ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.08
Справа № 9/91

Господарський
суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

при
секретарі Козак І.Б.,

Розглянув
у  відкритому судовому засіданні справу

за
позовом: Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Сімферополь, Україна,
Автономна Республіка Крим,

До
відповідача:
Закритого акціонерного товариства “Завод комунального транспорту”, м. Львів,

Про
стягнення
32898 грн. 06 коп.

За
участю представників:

Від
позивача:  ОСОБА_2 за довіреністю від 25.03.2008р.,
нотаріально посвідчена 25.03.08р. приватним нотаріусом Сімферопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстровано в реєстрі за № 1076 - п/к,

Від
відповідача:  не прибув.

Представнику
роз”яснені права та обов”язки визначені у ст. 22 ГПК України. Представник
позивача не наполягає на фіксації судового процесу технічними засобами.

Суть
спору: розглядається
справа за позовом Суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
м. Сімферополь, Україна, Автономна Республіка Крим, до відповідача: Закритого
акціонерного товариства “Завод комунального транспорту”, м. Львів, про  стягнення
32898 грн. 06 коп.  заборгованості
з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 118
грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник Позивача позовні
вимоги підтримав повністю, подав документи, які вимагалися судом, просить суд
розглянути справу без участі представника відповідача, так як представник
позивача прибув із м. Сімферополь Автономна Республіка Крим, і до м. Львова
добирався поїздом майже дві доби, а відповідач повторно не прибув у судове
засідання, не сплатив позивачу боргу та не вжив жодних заходів до врегулювання
спору у досудовому порядку та в процесі розгляду справи у суді.

Представник позивача пояснила, що
ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, відповідно до статті 4 Декрету КМ України,
звільнений від сплати державного мита за своїми позовами в судові органи.

Відповідач повноважного
представника не направив, відзиву на позовну заяву не подав (не надіслав), не
зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про день, час та місце
розгляду справи під розписку, 16.04.2008р., рекомендованою поштою
№2879508,  другий раз, повідомлений
шляхом розсилання ухвали суду від 17.04.2008р. в порядку передбаченому п. 3.17
Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом
Голови ВГС України від 10.12.2002р. № 75 -рекомендованою кореспонденцією.

Справа розглядається відповідно до
статті 75 ГПК України -за наявними у ній матеріалами.

Між позивачем та відповідачем
16.06.2004р. був укладений договір доручення № 1-ВГО.

Даний договір згідно з п. 1.1
регулює взаємовідносини сторін в організації роботи по виконанню вимог
технічних умов (ТУ) на товарну продукцію виробництва ЗАТ «Львівський
автомобільний завод»в частині гарантії виробника терміном 12 місяців з дня
реалізації автобусів, або 30000 км пробігу, в залежності від того, що наступить
раніше.

Згідно умов якого, відповідач
(Поручитель) доручає і передає частину своїх повноважень, а позивач (Повірений)
приймає доручення і зобов”язується
виконувати повноваження доручителя на території Автономної Республіки
Крим та Херсонської області України (далі - Регіон) перед третіми особами,
власниками автобусів (далі -Споживачам) в частині проведення технічного огляду
автобусів з метою виявлення, або підтвердження виявлених недоліків, дефектів,
поломок, встановлення причин їх виникнення, винної сторони ( п. 1.2. договору).

Згідно з п. 5.1 Договору доручення
№ 1-ВГО від 17.06 2004 р. - за виконання доручення «Доручитель»сплачує
«Повіреному»винагороду у розмірі 1732 грн. за виконану роботу згідно Актів
виконання робіт, а на підставі п. 5.2. цього договору - відшкодовує
«Повіреному»понесені витрати.

22.12.2004 р. між сторонами була
укладена Додаткова угода № 1 до Договору доручення № 1-ВГО від 17.06 2004 р.,
згідно з якою дія договору була продовжена (пролонгована) до 31.12.2005 р.,
а  27.01.2006 р. договір доручення №
1-ВГО від 17.06 2004 р. був продовжений (пролонгований) відповідно до Додатку  № 3 до договору доручення № 1-ВГО від 17.06
2004 р.

Відповідач в свою чергу,
зобов”язувався оплачувати повіреному за виконані роботи та компенсувати витрати
з представленнями актами виконання робіт та кошторисами на умовах цього
договору (п. 2.1.5.).

Виплата винагороди та компенсація
витрат повіреного в звітному місяці проводиться в термін до 20 (двадцятого)
числа місяця, наступного за звітним (п. 5.3.), виплата проводиться в гривнях,
шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок повіреного, або
шляхом заліку взаємних розрахунків між сторонами цього договору, згідно чинного
законодавства (п. 5.4. договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов”язання виконав в повному обсязі, що підтверджується  актами виконаних робіт за 2006р. та 2007р.
(оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні (належним чином засвідчені
копії актів виконаних робіт за 2006р. та за 2007р. -в матеріалах справи), а
саме: актом здачі-приймання виконаних робіт від 05.06.2006 р., актом
здачі-приймання виконаних робіт від 15.06.2006р., актом здачі-приймання
виконаних робіт від 04.08.2006 р., актом здачі-приймання виконаних робіт від
04.08.2006 р., актом здачі-приймання виконаних робіт від 05.10.2006 р., актами
здачі -приймання виконаних робіт від 06.11.06р., від 05.12.06р., від
05.01.07р., від 04.04.07р., від 04.05.07р., від 07.06.07р., від 05.06.07р., від
05.09.07р., які підписано повноважними представниками двох сторін (оригінали
оглянуто в судовому засіданні, копії -в матеріалах справи).

Відповідач своїх зобов”язань за даним
договором в повному обсязі не виконав, за період з травня 2006 р. по вересень
2006 р. заборгував  позивачу  8393,55 грн., а саме: за травень 2006 р. -
686,15 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від 05.06.2006 р., за червень
2006 р. - 1628,64 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від 15.06.2006р.,
за липень 2006 р. - 1335,99 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від
04.08.2006 р., за серпень 2006 р. - 2332,83 грн. - акт здачі-приймання
виконаних робіт від 04.08.2006 р., за вересень 2006 р. - 2409,94 грн. - акт
здачі-приймання виконаних робот від 05.10.2006 р.

Загальна заборгованість ЗАТ
«Львівський автомобільний завод»перед позивачем за період з травня 2006 р. по
вересень 2006 р. з урахуванням індексу інфляції складає 10336,13 грн.
(розрахунок суми боргу та інфляційних витрат -в матеріалах справи).

18.09.2006 р., сторони змінили п.9.6
договору доручення № 1-ВГО від 17.06 2004 р. та викладено цей пункт в наступній
редакції: термін дії договору продовжено до 31.12.2007 р. (докази в матеріалах
справи).

Зазначені зміни до п. 9.6 договору
доручення № 1-ВГО від 17.06 2004 р. було здійснено  шляхом укладення між сторонами, в
установленому порядку, в письмовій формі додатком № 4 від 18.09.2006р.

Як вбачається із Додатку № 4 від
18.09.2006 р., відповідач - ЗАТ «Львівський автомобільний завод»повідомив
позивача про зміну його найменування, а саме: ЗАТ «Завод комунального
транспорту».

Згідно з розрахунком заборгованості за
період з жовтня 2006 р. по грудень 2006 р. відповідач - ЗАТ «Завод комунального
транспорту»заборгував  позивачу  7189,94 грн., а саме: за жовтень 2006 р. -
2326,02 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від 06.11.2006 р., за листопад
2006 р. - 2514,02 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від 05.12.2006 р.,
за грудень 2006 р. - 2349,90 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт від
05.01.2007 р.

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем за вказаний вище період 2006 року складає суму 15583,49 грн., а з
врахуванням індексу інфляції -18728, 70 грн. (розрахунок заборгованості та
інфляційних витрат в матеріалах справи).

Згідно умов договору та відповідно до
ст.1007 ЦК України - Довіритель зобов'язаний відшкодувати повіреному витрати,
пов'язані з виконанням доручення.

Довіритель зобов'язаний виплатити
повіреному плату, якщо вона йому належить.

Згідно з розрахунком заборгованості за
період з березня 2007 р. по серпень 2007 р. відповідач - ЗАТ «Завод
комунального транспорту»заборгував
позивачу 11500,91 грн. витрат, пов'язаних з виконанням доручення, а
саме: за березень 2007 р.- 2180,18 грн. - акт здачі-приймання виконаних робіт
від 04.04.2007 р., за квітень 2007 р. - 2298,53 грн. - акт здачі-приймання
виконаних робіт від 04.05.2007 р., за травень 2007 р. - 2285,66 грн. - акт
здачі-приймання виконаних робіт від 07.06.2007 р., за червень 2007р. -2390,11
грн. -  акт здачі-приймання виконаних
робіт від 05.06.2007 р.,  у липні 2007
р.- позивач перебував у відпустці,  за
серпень 2007 р. відповідач заборгував позивачу 2346,43 грн. - акт
здачі-приймання виконаних робіт від 05.09.2007 р.

Відтак, заборгованість ЗАТ «Завод
комунального транспорту»перед позивачем за період з березня 2007 р. по серпень
2007 р. з урахуванням індексу інфляції складає 12890,61 грн.

За вищезазначені у цьому рішенні
періоди 2006р. та 2007р.,  відповідач
заборгував позивачу 27084 грн. 40 коп. основного боргу (15583,49 грн. +
11500,91 грн.), а з  урахуванням інфляційних
втрат,  відповідно 32898 грн. 06 коп.

Довідка Головного управління
статистики в Автономній Республіці Крим Державного комітету статистики України
від 30.01.08р. № 14.06.6/130 про індекс інфляції в Україні за період, що
оспорюється -в матеріалах справи.

Статтею 173 ГК України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став,
передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ
лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе
вних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому чи слі кредитор) має право
вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання
та організаційно-го сподарські зобов'язання, а частиною 3, що  сторони можуть за взаємною згодою конкретизу
вати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання,
якщо законом не встановле но інше.

Спірне зобов”язання виникло в силу
укладеного між сторонами договору, що відповідає вимогам частини 1 статті 174
ГК України.

Відповідно до статті 175 ГК України,
майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України
з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти
господарювання, зазначені у стат ті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти -
юри дичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого
самоврядування, наділені господарською ком петенцією. Якщо майново-господарське
зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єк тами
господарювання і негосподарюючими суб'єкта ми -юридичними особами, зобов'язаною
та управленою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор, а
частиною 4 цієї статті визначено, що суб'єкти господарювання у випадках,
передбаче них цим Кодексом та іншими законами, можуть добро вільно брати на
себе зобов'язання майнового характеру на користь інших учасників господарських
відносин (благодійництво тощо). Такі зобов'язання не є підставою для вимог щодо
їх обов'язкового виконання.

Відповідно до вимог  ст. 526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, що якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право
порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим
Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
застосування господарських санкцій повинно                га рантувати захист прав і
законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування
зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення,
та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частиною 3 цієї ж статті, що
господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на
відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до
говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за
недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є
застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення
зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без
згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі
застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника
(продавця) продукції.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та
вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а при відсутності
таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обороту або іншими звичайними
вимогами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора
зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за даним спором просить
стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення платежу у розмірі 32898 грн. 06 коп.
( розрахунок  - в матеріалах справи).

Довідка про індекс інфляції по Україні,
за зазначений у  цьому рішенні період -в
матеріалах справи.

Про стягнення відсотків річних -позивач
вимоги не ставив.

Суд заслухав пояснення представника
позивача, оглянув та дослідив подані
документи, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов
документально та нормативно обгрунтований, відповідачем не спростований,
підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач -ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, відповідно до статті 4 Декрету КМ
України “Про державне мито”  увільнений
від сплати останнього за своїми позовами.

Керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 43, 69,
75, 77, 82 - 85, 116 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовільнити повністю.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного
товариства  Завод комунального
транспорту”, п. і. 79026, місто Львів, вул. Стрийська, 45 ()
на користь Суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
юридична адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1              (рахунок НОМЕР_2 в Кримському
Регіональному управлінні “Приватбанк”, код банку 384436) /проживає за адресою:
АДРЕСА_2,/ 32898 грн. 06 коп., що складає суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення платежу та 118 грн. 00 коп. витрат,
сплачених позивачем, за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Стягнути з Закритого акціонерного
товариства  “Завод комунального
транспорту”, п. і. 79026, місто Львів, вул. Стрийська, 45 ()
на користь Державного бюджету України 328 грн. 98 коп. державного мита.

4.          Наказ видати після набрання рішенням
законної сили відповідно до статті 116 ГПК України.

Суддя
Л.С.Данко

Рішення
прийнято, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та
проголошено  12.06.2008р. Рішення може
бути оскаржено в порядку та строки визначені статтями 91-93 ГПК України.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя