ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

03.09.2008р.                                                              Справа № 2/85

За позовом акціонерного товариства „Євроцентр”, м. Рахів

ДО Виноградівської митниці, м. Виноградів

ПРО визнання недійсним договору від 25.08.1994р. купівлі-продажу будівлі санітарно-побутового корпусу площею 108кв.м. на Привокзальній площі в м. Рахів,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Бариський В.П. –представник за дорученням №51 від 23.07.2008р.,

Бариська Я.О. –представник за дорученням №52 від 23.07.2008р.

від відповідача – Пензов С.В. –предст. за дорученням №01-54/3-93 від 09.01.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Представники позивача просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказують на невідповідність змісту угоди вимогам чинного законодавства. Згідно статті 224 ЦК УРСРС права та обов’язки продавця полягають у передачі у власність покупцеві речі та вимоги її оплати та покупця прийняти таке майно (річ) і сплатити за нього певну грошову суму. Заперечують виконання відповідачем зобов’язань за даною угодою, оскільки ним не було прийнято у встановленому порядку дане майно та не здійснено повної оплати його вартості. З таких підстав заперечує дійсність договору купівлі-продажу на підставі статті 48 ЦК УРСР як такої, що суперечить закону. Вважає безпідставними доводи відповідача про преюдиційність фактів, встановлених судом при розгляді справи №2/245, за якою за відповідачем було визнано право власності на спірне майно з мотивів не дослідження Вищим господарським судом України про розгляді даної справи обставин проведення індексації на момент укладення угоди та інших, обов’язкових до встановлення фактів неналежного виконання відповідачем обов’язку по передачі будівлі та її оплати.

Заперечують з приводу клопотання відповідача про вжиття наслідків спливу строку позовної давності із вимогою про визнання договору купівлі-продажу недійсним, однак, відповідної письмово викладеної позиції з цього приводу суду не подали.

Представник відповідача заперечує з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі та у поданому суду письмовому поясненні вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки з матеріалів справи вбачається беззаперечним факт пропуску такого строку та існування неузгоджених сторонами питань з приводу даної угоди ще з 1995 року, що підтверджується поданими

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.09.2008 року по справі №2/85

позивачем до позовної заяви матеріалами. Відтак, просить суд застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Також просить взяти до уваги те, що Вищим господарським судом України при розгляді справи №2/245 визнано за Виноградівської митницею право власності на придбану за договором від 25.08.1994 року будівлю, дану належну правову оцінку фактичним обставинам справи та правовідносинам сторін при її укладенні та виконанні, встановлено належне виконання умов договору купівлі-продажу та набуття права власності на неї митницею, а відтак вважає, що встановлені в ході розгляду справи №2/245 обставини є преюдиційними до даного спору.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між сторонами, а саме акціонерним науково-виробничим об’єднанням „Євроцентр”, м. Рахів (правонаступником якого являється АТ „Євроцентр”) та Рахівською митницею, м. Рахів (правонаступником якої являється Виноградівська митниця внаслідок проведеної реорганізації) 25.08.1994 року було укладено договір щодо продажу санітарно-побутового корпусу загальною площею 108кв.м. на привокзальній площі м. Рахів.

За умовами договору, зокрема, пункту 2, продавець, тобто позивач по справі, продає покупцеві, тобто відповідачу у справі, за кошти вищевказану будівлю по балансовій вартості станом на 01.07.1994п. в сумі 535,5млн.крб. з врахуванням наступної індексації цін до кінця року, згідно розрахунку вартості та виставленого рахунку, в термін до 31.12.1994р. 18 січня 1995 року сторонами було укладено акт прийому-передачі будівлі санітарно-побутового корпусу, вартість якої на момент оформлення даного акту вже склала 0крб.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 35 цього ж кодексу передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Вищого господарського суду України у справі №2/245 за позовом Виноградівської митниці до АТ „Євроцентр”, яка має преюдиціальне значення для розгляду даної спрви, було задоволено вимогу про визнання права власності на дану будівлю та вказано, що дана угода від 25.08.1994р. не містить жодних спеціальних умов щодо моменту виникнення права власності у покупця, то відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, покупець набув на неї право власності з моменту передачі споруди. Також вказує на дотримання сторонами вимог щодо передачі придбаної за такою угодою речі та підписання відповідного акту приймання-передачі.

Позивач заперечує підписання такого акту приймання-передачі та здійснення митницею повної оплати за договором купівлі-продажу, а відтак, вважає таку угоду недійсною з підстав її невідповідності вимогам закону в порядку, визначеному статтею 48 ЦК УРСР.

Аналізуючи позицію сторін з приводу даних правовідносин, суд констатує наступне.

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтею 48 Цивільного кодексу України, за якою недійсною визнається угода, що не

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.09.2008 року по справі №2/85

відповідає вимогам закону. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод, зокрема статей 49, 50, 56, 57, 58 Цивільного кодексу, абзацу другого пункту 6 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", пункту 2 статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", пункту 3 статті 14 Закону України "Про оренду землі" тощо.

Звертаючи з відповідним позовом про визнання угоди недійсною на підставі статті 48 ЦК УРСР сторона повинна довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Натомість, позивачем не доведено наявності обставин невідповідності оспорюваної угоди вимогам закону при додержанні сторонами встановленої форми угоди, їх правоздатності та неправомірності дій відповідача при її укладенні. В свою чергу, посилання позивача на неналежне виконання стороню взятих на себе зобов’язань за такою угодою що полягає на думку позивача у відсутності повної оплати придбаного майна та відмови відповідача у прийнятті такого майна у власність спростовується вищенаведеним та стосується встановлення судом не виконання або неналежного виконання такої угоди.

Водночас, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.Відтак, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, зважаючи на заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку на звернення з даним позовом суд зазначає наступне.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції 01.01.2004р.) встановлено, що правила даного кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Загальний строк позовної давності, згідно вимог статті 71 Цивільного кодексу УРСР (який діяв станом на 21.04.1998 року), встановлюється в три роки. Відповідно до статей 6, 71 ЦК захист цивільних прав здійснюється в установленому законом порядку в межах трирічного строку позовної давності.

Право на захист у судовому порядку для позивача відліковується з моменту порушення цього права, тобто з серпня 1994 року (договір купівлі-продажу від 25.08.1994р.). Позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу заявлений 29.07.2008 року, тому позиція відповідача про те, що позов, заявлений поза межами строку позовної давності (стаття 71 ЦК), є правильним. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу стало відомо про ухилення відповідача від обов’язку по здійсненню повної оплати за придбаний об’єкт та неприйняттю об’єкту у власність ще у грудні 1995 року (лист позивача до митниці від 26.12.1995р. №58), що також доводить пропущення позивачем строку позовної давності.

Згідно зі статтею 80 ЦК, якщо строк позовної давності пропущений з поважних причин, порушене право підлягає захисту. Натомість, позивачем суду не подано жодних доказів, які б належним чином обґрунтовували наявність поважних причин з приводу його пропуску. Відповідно, відсутність поважних причин пропуску

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.09.2008 року по справі №2/85

строку позовної давності є також підставою для відмови в задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 25.08.1994р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі

Рішення підписано та оформлено у відповідності до статті 85 ГПК України 09.09.2008р.