ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.08

Справа №АС17/289-08.

За
позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Конотопської міжрайонної
державної податкової інспекції

про визнання  нечинним податкового повідомлення-рішення

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача     ОСОБА_2., ОСОБА_3.

Від
відповідача Карпенко Н.М.

У засіданні брали участь секретар судового
засідання Котенко Н.М.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач просить суд визнати нечинним податкове повідомлення-рішення
Конотопської МДПІ від 26.03.2008 р. №/0, як таке, що суперечить
чинному законодавству і порушує його законні інтереси.

Відповідач
в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись
на те, що підприємець має значні обсяги придбаної та реалізованої продукції
(цемент), для обробки (розвантаження вагонів, перевантаження в автомобілі,
прибирання вагонів та постачання до покупця) необхідно використання робочої
сили, але у підприємця ОСОБА_1наймані працівники не використовувались і у
підприємця ОСОБА_4., який надавав послуги, також найманих працівників не було.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази
по справі, суд встановив:

Відповідачем
за результатами планової виїзної документальної перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1за період з 10.02.2007 р. по
31.12.2007 р. складено акт від 14.03.2008 р. №108/17-10/НОМЕР_1/119, яким
встановлено порушення позивачем пп. 7.4.3, п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997 р., в результаті чого було занижено
податок на додану вартість за 2007 р. на суму 34 грн. 00 коп.; порушення
позивачем вимог ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 р., в результаті чого не
утримано та не перераховано до бюджету суми податку з доходів від
підприємницької діяльності в сумі 6 607 грн. 50 коп.

На
підставі зазначеного вище акта перевірки відповідач 26.03.2008 р. виніс
податкове повідомлення-рішення №/0 на суму податкового зобов'язання 6
607 грн. 50 коп.

Порядок
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю
регулюється Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян», положення якого продовжують діяти і після
набрання з 01.01.2004 р. чинності Законом України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 р. з урахуванням положень пункту 9.12. статті 9
цього Закону.

Загальним
оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між
валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими результатами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До
складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів фізичними
особами-суб'єктами підприємницької діяльності без створення юридичної особи,
належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу)
згідно із Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від
28.12.1994 р. з урахуванням відповідних обмежень і особливостей стосовно
фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності.

Склад
валових витрат наведено у пункті 5.2. статті 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Згідно з цим пунктом до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції  (робіт, послуг) і
охороною праці, з урахуванням певних обмежень (п.5.2. ст. 5 цього Закону).

Положення
статті 5 цього Закону застосовуються в частині підтвердження первинними
документами витрачених сум згідно з операціями (які відповідають переліку
статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (звітному
кварталі) безпосередньо отримано дохід.

Згідно
підпункту 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно
до п. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність
в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа
(форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської
операції.

Так,
відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що в первинних документах позивача,
зокрема в договорах про надання послуг від 01.04.2007 р. та від 01.10.2007 р.,
актах виконаних робіт від 27.06.2007 р., від 28.09.2007 р. та від 31.12.2007 р.
відсутній конкретний перелік наданих позивачу послуг, а також відсутня
інформація щодо того, в чому конкретно виражались отримані позивачем
консультаційно-маркетингові послуги та послуги по транспортній обробці вантажу,
та відсутня інформація, яка б свідчила про зв'язок понесених витрат з
господарською діяльністю позивача, а також відсутні звіти про
консультаційно-маркетингові дослідження, які містять конкретний перелік послуг
і всі реквізити, передбачені ч.2 ст. 9 Закону України  «Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», у зв'язку з чим позивач був позбавлений права включати
вартість таких послуг до складу валових витрат.

Проте,
на підтвердження своїх вимог позивач подав суду письмові докази, а саме: копії
договорів про надання маркетингових послуг та послуг з транспортної обробки
вантажів, додаткових угод до них, актів виконаних робіт, звітів про результати
виконаних досліджень, а також копії накладних на придбання та реалізацію
цементу, які свідчать про наявність зв'язку витрат на послуги по збору,
узагальненню та аналізу такої інформації з отриманими доходами.

Таким
чином, суд дійшов до висновку про те, що перераховані вище письмові докази
цілком відповідають вимогам п. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні», а позивач правомірно включив  вартість консультаційно-маркетингові послуг
та послуг по транспортній обробці вантажу до складу валових витрат, у зв'язку з
чим податкове повідомлення рішення від 26.03.2008 р. №/0 на суму
податкового зобов'язання 6 607 грн. 50 коп. підлягає визнанню нечинним.

Згідно
ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, але
відповідач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів,
які б об'єктивно, і у  зазначеному законом
порядку, підтвердили його позицію.

Таким
чином, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Згідно
ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті
державного мита підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись
ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції
від 26.03.2008 р. №/0.

3.          Стягнути з державного бюджету м. Суми
(р/р 0002 в УДК в Сумській області, МФО 837013, код ЗКПО 23636315,
код 22090200, символ 095) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1 код
НОМЕР_1)  3 грн. 40 коп. витрат по сплаті
державного мита

Заява
про апеляційне оскарження постанови  суду
першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                        О.В. КОВАЛЕНКО