СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07
квітня 2008 р.
Справа  № 17/25

Господарський
суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому
судовому засіданні справу за участю представників:

позивачів-
1, 2 -ОСОБА_3., представник за
довіреністю;

відповідача -ОСОБА_4., представник за довіреністю;

третьої
особи -ОСОБА_2, приватний
підприємець

розглянув
справу за позовом Солотвинського споживчого товариства, смт. Солотвино
Тячівського району (позивач-1), приватного підприємця ОСОБА_1, смт.
Солотвино Тячівського району (позивач-2) до Солотвинської селищної ради,
смт. Солотвино Тячівського району за участю приватного підприємця ОСОБА_2, смт.
Солотвино Тячівського району як третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору

СУТЬ СПОРУ:
про скасування рішення Солотвинської селищної ради від 21.04.2005р. № 269 „Про
визнання території між будівлями № 34 та № 36
по вул. Сігетській (колишня З. Мозгового) територією загального
користування”

Позивачі
звернулися до суду із наведеними вимогами, а їх представник у ході судового
розгляду наполягає на їх задоволенні, оскільки вважає, що оспорюване рішення
прийняте з порушенням чинного законодавства та порушує їх  законні права та інтереси на
користування  зазначеною земельною
ділянкою, призначеною для обслуговування будівлі магазину „Гастроном”,
належного позивачеві-1 на праві власності та переданого в оренду позивачеві-2.
Останньому передано також право оренди цієї земельної ділянки відповідно до
рішення відповідача від 23.03.06 як власника землі.  Посилається на те, що третя особа у даній
справі використовує оспорюване рішення як підставу для необґрунтованих позовів
до позивача-1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою між
будівлями №№ 34 та 36, чим порушує також і права позивача-2, як орендаря
будівлі та  зазначеної земельної ділянки.

Відповідач
письмовими поясненням та  у ході судового
розгляду справи позовні вимоги визнає повністю, вважаючи оспорюване рішення
таким, що прийнято без будь-якого документального обгрунтування та належних
законних підстав. Дане рішення фактично не набрало законної сили, оскільки на
цій же сесії селищної ради (на другому пленарному засіданні) щодо цієї ж
земельної ділянки прийнято  рішення від
29.04.05р. № 282 „Про дозвіл на розробку проекту інвентаризації”, відповідно до
п. 2 якого земельна ділянка, на якій розташована будівля магазину „Гастроном” з
бетонною площадкою (естакадою) для розвантажування автомобілів  передана в довгострокову оренду позивачеві-1,
який і до того часу користувався цією земельною ділянкою. У зв'язку з набуттям
позивачем-2 права оренди будівлі магазину, відповідач рішенням від
23.03.06  № 416 передав позивачеві-2 в
оренду і зазначену земельну ділянку, призначену для обслуговування будівлі.
Дана ділянка відведена в натурі згідно проекту із землеустрою погодженого та
затвердженого  у встановленому порядку.

Третя
особа заперечує проти заявленого позову, вважаючи, що земельна ділянка за
оспорюваним рішенням правомірно визнана землею загального користування,
оскільки примикає до викупленої третьою особою будівлі кінотеатру та повинна
забезпечувати евакуаційний вихід з цієї будівлі.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи,
та керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

За приписами ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень  суб'єктів владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення.

За приписами
ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в
адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення  покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову.

У ході судового розгляду даної справи
відповідач визнав позовні вимоги щодо визнання недійсним оспорюваного рішення
від 21.04.2005р. № 269 „Про визнання території між будівлями № 34 та № 36  по вул. Сігетській (колишня З. Мозгового)
територією загального користування”, як такого, що прийняте не у відповідності
до закону та без належних підстав.

За змістом
ст.ст. 18-20  Земельного кодексу України
землі України за основним цільовим призначенням поділяються на певні
категорії.  Віднесення земель до тієї чи
іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. При цьому,
зазначеними приписами Земельного кодексу не передбачена така категорія земель
як „землі загального користування”, а селищним радам  не надано повноважень за змістом ст. 12 цього
кодексу віднесення земель до певних категорій.
З огляду на наведене та приймаючи до уваги матеріали справи, пояснення учасників
судового процесу судом встановлено, що дане рішення прийнято відповідачем не на
підставі та у межах наданих йому повноважень, та у спосіб не передбачений
чинним законодавством.

Відповідач,
приймаючи оспорюване рішення щодо земельної ділянки між будівлями №№ 34 та 36
не врахував також реальні обставини справи, права та законні інтереси
Солотвинського споживчого товариства та приватного підприємця ОСОБА_1,
відповідно власника та орендаря приміщення магазину „Гастроном” будівля якого
значиться під № 36 та для обслуговування якого була призначена ця земельна
ділянка.  За будівлею № 34 (колишні
кінотеатр та бібліотека) також була закріплена земельна ділянка, яка не
переоформлена до даного часу, зокрема, ПП ОСОБА_2 -третьою особою у даній
справі -у зв'язку з придбанням будівлі колишнього кінотеатру.

За таких
обставин, оскільки з прийняттям оспорюваного рішення порушено вищенаведені
приписи Земельного кодексу України, не враховані фактичні обставини справи та
порушені права позивачів у справі, що визнано у ході судового розгляду
відповідачем, позовні вимоги про скасування цього рішення як незаконного  є правомірними та підлягають задоволенню
судом на підставі ст. 152 цього кодексу.

При цьому,  суд не приймає заперечення третьої особи
проти позову, оскільки матеріалами справи не встановлено будь-яких її прав щодо
земельної ділянки за оспорюваним рішенням. Посилання ж на необхідність
обслуговування придбаної нею будівлі як кінотеатру не знайшло свого
підтвердження матеріалами справи, оскільки земельна ділянка, що була закріплена
за цією будівлею,  не оформлена ПП
ОСОБА_2 у встановленому порядку; сама ж будівля колишнього кінотеатру придбана
нею без зазначення будь-якого цільового призначення і фактично використовується
під торгові точки.

Керуючись
ст.ст.  12, 18-20, 21, 152 Земельного
кодексу України, ст.ст. 2, 11, 71, 86, 94, 104, 128, 158-163, п. 6 розділу УІІ
Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1.          Позов задоволити повністю.

Скасувати
рішення  Солотвинської селищної ради від
21.04.2005 р.         № 269 „Про визнання
території між будівлями № 34 та № 36 про вул. Сігетській (колишня З.Мозгового)
територією загального користування”.

Дана
постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Ушак
І.Г.