СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

10.06.2008
Справа №  4/265-08

Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Ємленінової З.І. при секретарі  Сокуренко Л.І., розглянув  у відкритому судовому засіданні справу

за позовом    приватного підприємця ОСОБА_1 м. Скадовськ

Херсонської області

до   управління праці та соціального захисту
населення Скадовської районної державної адміністрації м. Скадовськ Херсонської
області

третя особа-1
на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - виконавчий
комітет Скадовської міської ради м.Скадовськ
Херсонської області

третя особа-2
на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору -  головне фінансове управління Херсонської
облдержадміністрації м. Херсон

про   стягнення
54.142грн.49коп.

за участю   представників сторін:

від
позивача   - уповноважена
особа  Петрохаус О.Є.

від
відповідача  - уповноважена
особа  Таланова М.Й.

від 3-ї особи-1 -не з'явився

від 3-ї особи-2 -заст. начальника
управління Царенко Н.М., юрист Козаков С.Я.

Позивач звернувся з  позовом про
стягнення  з управління праці та
соціального захисту населення Скадовської районної державної адміністрації
Херсонської області 54.142грн.49коп. заборгованості за договором  про
пільгове перевезення
громадян  від 11.01.2007року №1.

Відповідач,  не заперечуючи того, що  позивачем здійснено  перевезень
пільгових  категорій громадян  на суму, яка
перевищує  фактично  перераховану ним суму, посилається на  те, що
розрахунки  були здійсненні з  позивачем в межах  отриманих
планових  сум субвенцій,
передбачених  розписом видатків  на 2007 рік по  мірі надходження  коштів із
державного  бюджету.

Представники третьої особи-2  позовні вимоги не  визнають, обґрунтовуючи свої  заперечення тим, що за умовами  укладеного
між  позивачем та відповідачем
договору від 11.01.2007року передбачено
відшкодування фактичних
витрат  позивача  за пільгові перевезення громадян, але  не більше
від планових  сум  субвенцій передбачених  розписом видатків  на 2007 рік по  мірі надходження  коштів із
державного  бюджету. Третя особа
вважає, що  відповідач, як головний
розпорядник  коштів, свої  договірні зобов'язання виконав та  здійснив розрахунки  з
позивачем в межах коштів
отриманих із  державного  бюджету. Третя особа-2 також  посилається на те, що  відповідно до
звіту відповідача  у нього  відсутня заборгованість  по загальному фонду бюджету по  Садовському району станом на 01.01.2008року.

Представник третьої  особи-1
своїм правом на участь в судовому засіданні  не скористався,  в засідання суду  не
з'явився, відзив на позов і витребувані судом документи не надав,
незважаючи на те,  що  був повідомлений про  час розгляду справи.

За таких  підстав, оскільки  клопотання про  відкладення розгляду справи від  третьої особи-1 не  надходило, справа відповідно до  статті 75 ГПК України розглядається без  участі представника третьої особи-1 за
наявними  в справі доказами, яких достатньо  для
вирішення спору по  суті.

Розглянувши матеріали  справи, дослідивши надані до  справи докази, заслухавши представників
сторін, суд -

Встановив:

Між
приватним підприємцем ОСОБА_1(позивач по
справі), управлінням праці та соціального захисту населення Скадовської
районної державної адміністрації (відповідач) та виконавчим комітетом
Скадовської міської ради    Херсонської
області 11 січня 2007року укладено
договір №1.

Згідно з  цим договором
позивач прийняв на себе обов'язки
здійснювати  перевезення пільгових  категорій
громадян (інвалідів війни, учасників бойових  дій, учасників війни, вдів загиблих, членів
сімей загиблих, ветеранів праці, осіб, які мають  особливі заслуги перед  батьківщиною, ліквідаторів аварії на ЧАЕС 1
та П  категорій серії А, реабілітованих,
пенсіонерів, інвалідів, дітей-інвалідів та осіб які супроводжують  інвалідів 1 групи, або  дітей-інвалідів, інвалідів по зору) на
автомобільному транспорті міського
сполучення.

Пунктом 2.1.2 зазначеного  договору передбачено  здійснення
позивачем перевезення пільгових
категорій громадян  за
талонною   системою. Позивач прийняв на
себе обов'язки також  щомісяця, не  пізніше
5 числа наступного  за звітним
місяця  надавати  відповідачу
розрахунки  на компенсаційні
виплати за пільговий проїзд  на
підставі  пред'явленого  реєстру
та використаних талонів на пільговий проїзд на  автомобільному транспорті  міських маршрутів (пункт 2.1.4).

Відповідно до вимог  частини 4 статті 179 ГК України  при
укладенні господарських
договорів  сторони  можуть
визначати  зміст  договору на основі вільного  волевиявлення
та погодити  на свій розсуд
будь-які умови договору, які не
суперечать  законодавству. Принцип  свободи договору  та втілення в договорі  спільного
волевиявлення сторін  встановлено
і статтею 627 ЦК України.

При
укладенні договору від 11.01.2007року сторони  узгодили
порядок розрахунків за надані позивачем послуги, які відповідно з  пунктом 2.3.1 договору  відповідач відшкодовує  згідно з
фактичними  витратами, але не  більше
від  планових асигнувань  передбачених
розписом видатків на поточний рік та по
мірі надходження  коштів з
державного  бюджету.

Матеріали  справи свідчать  про  те,
що  позивачем виконанні обов'язки  за договором. Ним  щомісяця
своєчасно в передбачений договором строк надавалися відповідачу  розрахунки
на компенсаційні виплати за пільговий проїзд на підставі
пред'явленого  реєстру та використаних талонів
на пільговий проїзд на  міських  маршрутах
загального  користування..

Частиною 1 статті 193 ГК України
встановлено обов'язок  суб'єктів
господарювання  та інших  учасників господарських  відносин
виконувати  господарські
зобов'язання  належним чином  відповідно до
закону, інших  правових  актів, договору, а за відсутності  конкретних
вимог щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до  вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо  виконання зобов'язання закріплені і в статті
526 ЦК України.

Відповідно до  статті 51 Бюджетного Кодексу України, статті
47  Закону України „Про Державний бюджет  України на 2007рік”, Постановою  Кабінету Міністрів України  №256 та дорученням Міністерства Фінансів
України  від  13.04.2005року  №31-11250-13/6442 визначено, що  фактичне
відшкодування витрат  за пільгові
перевезення окремих  категорій
громадян  проводиться з  урахуванням
фактично  наданих  послуг, але не  більше
від  планових  сум субвенцій, передбачених  розписом видатків на поточний рік та по  мірі надходження коштів  з
державного  бюджету.

При
укладенні договору від 11.01.2007року сторонами  враховано
вимоги  зазначених  норм закону і пунктом 2.3.1 передбачено
аналогічний порядок  відшкодування витрат
за пільгові перевезення  окремих  категорій громадян. Зазначений договір  відповідно до
статті 629 ЦК України є
обов'язковим  для виконання
сторонами.

Як свідчать  матеріали
справи,  відповідачем
фактично  було  відшкодовано
позивачу  в 2007 році кошти в
межах  отриманих  сум субвенцій, передбачених  розписом видатків на поточний рік  по
мірі надходження коштів  з  державного
бюджету. Таким чином відповідач виконав свої  обов'язки
за умовами пункту 2.3.1 договору від 11.01.2007року.

Посилання  позивача на рішення Конституційного  Суду України
від 09.07.2007року №6-рп/2007 по
справі №1-29/2007  в частині  визнання
такою, що  не  відповідає Конституції  України
статті 36 Закону України
„Про  Державний бюджет України” не  є належним доказом по  справі, оскільки зазначене рішення не  розповсюджується на правовідносини  сторін, так як  статтею 36 зазначеного  закону встановлені пільги,  компенсації
і гарантії для окремих  категорій  працівників бюджетних  установ, військовослужбовців та особам
рядового і начальницького  складу  щодо
знижки  плати  за користування житлом  та іншими
комунальними  послугами, в тому
числі і безкоштовним проїздом усіма видами
міського  пасажирського
транспорту. Тобто  цією нормою  встановлені пільги не  для тих
категорій громадян, які позивач зобов'язався перевозити  за договором, а  для іншої
категорії  громадян.

Не
передбачено  договором і  обов'язку відповідача  здійснювати відшкодування   за спірними
сумами із  субвенцій 2008року,
тому посилання позивача на те, що
при  відсутності надходження
коштів  з
державного  бюджету в 2007році,
вони повинні бути  відшкодовані в 2008
році, безпідставні.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати  відповідно до
ст.. 49 ГПК України відносяться на позивача.

В засіданні за згодою  представників сторін  оголошувалася вступна та резолютивна частина
рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49,
82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и
в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя
З.І. Ємленінова

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України
17.06.2008