезазначених документів передаються покупцю або зазначеному ним представнику „з рук в руки”.

Згідно п. 5.3 договору поставлений товар вважається зданим поставщиком та прийнятим покупцем: за кількістю –згідно даних, зазначених в товаротранспортних (складських) документах; за якістю –згідно посвідчення якості виробника.

Згідно п.5.5 договору щомісячно, у додатково узгоджені строки, на підставі даних, які внесені до товаротранспортних документів (або їх копій), сторони оформляють акт здачі-приймання продукції.

Пунктом 5.6 договору сторони встановили, що на підставі вищезазначених актів, а також інших необхідних документів, сторони щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, здійснюють звірку взаємних розрахунків за договором.

Позивач, в заяві про уточнення позовних вимог № 27 від 11.03.2008р. (т.3 а.с. 139-141) зазначив про те, що оплата за відвантажений товар здійснювалась в цілому за договором. Як встановлено господарським судом за умовами договору поставки № 246 від 22.12.2005р. вугільний концентрат було поставлено за актами приймання-передачі від 28.12.2005р. на суму 147150грн., за актом приймання-передачі від 31.12.2005р. на суму 175500грн.00коп. з ПДВ, за актом приймання-передачі від 31.01.2006р. на суму 47295грн. 00коп. з ПДВ, за актом приймання-передачі від 31.03.2006р. на суму 61065грн. з ПДВ, шляхом відвантаження вугілля залізничним транспортом. Вартість продукції оплачена відповідачем в повному обсязі, згідно розрахунку позивача.

Між сторонами спірні взаємовідносини виникли по оплаті вугільного концентрату прийнятого за актом приймання-передачі від 20.06.2006р. в кількості 698,7тн., що вбачається із розрахунку ціни позову, наведеного в тексті заяви про уточнення позовних вимог від 11.03.2008р. та вимоги якої розглянуті господарським судом.

ТОВ «Інтер-Інвест»за актом приймання-передачі від 20.06.2006р. на виконання договору поставки № 246 від 12.12.2005р. не відвантажило, а передало на складі ВАТ «ЦЗФ «Калінінська»відповідачу вугільний концентрат марки «Ж»у кількості 698,7тн. із зазначенням вартості з урахуванням ПДВ у сумі 314415грн.00коп.

В специфікації № 4 до договору сторонами обумовлена поставка у червні 2006 року 700 тон вугілля за ціною 375грн.00коп. за 1 тонну.

Позивачем до матеріалів справи надана копія рахунку № 90 від 20.06.2006р. на оплату 314415грн.00коп. за поставлений вугільний концентрат в кількості 698,7тн. та копія податкової накладної від 20.06.2006р., однак доказів вручення даних документів не надано.

В матеріалах справи знаходиться лист ТОВ «Інтер-Інвест»№ 199 від 20.06.2006р. в якому відповідач повідомлявся про те, що вугільний концентрат марки «Ж»в кількості 698,7тн., переданий за актом від 20.06.2006 року є його власністю.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач частково здійснив оплату переданої за актом від 20.06.2006 року продукції у сумі 240212грн.50коп. за актом вексельного платежу, залишив без оплати суму 74202грн.50коп.

Враховуючи ті обставини, що вугільна продукція за актом приймання-передачі від 20.06.2006р. отримана відповідачем у кількості 698,7тн на суму 314415грн.00коп., акт приймання –передачі підписаний представником відповідача, але відповідач свої зобов’язання в частині оплати отриманої продукції за умовами договору № 246 від 22.12.2005р. не виконав, доказів оплати вартості отриманого вугілля в сумі 74202грн.50коп. суду не надав, позовні вимоги в цій частині визнаються підлягаючими задоволенню за рахунок відповідача на користь позивача.

Висновок господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 74202грн.50коп. суми основного боргу є правильним та таким, що відповідає матеріалам справи.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести в суді ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Пунктом 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статей 525, 526, 530 Цивільного Кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином, виходячи з умов договору та у строк встановлений для його виконання. Одностороння зміна умов зобов’язання або відмова від його виконання не допускається.

Стосовно висновку господарського суду Донецької області про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»в частині стягнення з відповідача пені в сумі 18415грн.75коп., інфляційних витрат у сумі 5416грн.79коп. та 3% річних в сумі 3664грн. 49коп. в повному обсязі колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно п. 7.2 договору прострочення виконання зобов’язання по договору тягне за собою право добросовісної сторони стягнення пені з винної сторони в розмірі 2 облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення від загальної суми заборгованості (вартості не поставленої або недопоставленої партії вугілля) за кожен день прострочення.

Позивач нарахував пеню за весь період існування заборгованості з 08.02.06р. до 13.01.07р. на суми боргу, що існували на протязі зазначеного періоду та просив стягнути 18415грн. 75коп. пені та 3% річних в сумі 3664грн. 49коп.

Тоді як, за умовами договору строк виконання обов’язку по здійсненню оплати за поставлений товар пов’язаний із перебігом 10 банківських днів з моменту надання документів. Тобто, виникнення обов’язку з виконання грошового зобов’язання відповідачем та визначення фактичного порушення ним такого зобов’язання, пов’язане також з передачею документів за переліком п. 5.2 договору.

Приймаючі до уваги те, що відповідач здійснив оплату відвантаженої залізничним транспортом вугільної продукції, а також те, що в матеріалах справи немає документів, які б підтверджували факт передачі документів, зазначених в п.5.2 договору, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що із наданих позивачем документів, неможливо встановити дату, саме з якої виникло прострочення виконання зобов’язання по оплаті продукції відвантаженої залізничним транспортом, розрахунок позовних вимог в цій частині необхідних відомостей не містить, в зв’язку з чим правильність нарахування штрафних санкцій є недоведеною позивачем.

У зв’язку з наведеним, вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 12022грн. 15коп. та 3% річних у сумі 2535грн. 99коп., нарахованих з 08.02.2006р. до 12.07.2006р., не підлягають задоволенню.

Разом з цим, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 6393грн. 61коп. та 3% в сумі 1128грн. 50коп. за період з 13.07.2006р. до 13.01.2007р. підлягають задоволенню, оскільки зазначені штрафні санкції нараховані позивачем на залишок основного боргу у сумі 74202грн. 50коп. станом на 13.07.2006р. правильно.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов до помилкового висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог про стягнення пені в сумі 18415грн. 75коп. та 3% річних в сумі 3664грн. 49коп., а тому рішення господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»підлягають задоволенню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»пені в сумі 6393грн.61коп. та 3% річних в сумі 1128грн. 50коп.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов’язання у вигляді стягнення нарахованого індексу інфляції на суму боргу в розмірі 5416грн. 79коп. за період з вересня 2006р. по грудень 2006р. підлягають задоволенню повністю, оскільки нараховані на залишок суми основного боргу, про що господарський суд Донецької області зробив правильний висновок.

Доводи заявника скарги про те, що оскільки позивачем не надані відповідачеві документи, надання яких передбачено п.5.2 договору № 246 від 22.12.2005р., тому неможливо встановити дату з якої у відповідача виникає зобов’язання щодо сплати товару, судовою колегією, як і судом першої інстанції аналогічні заперечення відповідача, не приймаються до уваги, оскільки передача спірної продукції за актом від 20.06.2006р. здійснена шляхом передавання товару на складі ЦЗФ «Калінінська». В матеріалах справи є докази того, що зазначені в п.5.2 договору документи були направлені одержувачем вугільної продукції за розпорядженням власника –відповідача по справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Донецької області підлягає частковому скасуванню, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 74202грн.50коп., інфляційних витрат в сумі 5416грн. 79коп., пені в сумі 6393грн. 61коп. та 3% річних в сумі 1128грн. 5коп., в іншій частині позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Колегією суддів Донецького апеляційного господарського суду встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»при зверненні з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду було сплачено державне мито у сумі 520грн. 00коп., тоді як, оскільки сума позовних вимог дорівнює 101699 грн. 53 коп., заявнику апеляційної скарги необхідно було сплатити 508грн.50коп. (50 % ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми), а тому державне мито в сумі 11грн. 50коп. підлягає поверненню заявнику на підставі п.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів У?країни від 21 січня 1993 року «Про державне мито»і с?т. 47 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 47, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.05.2008р. у справі № 2/44 скасувати частково.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»м.Донецьк про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк 101699грн. 53коп. задовольнити частково в сумі 87141грн. 40коп., з яких: сума боргу - 74202грн. 50коп., інфляційні витрати –5416грн.79коп., пеня –6393грн. 61коп., 3% річних – 1128грн. 50коп., у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 12022грн. 15коп. та 3% річних у сумі 2535грн. 99коп. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»м.Донецьк 74202грн. 50коп. суми боргу, 5416грн. 79коп. інфляційних витрат, 6393грн. 61коп. пені та 1128грн. 50коп. 3% річних, 871грн. 42коп. суми державного мита, сплаченого при зверненні з позовною заявою, та 101грн. 11коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Інвест»м.Донецьк на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк 72грн. 79коп. суми державного мита, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Технопромснаб-КО»м. Донецьк довідку на повернення державного мита в сумі 11грн. 50коп.

Господарському суду Донецької області згідно з вимогами статті 117 Господарського процесуального кодексу України видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України “Про виконавче провадження”.

Головуючий          Т.А. Шевкова

Судді:          І.В. Алєєва

Т.Д. Геза

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС