ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№ 17/159

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянувши

касаційну скаргу

Перечинського комунального підприємства "Комунальник"

на

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.08р.

у справі

№17/159 господарського суду Закарпатської області

за позовом

Прокурора Перечинського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Державного управління екології та природних ресурсів в Закарпатській області, м. Ужгород

до

Перечинського комунального підприємства "Комунальник"

про

стягнення 2687306 грн. за порушення природоохоронного законодавства

За участю представників сторін :

від Генеральної прокуратури України –Громадський С.О., прокурор відділу

від позивача –не з’явилися

від відповідача –Мелеса О.М., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від

26.12.2007 року у справі № 17/159, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.08р., частково задоволено позов і вимоги прокурора Перечинського району в інтересах держави в особі державного управління екології та природних ресурсів Закарпатській області, м. Ужгород: стягнуто з КП «Комунальник»в дохід місцевого бюджету Закарпатської обласної ради 210150,00 грн. за порушення природоохоронного законодавства; в частині позовних мог на суму 585728,30 грн. провадження у справі припинено; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Перечинське комунальне підприємство "Комунальник" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від

26.12.2007 року у справі № 17/159 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.08р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також заявником подано клопотання про відновлення процесуального строку для подання касаційної скарги, яке враховуючи вимоги ст.53 ГПК України підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 5 сесії 3 скликання Сімерської сільської ради від 27.12.2000 року Перечинській селищній раді було надано в безоплатне користування терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,5 га для влаштування спільного для двох територіальних громад сміттєзвалища у відпрацьованому кар'єрі колишнього цегельного заводу «Райагробуд».

Рішенням 5 сесії 4 скликання Сімерської сільської ради від 12.03.2003 року відмінено попереднє рішення щодо експлуатації сміттєзвалища.

22.12.2006 року державними інспекторами Ужанського відділення екологічного контролю державного управління охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області із залученням старшого помічника прокурора Перечинського району в присутності Сімерського сільського голови та начальника комунального підприємства «Комунальник», проведено перевірку сміттєзвалища у відпрацьованому кар'єрі колишнього цегельного заводу «Райагробуд».

Перевіркою встановлено, що дане сміттєзвалище експлуатується

комунальним підприємством «Комунальник»для розміщення твердих

побутових відходів з м.Перечни всупереч приписів природоохоронного

законодавства, оскільки відсутні висновок місцевого органу Мінприроди України про погодження місця розташування об'єкту і проектно-технічна документація на будівництво полігону та не проведена паспортизація сміттєзвалища. За розрахунковими даними побутовими відходами засмічено земельну ділянку площею 1,0 га, прилеглу до сміттєзвалища, та придорожню смугу автодороги «Перечни-Ворочево».

За результатами перевірки складено акт №120 від 22.12.2006р., яким зафіксовано вищевказані порушення вимог природоохоронного законодавства, та який підписано керівником КП «Комунальник»Тимко В.В.

Відповідно до ст. 4 3 Закону України «Про відходи»та ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи та про охорону навколишнього природного середовища, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що реальний розмір збитків, завданих внаслідок засмічення земель, згідно проведеного розрахунку в межах кримінальної справи №9704407 становить 210157,47 грн. (а.с.64) . При цьому, судом враховано, що припис про застосування коефіцієнту кратності у спірних відносинах, встановлений Методикою, має рекомендаційний характер та прийнято до уваги той факт, що станом на час вирішення спору відповідачем проведено благоустрій та рекультивацію землі колишнього стихійного сміттєзвалища, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки в межах кар’єру колишнього цегельного заводу на території Сімерської сільської ради б/дати (а.с.17) і актом державної технічної комісії про готовність рекультивованої земельної ділянки до експлуатації (а.с.41,42).

Відповідач вважає, що при здійсненні розрахунку збитків не вірно визначено цільове призначення земельної ділянки, як сільськогосподарського призначення, що вплинуло на визначення суми збитків в цілому згідно Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства.

Судова колегія зазначає, що відповідно до пп. 4.3 п. 4 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, основою розрахунків розміру шкоди від забруднення земельних ресурсів є грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення (конкретної земельної ділянки), яка на підставі Закону України «Про плату за землю»визначається та уточнюється Держкомземом України. Вона є нормативною базою для визначення розміру шкоди від забруднення земель іншого призначення.

Згідно пп.4.4. п. 4 Методики, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, грошова оцінка одного гектара несільськогосподарських угідь (яри, піски тощо) приймається рівною половині грошової оцінки одного гектара пасовищ у зоні розташування конкретної земельної ділянки.

Відповідач надав до матеріалів справи копію довідки відділу земельних ресурсів в Перечинському районі № 56 від 16.01.2008 року, в якій значиться про те, що землі, які знаходяться на території Сімерської сільської ради (контур 492), не відносяться до сільськогосподарських угідь.

Проте, із застосованого судами розрахунку розміру збитків (а.с.64) вбачається, що сума збитків обчислювалася від засмічення земель сільськогосподарського призначення. Докази про належність зазначеної ділянки до земель сільськогосподарського призначення в матеріалах справи відсутні.

Наведене свідчить про не з’ясування судом всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вимоги ст. 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Перечинського комунального підприємства "Комунальник" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.04.08р. та рішення господарського суду Закарпатської області від

26.12.2007 року у справі № 17/159 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська