ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 2-15/2091-2008

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників

ДП "Державне сільськогосподарське підприємство "Сонячне"

Перепечаєва Є.В. –(дор. від 14.05.2008)

Чистюхина О.В. –(дор. від 21.08.2007)

розглянув касаційну скаргу

Державне підприємство "Державне сільськогосподарське підприємство "Сонячне"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008

у справі

№ 2-15/2091-2008 господарського суду АР Крим

за позовом

ТОВ "Велес-Крим"

до

Сімферопольської районної державної адміністрації

третя особа

Державне підприємство "Державне сільськогосподарське підприємство "Сонячне"

за участю

прокурора Сімферопольського району АР Крим

про

спонукання укласти договір

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду АР Крим від 01.04.2007 (суддя: І.Іщенко) позов про спонукання укласти договір оренди земельної ділянки задоволено, відповідача зобов'язано укласти з позивачем договір оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 30 років.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що відповідно до розпорядження Сімферопольської РДА від 03.10.2007 № 2636-р, яким позивачу дозволено розробку технічної документації по землеустрою, останнім у відповідності до ст.ст. 126, 141, 142, 151, 186 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України "Про землеустрій" вчинено всі необхідні дії для отримання земельної ділянки в оренду, а саме виконані та оплачені технічна документація та грошово-нормативна оцінка земельної ділянки, отримано позитивний висновок державної землевпорядної експертизи, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість погодження документації позивача та передачі земельної ділянки в оренду останньому.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 (судді: О.Латинін, Л.Заплава, Г.Прокопанич) рішення господарського суду першої інстанції залишено без зміни з аналогічних мотивів та підстав.

Державне підприємство "Державне сільськогосподарське підприємство "Сонячне" в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з'ясування фактичних обставин, порушення та неправильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник посилається на обставини знаходження спірної земельної ділянки у його користуванні на підставі ухвали Ради Міністрів УРСР № 98 від 26.01.1965, оскільки скаржник є державним підприємством і його майно знаходиться на праві оперативного управління, тому питання передачі спірної земельної ділянки повинно погоджуватися із Міністерством аграрної політики України, судом не надано належної правової оцінки листам Міністерства аграрної політики України, судові рішення порушують права працівників скаржника на отримання земельних ділянок із земель, що знаходяться у користуванні скаржника, розпорядження Сімферопольської РДА від 03.10.2007 № 2636-р, не відповідає законодавству, оскільки спірні земельні ділянки розташовані на території Скворцовської сільської ради, судом неправильно застосована ст. 35 ГПК України в частині преюдиційності фактів, встановлених постановою Сімферопольського районного суду АР Крим від 05.11.2007.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що на підставі розпорядження Сімферопольської РДА № 2636-р від 03.10.2007 позивачу дозволено розробку технічної документації по землеустрою в частині складення документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки строком на 30 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до статей 126, 141, 142, 151, 186 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій»позивачем були виконані та оплаче ні технічна документація та грошово-нормативна оцінка запитуваної земельної ділянки, отримано позитивний висновок державної землевпорядної експертизи.

Позивач звернувся до відповідача листом за вих.. 17 від 21.01.2008, надав технічну документацію та грошово-нормативну оцінку ділянки для визначення суми орендної плати разом із проектом договору оренди на затвердження Сімферопольської райдержадміністрації.

Судом встановлено, що відповідач листом від 30.01.2008 № 382/04-28 відмовився погодити виготовлену позивачем технічну документацію по землеустрою у зв'язку із знаходженням спірної земельної ділянки у користуванні та необхідності вирішення питання надання земельної ділянки згідно з вимогами ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України.

Касаційна інстанція зазначає про те, що вирішуючи спір по суті, надаючи право оренди позивачу, суди першої та апеляційної інстанції не дослідили всіх обставин щодо дотримання порядку надання земельної ділянки в оренду, визначеного ст. 124 Земельного кодексу України та Законом України “Про оренду землі”.

Відповідно до ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку. Рішення про відмову у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою.

Разом з тим, суди не встановили обставин прийняття відповідачем рішення про надання позивачу в оренду відповідної земельної ділянки та укладення на його підставі договору оренди відповідно до вимог земельного законодавства, як і рішення про відмову у наданні.

Відмова відповідача погодити технічну документацію по землеустрою не є рішенням про відмову у наданні земельної ділянки в розумінні ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України.

В силу ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України “Про судоустрій України” є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред’явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Однак, наявність права на пред’явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації, встановленого вищевказаними нормами, права.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з’ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Таким чином, суду належить з'ясувати наявність обставин порушення права позивача відповідачем, відповідність вимог позивача встановленим способам захисту прав, а, відтак, наявності підстав для їх задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, касаційної скарги ДП «ДСГП «Сонячне»заперечує проти вилучення земельної ділянки та доводить наявність у нього правових підстав для користування спірною земельною ділянкою, як правонаступника радгоспу "Скворцовський".

Відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 26.01.1965 № 98 новоорганізованому радгоспу "Скворцовський" постановлено передати відповідні землі та майно.

При цьому, як вбачається з рішення та постанови апеляційної інстанції, обставин правонаступництва та переходу прав на спірні землі до ДП «ДСГП «Сонячне»судом не досліджено, а відповідно висновок про наявність чи відсутність передбачених земельним законодавством підстав користування земельною ділянкою ДП «ДСГП «Сонячне»є передчасним.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

За приписами ст. 116 Земельного кодексу України надання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється після вилучення цієї ділянки у попереднього користувача.

П. 1 ст. 149 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

П. 2 ст. 149 ЗК України передбачено, що вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно з п. 10 ст. 149 ЗК України у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Необхідно також врахувати, що згідно з п. 3 ст. 11110 ГПК України прийняття рішення або постанови, що стосуються прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі у справі, є безумовною підставою для скасування судових рішень як таких, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статуту ДП «ДСГП «Сонячне»засновано на державній власності і підпорядковане Міністерству аграрної політики України.

Суду належить вирішити питання про залучення відповідного міністерства до участі у справі, визначивши його процесуальний статус.

Зважаючи на вищевикладене та предмет спору, судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а право оцінки доказів належить до повноважень суду першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин з застосуванням норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117 –11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 та рішення господарського суду АР Крим від 01.04.2007 у справі № 2-15/2091-2008 господарського суду АР Крим скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Головуючий В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун