ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.06.08                                                                                           Справа № 3/24

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне за вих. № 03/32 від 27.03.2008 року

на рішення Господарського суду Рівненської області від 13.03.2008 року

у справі № 3/24

за позовом Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі органу Міністерства внутрішніх справ України Відділу капітального будівництва управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області, м. Рівне

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне

про визнання недійсною додаткової угоди до договору на будівництво житла в порядку пайової участі

За участю представників:

від Прокуратури Львівської області: Овчаренко О.З. –старший прокурор відділу (посвідчення № 565 від 02.09.2003 року);

від Прокуратури Рівненської області: не з’явився;

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Бублик Р.А. (довіреність № 06/11 від 09.06.2008 року),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області (суддя Мамченко Ю.А.) від 13.03.2008 року у справі № 3/24 позов задоволено частково: визнано недійсним п. 2 Додаткової угоди № 7 від 18.07.2006 року до Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року на будівництво житла в порядку пайової участі, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства з моменту укладення; зобов’язано ТзОВ компанію «Інвестжитлобуд»повернути до державного бюджету надлишково сплачені за Додатковою угодою № 7 від 18.07.2006 року кошти в розмірі 88 070,30 грн..

Відповідач з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що дане рішення суперечить фактичним обставинам справи і не ґрунтується на належних доказах. При цьому покликається на те, що відповідно до ст. 2 Кримінального кодексу України особа вважається невинною у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду, а станом на 13.03.2008 року такий вирок стосовно посадових осіб ВКБ УМВС України в Рівненській області, які підписали Додаткову угоду № 7 від 18.07.2006 року, був відсутній, а тому були відсутні належні докази для задоволення позову.

Позивач вимоги ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2008 року не виконав, відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 96 ГПК України не подав, але представник Прокуратури Львівської області в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить рішення Господарського суду Рівненської області від 13.03.2008 року залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Справа слуханням відкладалася з підстав, наведених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року та 27.05.2008 року.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 10.06.2008 року не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 318840.

Враховуючи наведене, колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про можливість розгляду справи без участі його представника за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Рівненської області від 13.03.2008 року залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного:

На виконання Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, службових осіб митних органів та членів їх сімей, затвердженої постановою КМУ № 2166 від 29.11.1999 року, між ТзОВ компанія “Інвестжитлобуд” (Виконавець) та Відділом капітального будівництва УМВС України в Рівненській області (Пайовик) укладено Договір № 1/4-20п від 03.10.2000 року на будівництво житла в порядку пайової участі, згідно п. 1.1. якого предметом даного договору є участь Пайовика у будівництві житлових будинків у м. Рівне і Рівненській області з метою забезпечення житлом працівників УМВС України в Рівненській області. Виконавець зобов’язується збудувати та передати у власність Пайовика, а Пайовик прийняти та оплатити 8045 м.кв. загальної площі житла.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що Пайовик оплачує загальну площу, що передається Виконавцем за договірною ціною 1243 грн. за один квадратний метр загальної площі житла, загальна сума за договором складає 10 000 000,00 грн.. Вартість одного квадратного метра загальної площі житла може бути змінена за погодженням сторін з врахуванням рівня інфляції на момент передачі квартир Пайовику, але вона не повинна перевищувати розміру опосередкованої вартості спорудження житла в розрахунку на 1 квадратний метр по м. Рівне і Рівненській області, який встановлюється Державним Комітетом будівництва та архітектури України, з урахуванням якості та місця розташування житла.

18.07.2006 року між ТзОВ компанія “Інвестжитлобуд” та Відділом капітального будівництва УМВС України в Рівненській області укладено Додаткову угоду № 7 до Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року на будівництво житла в порядку пайової участі, якою сторони погодили внесення змін та доповнень до Договору.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 7 на часткове виконання п. 3.1.1 Договору № 1/4 -20п від 03.10.2000 року та Додаткової угоди № 1 від 27 червня 2001 року в рахунок отриманих коштів на будівництво будинку в м. Рівне, вул. Макарова, 56 Виконавець передає Пайовику квартиру в будинку по вул. Лермонтова, 5Б, м. Рівне. Загальна площа квартири 144,1 м2.

Пунктом 2 цієї угоди передбачено, що квартира передається за ціною 3428,17 грн. за один квадратний метр загальної площі, в тому числі ПДВ –571,36 грн.

Всі інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов'язання (п. 3 Додаткової угоди № 7).

З аналізу тексту Додаткової угоди № 7 вбачається, що сторони змінили п. 2.1 Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року в частині вартості одного квадратного метра загальної площі квартири. При цьому залишилась незмінною умова, що вартість одного квадратного метра загальної площі житла може бути змінена за погодженням сторін з урахуванням рівня інфляції на момент передачі квартир Пайовику, але вона не повинна перевищувати розміру опосередкованої вартості спорудження житла в розрахунку на 1 квадратний метр по м. Рівне і Рівненській області, який встановлюється Державним Комітетом будівництва та архітектури України, з урахуванням якості та місця розташування житла.

18.07.2006 року згідно Акту приймання-передачі квартир, підписаним та скріпленим печатками сторін, ТзОВ компанія «Інвестжитлобуд»передала Відділу капітального будівництва УМВС України в Рівненській області квартиру за адресою: м. Рівне, вул. Лермонтова, буд. 5Б, кв. 19 загальною площею 144,1 м2 на загальну суму 494 000,00 грн.. Вартість одного квадратного метра квартири становила 3428,17 грн..

Згідно витягу КП “Рівненське міське бюро технічної інвентаризації” від 16.10.2006 року право власності на квартиру № 19 по вул. Лермонтова, буд. 5Б зареєстровано за Державою Україна на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 460189 від 16.10.2006 року.

Правовідносини, що виникли у зв’язку з укладенням Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року та Додаткової угоди №7 від 18.07.2006 року, які за своєю сутністю відносяться до договорів інвестиційної діяльності, регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Відповідно до ст. 9 Закону України “Про інвестиційну діяльність”, основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб’єктами інвестиційної діяльності є договір (угода).

Згідно ст. 17 вищевказаного закону вартість продукції, робіт і послуг у процесі інвестиційної діяльності визначається за вільними цінами і тарифами, в тому числі за підсумками конкурсів (торгів), а у випадках, передбачених законодавчими актами, за державними фіксованими та регульованими цінами і тарифами. Вартість будівництва визначається з використанням державних кошторисних норм, які є обов'язковими при здійсненні будівництва об'єктів із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до вимог пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.1999 року № 2166 “Про комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи, службових осіб митних органів та членів їх сімей” в редакції, яка діяла на момент укладення Додаткової угоди № 7, фінансове забезпечення Програми здійснюється за рахунок і в межах видатків, визначених її виконавцям –міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади у Державному бюджеті України на відповідний рік, та інших джерел.

Згідно з п. 3.2 Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 27.09.2005 року № 174, показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України застосовуються при визначенні у поточному періоді обсягів державних інвестицій, що спрямовуються на будівництво житла для громадян, які потребують поліпшення житлових умов та державної підтримки відповідно до законодавчих актів України, визначенні розміру пайової участі державних інвестицій у спорудженні житла для таких громадян, а також розміру пільгових кредитів, що надаються відповідно до законодавства окремим категоріям громадян із зазначеною метою. Показники щоквартально затверджуються наказом уповноваженого органу та діють до затвердження наступних (п. 3.1 Порядку).

Аналізом доказів у справі колегією встановлено, що на момент укладення Додаткової угоди № 7 від 18.07.2006 року відповідно до Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 28.04.2006 року № 156 “Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України” опосередкована вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з врахуванням ПДВ) по Рівненській області становила 2817,00 грн..

Таким чином, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що п. 2 Додаткової угоди № 7 від 18.07.2006 року, яким передбачено, що квартира передається за ціною 3428,17 грн. за один квадратний метр загальної площі, не відповідає вимогам п. 2.1 Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року, згідно якого вартість одного квадратного метра загальної площі житла не повинна перевищувати розміру опосередкованої вартості спорудження житла в розрахунку на 1 квадратний метр по м. Рівне і Рівненській області.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, щодо начальника Відділу капітального будівництва УМВС України в Рівненській області Щурика В.Т. Прокуратурою Рівненської області 17.08.2007 року порушено кримінальну справу, яка на даний час знаходиться на розгляді у Рівненському міському суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Факт укладення оспорюваної Додаткової угоди № 7 підтверджується наявними у справі документальними доказами і не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні. Водночас, аналізом діючого законодавства України колегією встановлено, що п. 2 укладеної угоди не відповідає вимогам чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини, а тому покликання скаржника на те, що вирок у кримінальній справі стосовно посадових осіб Відділу капітального будівництва УМВС України в Рівненській області, які підписали Додаткову угоду № 7 від 18.07.2006 року, на даний час відсутній і в суду першої інстанції не було належних доказів для задоволення позову, не може бути прийняте колегією до уваги в якості підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 ст. 215 цього кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З огляду на вищезазначене, колегія вважає, що місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що п. 2 Додаткової угоди № 7 від 18.07.2006 року до Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року на будівництво житла в порядку пайової участі не відповідає вимогам чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини, а тому визнається недійсним з моменту укладення.

Наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З аналізу ст. ст. 207-208 Господарського кодексу України вбачається, що у разі визнання недійсним зобов'язання як такого, що не відповідає вимогам закону, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі –відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Згідно п. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З розрахунку, поданого Прокуратурою Рівненської області до Львівського апеляційного господарського суду 09.06.2008 року (лист № 05-39 вих.-08 від 05.06.2008 року), вбачається, що згідно п. 2 Додаткової угоди № 7 від 18.07.2006 року до Договору № 1/4-20п від 03.10.2000 року на будівництво житла в порядку пайової участі вартість квартири № 19 по вул. Лермонтова, буд. 5Б в м. Рівне була завищена на 88070,30 грн.. Відтак, оскільки п. 2 цієї угоди визнано судом недійсним, вказана сума підлягає поверненню відповідачем до Державного бюджету України.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 13.03.2008 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві України і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 13.03.2008 року у справі № 3/24 залишити без змін.

2. В задоволенні апеляційної скарги ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне за вих. № 03/32 від 27.03.2008 року –відмовити.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Рівненської області.

Головуючий–суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.