ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 38/82

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Київське будівельне підприємство № 5" (далі Товариство)

на рішення

господарського суду міста Києва

від

17.04.08

у справі

№ 38/82

господарського суду

міста Києва

за позовом

Товариства

до

орендного підприємства Науково-дослідного інституту будівельного виробництва (далі Підприємство)

та зустрічним позовом

Підприємства

до

Товариства

про

стягнення 17 500,00 грн.

В засіданнях взяли участь представники:

- Товариства:

не з'явились;

- Підприємства:

Капалєт В.Д. (за дов. № 808/01-08 від 27.06.08).

Ухвалою від 20.06.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Товариства б/н від 19.05.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.07.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 10.07.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 10.07.08 представники Товариства не з'явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Товариства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 10.07.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Підприємства.

Про вказані обставини представника Підприємства було повідомлено на початку судового засідання 10.07.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.07.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 17.04.08 господарського суду міста Києва (суддя

Власов Ю.Л.) зустрічний позов Підприємства задоволено повністю. З Товариства на користь Підприємства стягнуто борг в сумі 17 500,00 грн., а також 175,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказане рішення мотивовано тим, що виконання робіт за договором підтверджено матеріалами справи, зокрема, підписаним без зауважень актом виконаних робіт, всупереч чому доказів оплати таких робіт Товариством не надано.

Не погодившись з рішенням попередньої судової інстанції Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 17.04.08 господарського суду міста Києва скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким Підприємству у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржене рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередньою судовою інстанцією на підставі матеріалів справи, 04.06.07 між Товариством та Підприємством було укладено договір

№ 840 на створення (передачу) науково-технічної, проектної та іншої продукції (роботи, послуги) /далі – Договір/, відповідно до умов якого Товариство доручає, а Підприємство приймає на себе зобов'язання обстеження адміністративного корпусу № 2 інституту фтизіатрії та пульмонології м.Києва, складання висновків про технічний стан будівлі та рекомендацій щодо надбудови додаткових поверхів.

Судом встановлено, що п. 1.2 Договору сторони передбачили початок робіт –червень 2007 року, закінчення – липень 2007 року.

Також, вирішуючи спір по суті місцевий суд встановив, що відповідно до п.п. 2.1, 2.3 Договору за виконану роботу (послугу) Товариство перераховує Підприємству 35 000,00 грн., виплата здійснюється одночасно за закінчену роботу з авансовим платежем 50%, що має бути перерахований не пізніше 10 днів після підписання Договору.

Крім того, встановлено, що за змістом п.п. 3.3, 3.4 Договору після завершення робіт Підприємство надає Товариству акт здачі-приймання продукції (роботи, послуги) з додатком до нього (висновками про технічний стан будівлі), а Товариство протягом 10 діб з дня одержання акту здачі-приймання робіт та звітних документів зобов'язаний передати Підприємству оформлений акт здачі-приймання роботи (послуги) або надати обґрунтовану відмову.

Разом з тим, встановлено, що п. 3.5 Договору сторони визначили, що після передачі оформленого звіту або матеріалів по роботі, що виконана, та відсутності обґрунтованої відмови, Товариство протягом 7-8 днів сплачує Підприємству вартість виконаних робіт за ціною встановленою цим Договором.

Також, суд першої інстанції встановив, що відповідно до п. 5.5 Договору дана угода може бути скасована, якщо одна із сторін порушує її умови та свої зобов'язання, при цьому, сторони повинні виконати взаємні розрахунки та оплату всіх робіт, що були фактично виконані на момент скасування Договору.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевий суд встановив, що 21.06.07 Товариством на виконання умов Договору було перераховано Підприємству проплату за проектно-вишукувальні роботи в сумі 17 500,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 30.07.07 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою, зокрема, вирішено продовжити термін виконання Договору до травня 2008 року.

Водночас, встановлено, що листом від 27.08.07 Товариство направило Підприємству таблиці навантаження адміністративного корпусу № 2 інституту, а в листі від 24.09.07 вказало про те, що Підприємство зобов'язано було виконати роботи по Договору до липня 2007 року, всупереч чому на момент складання листа Товариство, як замовник за Договором, результатів науково-технічних досліджень не отримало.

Судом встановлено, що листом від 09.10.07 Підприємство повідомило Товариство про те, що затримання у видачі офіційно оформлених звітів виникло в зв'язку з різними значеннями міцності вапняного розчину цегляної кладки фундаментів і стін, що викликало необхідність збільшення додаткових відборів зразків і проведення їх випробувань.

Також, встановлено, що в листі від 24.10.07 Підприємство повідомило Товариства про те, що роботи з обстеження корпусу патоморфології та адміністративного корпусу № 2 інституту фтизіатрії та пульмонології з висновками про технічний стан будівель та рекомендацій щодо надбудови додаткових поверхів, виконані, в цьому ж листі Підприємство просило Товариство підписати акти здачі-приймання виконаних робіт.

Вирішуючи спір, місцевий суд дослідив, що листом від 21.11.07 Товариство повернуло Підприємству документацію у зв'язку з порушенням останнім строків виконання робіт та з підстав того, що вказана документація вже не є актуальною. Підприємство в листі від 23.11.07 просило прийняти вибачення за затримку виконання робіт та повідомило, що готово сплатити неустойку, передбачену укладеним Договором, проте Товариство в листі від 04.12.07 повідомило Підприємство, що на підставі ст. 612 Цивільного кодексу України відмовляється від прийняття виконаної Підприємством роботи.

Разом з тим, при вирішенні спору по суті судом першої інстанції встановлено, що 16.04.08 між сторонами було підписано акт здачі-приймання науково-технічної продукції (роботи, послуги), проектної продукції та іншої продукції за Договором. Відповідно до вказаного акту науково-технічна продукція відповідає умовам Договору і в належному порядку оформлена, проведено обстеження технічного стану адміністративного корпусу № 2, інженерно-геологічні вишукування, випробування матеріалів конструкцій будівлі та надано рекомендації щодо надбудови додаткових поверхів. При цьому, відповідно до вказаного акту Товариство зобов'язалось перерахувати Підприємству 17 500,00 грн.

При вирішенні спору по суті місцевий суд встановив, що факт оплати боргу за Договором матеріалами справи не підтверджено, та Товариством будь-яким чином не доводиться.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, первісний позов у справі було подано Товариством, яке просило стягнути з Підприємства

17 500,00 грн. збитків, завданих несвоєчасного виконання останнім своїх зобов'язань за Договором.

Проте у зв'язку з поданням Товариством заяви про відмову від позову, ухвалою від 17.04.08 господарського суду міста Києва з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі було припинено.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

В той же час враховується, що відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом, особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх заходів для належного виконання зобов'язання.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що

ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, оскільки матеріалами справи доведено факт продовження сторонами строку виконання Договору та підписання між сторонами актів виконаних робіт (без зауважень та застережнь), то є правомірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог Підприємства за зустрічним позовом у справі про сплату боргу за виконані роботи.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги

ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм відповідну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм чинного законодавства, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Київське будівельне підприємство № 5" б/н від 19.05.08 залишити без задоволення.

Рішення від 17.04.08 господарського суду міста Києва у справі № 38/82 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська