ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/123

20.05.08

За позовом          ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль»;

До                    Фірми аnd Power Darnitsia Inc»;

Про                    стягнення 4 877 132,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Максимов В.В., представник, довіреність №22/458 від 29.02.2008 р.;

Сердюк В.А., представник, довіреність №22/1973 від 26.12.2006 р.;

Терновий Р.Б., представник, довіреність №22/966 від 17.04.2008 р.;

Від відповідача:           Просянюк О.В., представник, довіреність №5334 від 12.07.2006 р.;

Стець К.І., представник, довіреність б/н від 31.07.2007 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2008 р. порушено провадження у справі № 18/123, розгляд справи призначений на 08.04.2008 р.

На підставі ст. 77 ГПК України 08.04.2008 р. засідання суду було відкладено на 17.04.2008р., а в судових засіданнях 17.04.2008 р. і 15.05.2008 р. оголошувались перерви на 15.05.2008 р. і 20.05.2008 р. відповідно.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 4 877 132,00 грн. на підставі ст. 33 Закону України «Про господарські товариства» за період з 19.06.1999 р. до 17.08.2000 р., а також витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач –Фірма orthlend Power Darnitsia Inc»у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову позивача, посилаючись на те, що дійсно, Статутом ЗАТ «Укр-Кан Пауер»в редакції від 18.06.1998 р. не передбачено звільнення акціонера від сплати штрафних санкцій за несвоєчасну оплату належних йому акцій, передбачених ст. 33 Закону України «Про господарські товариства», проте, оскільки 17.08.2000 р. була зареєстрована нова редакція Статуту ЗАТ «Укр-Кан Пауер», п. 6.7 якої передбачено незастосування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату акціонером акцій товариства, то правові підстави з урахуванням положень ст. 11 ЦК України стягнення штрафних санкцій посиланням на нечинну редакцію Статуту позивача відсутні; позивачу має бути відмовлено в задоволенні позовних вимог, у зв’язку зі спливом строків позовної давності; позовні вимоги позивача, що становлять предмет спору у даній справі, вже були предметом розгляду у справі № 36/621, а позов у даній справі подано з тих же підстав, що і позов Заступника прокурора Дніпровського району м. Києва у справі № 36/621, при цьому у справі № 36/621 були встановлені факти щодо пропуску строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення штрафних санкцій та відсутності правових підстав щодо стягнення штрафних санкцій на підставі нечинної редакції Статуту, які відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У судових засіданнях представник відповідача підтримав доводи відзиву, просить у позові відмовити повністю.

14.05.2008 р. позивачем були подані письмові пояснення, в яких зазначено, що незважаючи на вимоги Установчого договору, Статуту, а також законодавства, що передбачали обов’язковість своєчасної оплати акцій, відповідач не зробив свого внеску до статутного фонду позивача, що останнім не заперечується; оскільки Статут ЗАТ «Укр-Кан Пауер» від 18.06.1998 р. не передбачав можливості звільнення акціонерів від санкцій, встановлених ст. 33 Закону України «Про господарські товариства», то зобов’язання відповідача по сплаті 10 відсотків річних від суми простроченого платежу за акції позивача виникло на підставі закону; прийняття Статуту в новій редакції від 17.08.2000 р. встановило положення, яке на майбутнє могло слугувати підставою для незастосування до акціонерів санкцій по сплаті 10% річних і, як вбачається з його змісту, жодним чином не припиняло зобов’язання по сплаті 10 відсотків річних, які вже існували, адже перелік випадків припинення зобов’язання, встановлений як главою 19 ЦК Української РСР, так і главою 30 ЦК України, є вичерпним, а, враховуючи, що жодного передбаченого ЦК Української РСР і ЦК України випадку припинення зобов’язання не відбулось, зобов’язання відповідача по сплаті 10 відсотків річних продовжує існувати; 13.03.2006 р. на адресу відповідача було направлено лист-вимогу № 22/386-2 від 10.03.2006 р. про оплату 4 877 130,00 грн. за несвоєчасну оплату акцій, яка не була виконана відповідачем, у зв’язку з чим відповідно до ст. 530 ЦК України з 21.03.2006 р. фактично почалось порушення права позивача; щодо спливу строку позовної давності позивач вказує, що дуже тривалий час між позивачем та відповідачем тривали судові спори з приводу несплати акцій у кількості 84 168 000 шт., протягом яких останній в залежності від справи наголошував на тому, що він оплатив вказаний пакет акцій або не мав оплачувати, оскільки внаслідок реорганізації позивача набув на них право власності, а питання про факт оплати акцій відповідачем суттєво впливає на вирішення даної справи; оскільки всупереч нормам законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу», п. 6.6 Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів, акції ЗАТ «Укр-Кан Пауер»фактично були видані відповідачу, зараховані на його рахунок у цінних паперах, та враховуючи те, що відповідач отримав сертифікат про право власності на 51% акцій, у позивача були всі підстави вважати остаточно невстановленим факт оплати акцій з боку відповідача, а питання про право власності на неоплачені відповідачем акції позивача в кількості 80 709 400 шт. загальною номінальною вартістю 40 354 700,00 грн. розглядалось господарськими судами у справі № 45/383, в якій рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2006 набрало чинності 17.08.2006, коли Київським апеляційним господарським судом була прийнята постанова від 17.08.2006 про залишення без змін цього рішення, у зв’язку з чим причини пропуску строку позовної давності є поважними, а порушене право підлягає захисту; факти, встановлені в судових рішеннях у справі № 36/621, не можна вважати преюдиційними при розгляді справи № 18/123, оскільки справи відрізняються предметами спору та суб’єктним складом сторін.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до преамбули Статуту (нова редакція) позивача, зареєстрованого державним реєстратором Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 14.01.2008 р. за № 3006398, Закрите акціонерне товариство «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль»є правонаступником Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Кан Пауер», яке було створено в результаті реорганізації орендного підприємства «Дарницька ТЕЦ», у подальшому реорганізованого у ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер».

Згідно з преамбулою та п. 1.1 Статуту ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», зареєстрованого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 18.06.1998 р. за № 03310, ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»є правонаступником Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Кан Пауер», створеного в результаті реорганізації орендного підприємства «Дарницька ТЕЦ»відповідно до Установчого договору від 23.05.1997 р. про створення та діяльність спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Кан Пауер»; перетворення Компанії у закрите акціонерне товариство здійснено на підставі Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»від 08.06.1998 р; акціонерами Компанії є: Фонд державного майна України, фірма аnd Power Darnitsia Inc», фізичні особи –громадяни.

Преамбулою та ст. 1 Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», зареєстрованого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 18.06.1998 р. за № 03310, передбачено, що ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»(далі також Компанія) є правонаступником Спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Кан Пауер», створеного в результаті реорганізації орендного підприємства «Дарницька ТЕЦ»відповідно до Установчого договору від 23.05.1997 р. про створення та діяльність спільного підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Кан Пауер»; перетворення Компанії у закрите акціонерне товариство здійснено на підставі цього Установчого договору про створення та діяльність ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»; акціонерами Компанії є юридичні та фізичні особи, що підписали це Установчий договір, а саме: Фонд державного майна України, фірма аnd Power Darnitsia Inc», фізичні особи –громадяни.

Пунктами 5.1, 5.1.3, 5.2.2, 5.3.2, 5.4 Установчого договору від 18.06.1998 р. та п.п. 6.1, 6.5.2, 6.6.2, 6.6.3 Статуту в редакції від 18.06.1998 р. встановлено, що для забезпечення діяльності Компанії за рахунок вкладів акціонерів створено Статутний фонд в розмірі 82 512 000,00 грн., що становить 45 840 000,00 доларів США за курсом перерахунку 1 долар США = 1,8 грн.; в рахунок оплати належних йому акцій відповідач передає у власність Компанії нематеріальні активи у вигляді ноу-хау загальною вартістю 23 380 000,00 долари США; вклад відповідача складає 23 380 000,00 доларів США, що складає 51% Статутного фонду Компанії; відповідач передає в рахунок оплати акцій Компанії нематеріальні активи загальною вартістю 23 380 000,00 доларів США, які включають передачу технічної документації та досвіду щодо технології використання і експлуатації парогазового обладнання та котлів-утилізаторів на теплоелектроцентралях та організацію фінансування проекту реконструкції Дарницької ТЕЦ, який за попередніми оцінками складає близько 111 млн. доларів США; внесок відповідача щодо забезпечення фінансування проекту реконструкції Дарницької ТЕЦ з боку фінансово-кредитних установ підтверджується фактом підписання Компанією кредитної угоди в розмірах, передбачених фінансовим бізнес-планом проекту.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про господарські товариства»акціонер у строки, встановлені установчими зборами, але не пізніше року після реєстрації акціонерного товариства, зобов'язаний оплатити повну вартість акцій.

Отже відповідач був зобов’язаний оплатити вартість акцій ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»до 19.06.1999 р.

Статтями 161, 162 Цивільного кодексу Української РСР, що був чинним на час виникнення правовідносин між сторонами, встановлено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не оплатив вартість акцій ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»на суму 42 084 000,00 грн. Зазначена обставина відповідачем не заперечується та не спростовується.

Згідно зі ст. 4 ЦК Української РСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, зокрема, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а ст.ст. 178, 179 ЦК Української РСР встановлено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом неустойкою; неустойкою визнається визначена законом грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про господарські товариства»у разі несплати у встановлений строк акціонер, якщо інше не передбачено статутом товариства, сплачує за час прострочки 10 відсотків річних від суми простроченого платежу.

Оскільки відповідач свої зобов’язання з оплати вартості акцій ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»належним чином не виконав, Статутом ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер» в редакції від 18.06.1998 р. іншого не передбачено, то суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки за період з 19.06.1999 р. до 17.08.2000 р. на підставі ч. 2 ст. 33 Закону України «Про господарські товариства»ґрунтуються на матеріалах справи та нормах законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідачем як в контексті відзиву на позовну заяву, так і окремо була подана заява про застосування строку позовної давності.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 71 ЦК Української РСР встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), в три роки, а ст. 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, при цьому право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином строк позовної давності по позовних вимогах позивача сплинув до набрання чинності ЦК України, у зв’язку з чим до позову у даній справі застосовуються правила про позовну давність, встановлені ЦК Української РСР.

Статтею 80 ЦК Української РСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, однак, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивачем було подане клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, в якому зазначено, що дуже тривалий час між позивачем та відповідачем тривали судові спори з приводу несплати акцій у кількості 84 168 000 шт., протягом яких останній в залежності від справи наголошував на тому, що він оплатив вказаний пакет акцій або не мав оплачувати, оскільки внаслідок реорганізації позивача набув на них право власності, а також, приймаючи до уваги складність існуючих між сторонами правовідносин, питання про оплату акцій відповідачем могло бути вирішено тільки судом; питання про право власності на несплачені відповідачем акції позивача в кількості 80 709 400 шт. загальною номінальною вартістю 40 354 700,00 грн. розглядалось господарськими судами в межах справи № 45/383, а оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2006 р. у справі № 45/383, яким було достеменно встановлено факт неоплати акцій позивача відповідачем набуло чинності 17.08.2006 р., коли було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2006 р. у справі № 45/383, то остаточні підстави вважати неоплаченими акції позивач набув саме 17.08.2006 р.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2006 р. у справі № 45/383, постанови Вищого господарського суду України від 14.11.2006 р. у справі № 45/383, постанови Вищого господарського суду України від 26.09.2006 р. у справі № 22/5, між позивачем та відповідачем протягом тривалого часу існували спори, які розглядалися господарськими судами, щодо таких фактів як існування право власності у відповідача на акції ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», оплата відповідачем акцій ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»тощо, які безпосередньо впливають на визначення питання щодо наявності порушеного права, яке підлягає захисту, та відповідно обґрунтованість чи безпідставність вимог, що становлять предмет спору у даній справі, що перешкоджало позивачу із зверненням до суду з даним позовом, у зв’язку з чим Господарський суд міста Києва вважає поважними причини пропуску строку позовної давності, тому порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 877 132,00 грн. неустойки за період з 19.06.1999 р. до 17.08.2000 р. на підставі ч. 2 ст. 33 Закону України «Про господарські товариства»- задоволенню.

Як визначено частиною 1 статті 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Господарський суд міста Києва не погоджується з доводами відзиву на позовну заяву, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про господарські товариства»встановлено, що зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства, а ст. 6 цього ж Закону передбачено, що товариство набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Отже зміни до Статуту ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер», п. 6.7 яких відповідач був звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату повної вартості акцій, набрали чинності з дня їх державної реєстрації, тобто з 17.08.2000 р., і не застосовуються на правовідносини, які існували до набрання ними чинності.

Та обставина, що Статут в редакції від 18.06.1998 р. втратив чинність з 17.08.2000 р. не створює таких юридичних наслідків, як його нечинність в період з 18.06.1998 до 17.08.2000 р.

Таким чином твердження відповідача про те, що Статут ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»в редакції від 17.08.2000 р. звільняє відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов’язань за період з 19.06.1999 р. до 17.08.2000 р. є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах законодавства.

Як вже було встановлено вище, суд вважає, що строк позовної давності був пропущений з поважних причин, у зв’язку з чим порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у справі № 36/621 була позовна заява Заступника прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Компанії «Нортланд Пауер Дарниця Інк.», ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»про стягнення з Компанії «Нортланд Пауер Дарниця Інк.»на користь ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»заборгованості в сумі 4 877 130,00 грн. та зобов’язання ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»прийняти від Компанії «Нортланд Пауер Дарниця Інк.»кошти в сумі 4 877 130,00 грн. і відповідно до законодавства здійснити їх розподіл і виплату в якості дивідендів на користь Фонду державного майна України, в той час як предметом спору у справі № 18/123 є вимоги ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «Укр-Кан Пауер»про стягнення з Компанії «Нортланд Пауер Дарниця Інк.»4 877 132,00 грн. неустойки.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу; позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу; відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, господарський суд не вбачає підстав для твердження, що позовні вимоги ЗАТ «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль», що становлять предмет спору у даній справі, вже були предметом розгляду у справі № 36/621, а позов у даній справі подано з тих же підстав, що і позов Заступника прокурора Дніпровського району м. Києва у справі № 36/621.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Слід зазначити про те, що у справах №36/621 та №18/183 різний суб’єктний склад сторін та різні предмети спору.

Відповідач посилається на те, що в судових рішення господарських судів у справі № 36/621 були встановлені факти, що оскільки 17.08.2000 р. була зареєстрована нова редакція Статуту ЗАТ «Укр-Кан Пауер», п. 6.7 якого передбачено незастосування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату акціонером акцій товариства, то за таких обставин твердження Фонду державного майна України про стягнення штрафних санкцій, які є неустойкою у вигляд пені в розмірі 4 877 130,00 грн. не ґрунтуються на нормах матеріального права, які відповідно до ст. 35 ГПК України не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Однак, Господарський суд міста Києва вважає зазначені висновки не фактами, які не підлягають доведенню знову згідно зі ст. 35 ГПК України, а висновками щодо застосування норм матеріального права, адже висновки, що редакція Статуту, яка набрала чинності 17.08.2000 р., розповсюджується на правовідносини, що існували до набрання нею чинності, і створює наслідки нечинності до попередньої редакції Статуту ще до 17.08.2000 р., пов’язані із тлумаченням норм матеріального права та не пов’язані із доведенням фактів, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, зобов’язання відповідача по сплаті 10% річних від суми простроченого платежу за акції виникло на підставі Закону, а саме ст. 33 Закону України «Про господарські товариства».

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 53, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Відновити строк позовної давності для звернення Закритим акціонерним товариством «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль»до господарського суду за захистом свого порушено права.

3.          Стягнути з Фірми thlаnd Power Darnitsia Inc»(30 St. Clair Ave. W., 16th Floor Toronto, Ontario M4V 3A2; адреса представництва: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 15, кв. 75), а у випадку відсутності коштів з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення господарського суду, на користь Закритого акціонерного товариства «Енергогенеруюча компанія «ДАРтеплоцентраль»(02660, МПС, м. Київ-94, вул. Червоногвардійська, 20; ) 4 877 132 (чотири мільйони вісімсот сімдесят сім тисяч сто тридцять дві) грн. неустойки, 25 500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя

О.В. Мандриченко