ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№
20/232/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів
:

Бакуліної
С.В.,  Рогач Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
24.01.2008 року Запорізького апеляційного
господарського суду

у
справі

№
20/232/07

господарського
суду

Запорізької
області

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1

до

1.          Товариства з обмеженою
відповідальністю   “Автомобільний
ринок”; 2.          Запорізької міської
ради

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача:                         Орендне підприємство “Запорізьке
міжміське бюро
технічної
інвентаризації”

про

визнання
права власності

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

не
з'явились

від
відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:

не
з'явились не з'явились не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Запорізької області (суддя Гандюкова Л.П.) від 30.07.2007
року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського
суду (головуючий суддя -Зубкова Т.П., судді -Колодій Н.А., Коробка Н.Д.) від
24.01.2008 року, у справі № 20/232/07 в задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти
повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме:
ст.ст.331, 207, 218 ЦК України, ст.ст.32, 33, 84 ГПК України.

У
відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 повністю заперечує викладені в ній
доводи.

Сторони
не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Перевіривши
повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що 17.01.2003 року на підставі договору
купівлі-продажу незавершеного будівництва ТОВ “Автомобільний ринок” придбало у
ПП “ЕВР” об'єкт незавершеного будівництва автомобільного ринку (нерухоме
майно), розташований на земельній ділянці площею 137279 м2 за
адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 36.

Рішенням
виконавчого комітету Запорізької міської ради № 190/4 від 29.05.2003 року TOB
“Автомобільний ринок” передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку
площею 12,7985 га по Оріхівському шосе для розташування автомобільного ринку за
рахунок земель Запорізької міської ради.

24.07.2003
року на виконання вказаного рішення між Запорізькою міською радою та TOB
“Автомобільний ринок” укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована
за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, площею 12,7985 га, для розташування
автомобільного ринку, строком до 29.05.2013 року.

За
договором № 387 від 19.03.2004 року ПП ОСОБА_1 на торговій площі автомобільного
ринку, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 36, за плату
надавалися послуги по закріпленню за ним торгового місця в ряду №
4 місце 73 загальною площею 15 м2, згідно з генеральним
планом Автомобільного ринку.

На
підставі договорів від 01.08.2005 року за № 742 та № 743 за ПП ОСОБА_1 були
закріплені торгові місця загальною площею 15 м2, розміщені в
торгівельних рядах № 1 місце 34 та № 4 місце 55 відповідно.

За
договорами від 01.03.2006 року № СГ-000078 та № ОС-0000061 ПП ОСОБА_1 користувався
торговими місцями, розміщеними в торгівельних рядах № 5 місце № 55 та № 2 місце
№ 38 відповідно.

19.03.2004
року та 02.04.2004 року ПП ОСОБА_1 (замовник) уклав з TOB “Лакма” (виконавцем)
договори підряду на проведення робіт по будівництву (реконструкції) торгових
кіосків площею 15 м2 кожний на закріплених за замовником торгових
місцях: ряд № 4 місце № 66 та ряд № 1 місце № 45 відповідно. За
договорами підряду підрядником та замовником (позивачем у справі) підписані акти
виконаних робіт, вартість яких оплачена позивачем у повному обсязі
(підтверджується долученими до справи копіями квитанцій).

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Запорізької міської ради
щодо оформлення права власності на кіоски. Листом № 4256/11-29 від 23.03.2007
року йому відмовлено в оформленні права власності. При цьому в листі зазначено,
що кіоск є металевою розбірною конструкцією, не є об'єктом нерухомості,
внаслідок чого право власності на нього не може бути оформлене та зареєстроване
шляхом прийняття виконавчим комітетом міської ради відповідного рішення. Крім
того, оформлення права власності на новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані об'єкти нерухомого майна може бути здійснено за наявності акта
комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію, дозвільних
документів на відведення земельної ділянки для забудови відповідного об'єкту
нерухомості.

Визнання
права власності на кіоски, розташовані в ряду № 2 місце № 38 та в ряду № 5
місце № 55 на авторинку за адресою: Оріхівське шосе, 36 в м. Запоріжжя, які
позивач вважає нерухомим майном, створеним ним в установленому законом порядку,
стало предметом судового розгляду у справі

№
20/232/07.

Суди
правомірно відмовили позивачу у задоволенні позову, виходячи із наступного.

Приписами
ч.2 ст.41 Конституції України встановлено, що право власності набувається в
порядку, визначеному законом.

Відповідно
до ст.38 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом, зокрема із правочинів.

Стаття
331 ЦК України визначає, що право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно
виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної реєстрації.

Для
набуття права власності на новостворене нерухоме майно існує спеціальний
порядок.

Відповідно
до ст.23 Закону України “Про планування і забудову територій”, забудова
територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та
технічного переоснащення підприємств. Будівництво об'єктів здійснюється згідно
з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і
місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Правові,
економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в
Україні визначені в Законі України “Про основи містобудування”.

Відповідно
до ст.22 Закону України “Про основи містобудування”, забудова земельних
ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення
права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку,
передбаченому цим законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно
ст.5 цього Закону при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути
забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів
згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів,
норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно
до ст.18 вказаного Закону будівництво об'єктів містобудування незалежно від
форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством
порядку об'єктів забороняється.

Згідно
з п.3.5 Правил забудови м. Запоріжжя, затверджених Рішенням Запорізької
міської ради 15.10.2003 року за № 34, кіоски, павільйони, металеві гаражі,
зупинкові комплекси віднесені до тимчасових споруд. При цьому тимчасовими
визнаються споруди, не пов'язані з землею фундаментами, або визначені як
тимчасові відповідними рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради.
Дозвіл на встановлення тимчасових споруд, не пов'язаних з землею фундаментами,
надається виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі позитивного
висновку районної адміністрації міської ради.

Відповідно
до п.3.1 Правил види, склад, порядок розробки, погодження та затвердження
проектно-кошторисної документації визначаються ДБН А.2.2-3.-97 “Склад, порядок розроблення,
погодження та затвердження проектної документації для будівництва”. Прийняття в
експлуатацію тимчасових споруд покладається на технічну комісію, що утворюється
при райадміністраціях міської ради (п. 3.5 Правил).

Як
вірно вказали суди, позивач не надав належних доказів того, що його право
власності на спірні споруди, які він вважає нерухомим майном, виникло з
підстав, які заявлено, правомірно, в установленому законом порядку. Він не
підтвердив належним чином, що будівництво кіосків відбувалося з дотриманням
всієї процедури будівництва нових об'єктів, зокрема, щодо отримання дозволу на
будівництво, складання проектної документації та її погодження у відповідних
державних органах тощо. Не надав позивач і доказів введення об'єктів в
експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Посилання
позивача на лист Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю
Головного управління архітектури та містобудування при Запорізькій міській раді
(вих. № 394) від 18.09.2003 року (т.1 а.с.52) правильно визнано судами
необґрунтованим, оскільки в ньому повідомляється про введення в експлуатацію
першої черги будівництва авторинку ще у 1999 році, тобто до будівництва кіосків
позивачем. В листі TOB фірми “Інжсервіспроект” (вих. № 38) від 12.04.2005 року (т.1
а.с.53) мова йде про робочий проект “Реконструкції автомобільного ринку по вул.
Оріхівське шосе в м. Запоріжжя”, який у 2005 році (тобто, після побудови
кіосків позивачем) знаходився лише на стадії експертизи та погодження. Ці
документи не спростовують висновків суду першої інстанції (крім того, проект
розроблявся для авторинку, як цілісного майнового комплексу, а не окремо для
кіосків позивача).

Безпідставним
визнано судами, з чим погоджується колегія суддів, і посилання позивача в
обґрунтування своїх вимог на ст.ст.355, 364 ЦК України, якими визначено поняття
і види права спільної власності та порядок виділу частки з майна, що є у
спільній частковій власності, оскільки підстави виникнення такої власності на
цілісний майновий комплекс позивачем не доведені. Як встановлено судами, TOB
“Автомобільний ринок” придбало майно на підставі договору купівлі-продажу від
17.01.2003 року, стороною цього договору (покупцем) позивач не був. Доказів
визнання зазначеного договору недійсним в установленому законом порядку судам
не надано.

Посилання
TOB “Автомобільний ринок” (відповідача-1) у своєму відзиві на положення
Методичних рекомендацій щодо встановлення порядку розміщення малих
архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджених
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального
господарства України від 04.09.2006 року за № 296, є необґрунтованим, оскільки
вказаний акт на час побудови кіосків (2004 рік) не існував.

Крім
вищевикладеного, слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.24 Закону України “Про
планування і забудову територій” у разі, якщо замовник (забудовник) не є
власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально
засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо
ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та
користувача земельної ділянки на її забудову.

Долученими
до справи доказами підтверджується, що власником земельної ділянки є
територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, якою
земельна ділянка, розташована під авторинком, передана в оренду TOB
“Автомобільний ринок”. Доказів отримання згоди власника та користувача
земельної ділянки на її забудову позивач судам не представив.

Згідно
ст.181 ЦК України, до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений
законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні
об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно
до п.1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти
нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у
встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.
Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані
фундаментом із землею.

Згідно
ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч
вимог вищенаведеної норми позивач не надав належних доказів того, що кіоски є
нерухомим майном.

Подані
позивачем рекламні буклети та оголошення про продаж комерційної нерухомості
(кіосків), розташованих у м. Запоріжжі, Оріхівське шосе, 36, що начебто
розповсюджувалися TOB “Автомобільний ринок”, ніяким чином не підтверджують, що
кіоски, на які позивач просить визнати право власності, є нерухомим майном.
Питання правомірності поширення TOB “Автомобільний ринок” інформації щодо
правового статусу кіосків, розташованих на авторинку, та достовірність цієї
інформації не є предметом судового розгляду у справі

№
20/232/07.

Також
суди виходили із того, що позивач не надав належних доказів того, що кіоски, на
які він просить визнати право власності в ряду № 2 місце № 38 та в ряду № 5
місце № 55 на авторинку за адресою: Оріхівське шосе, 36 в м. Запоріжжя, були
створені (реконструйовані) саме ним. Так, надані судам як доказ проведення
побудови, договори підряду від 19.03.2004 року № 387 та від 02.04.2004 року №
416 свідчать про те, що ПП ОСОБА_1 доручив TOB “Лакма” (як підряднику) провести
побудову (реконструкцію) торгових кіосків в ряду

№ 4
місце № 66 та в ряду № 1 місце № 45 відповідно, що не відповідає ані заявленим
у позові рядам та місцям, ані торговим місцям, закріпленим на той час за ПП
ОСОБА_1 за договором № 387 від 19.03.2004 року.

В
силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

З
огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком попередніх
інстанцій, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання за
ПП ОСОБА_1 права власності на кіоски, розташовані в ряду № 2 місце № 38 та в
ряду № 5 місце № 55 на авторинку за адресою: Оріхівське шосе, 36 в м. Запоріжжя,
відсутні.

Беручи
до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія
суддів не вбачає підстав для скасування постанови Харківського апеляційного
господарського суду.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.ст.11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд
України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 24.01.2008 року у справі

№
20/232/07 залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 24.01.2008 року у справі № 20/232/07 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна
Л.Рогач