ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.06.08                                                                                           Справа № 10/394

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Якімець Г.Г.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ЕРГО»(надалі ТзОВ НВП «ЕРГО») б/н та б/д

на рішення                    Господарського суду Львівської області від 28.02.2008 року

у справі                    №10/394

за позовом:                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготрансферт»(надалі ТзОВ «Енерготрансферт»), м. Київ

до відповідача:           ТзОВ НВП «ЕРГО», с. Малехів, Львівська область

про:                              стягнення заборгованості за договором постачання товару,

з участю представників сторін:

від позивача: Стьопочкіна І.В. –представник (довіреність за № 08-юр від 30.05.2008р.)

від відповідача: не з’явився

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представнику позивача роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.02.2008р. у справі № 10/394 (суддя Довга О.І.) позовні вимоги ТзОВ «Енерготрансферт»задоволено частково, стягнуто з ТзОВ НВП «ЕРГО»на користь ТзОВ «Енерготрансферт»8 185,43 грн. основного боргу, 617,47 грн. інфляційних витрат, 442,45 грн. пені, 82,95 грн. 3% річних, 130,17 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати заборгованості відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач в судовому засіданні та в запереченні на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач в судове засідання не з’явився, причини неявки не повідомив. Оскільки останній належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення № 302999, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Енерготрансферт»(постачальник) та ТзОВ «НВП «ЕРГО»(покупець) було укладено договір постачання товару від 21.07.2005р. (з урахуванням протоколу розбіжностей та додаткової угоди), відповідно до умов якого постачальник зобов’язується постачати, а покупець приймати та оплачувати на умовах та в порядку, що визначається цим договором, товари в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в специфікації та накладних, які є невід’ємними частинами цього договору (а.с. 17-23).

Згідно з розділом 6 договору оплата здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту реалізації товару. У випадку, якщо товар залишається нереалізованим протягом 90 календарних днів з дати поставки товару, покупець має право повернути його постачальнику.

На виконання умов договору, за час дії договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 169 543,49 грн., що підтверджується видатковими накладними, долучених до матеріалів справи (а.с. 35-55). Вказані накладні підписані та скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частину товару оплатив та частину товару, відповідно до п.6.3 договору, повернув позивачу всього на суму 145 941,77 грн., доказом чого є накладні на повернення товару (а.с. 56-71).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 23 601,72 грн. , з яких: згідно довідки «Залишки товару (згорнуті) в прихідних цінах»у відповідача знаходиться нереалізованого товару на суму 11 727,27 грн. (а.с. 34) та борг за реалізований, але неоплачений товар в сумі 11 874,45 грн.

У зв’язку з непогашенням відповідачем суми заборгованості в розмірі 11 874,45 грн., позивачем на вказану суму була направлена претензія № 24-юр від 7.09.2007р. , проте остання залишена без відповіді та задоволення (а.с. 9-10).

Як встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справи відповідачем були здійснені платежі 15.01.2008р. та 16.01.2008р. на загальну суму 14 000,00 грн.

Отже, станом на 16.01.2008 р. у відповідача перед позивачем існує борг в сумі 9 601,72 грн. Станом на 11.02.2008 р. у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за реалізований, але неоплачений товар на суму 8 185,43 грн.

Ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сума боргу підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростовано отримання від позивача товарів та не надано доказів про здійснення оплати боргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом було зроблено правильний висновок про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 9 328,30 грн. боргу, в т.ч. 8 185,43 грн. основного боргу, 617,47 грн. інфляційні витрати, 442,45 грн. пені, 82,95 грн. 3% річних.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат на відрядження представника позивача до суду, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що дані відносини трактуються як трудові відносини, а відтак, відшкодовуються бухгалтерією підприємства.

Твердження скаржника про порушення судом першої інстанції окремих норм процесуального права при прийняті рішення, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду України вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи копії реєстру вихідної кореспонденції господарського суду Львівської області, ухвалу суду першої інстанції про відкладення розгляду справи було відправлено сторонам, в т.ч. ТзОВ «НВП «ЕРГО»14.02.2008р.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, брати участь в господарських засіданнях. Цією ж статтею законодавчо встановлено обов'язок сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, проте своїм правом участі у судовому засіданні не скористався, у зв'язку з чим позовна заява розглядалася за наявними матеріалами справи у відповідності до ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач належними та допустимими доказами не спростував доводів, викладених в позовній заяві.

Враховуючи, що місцевий господарський суд правильно встановив обставини справи, та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення..

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 28.02.2008р. у справі № 10/394 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

Г.Г. Якімець