ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 37/5-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від

05.05.2008р.

у справі

№37/5-08

Господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

Харківського національного університету радіоелектроніки

до

Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області

про

стягнення заборгованості з урахуванням суми інфляції і 3% річних, та пені

за участю представників

- позивача:

Харченка О.В. (довіреність №2 від 10.01.2008р.)

- відповідача:

Кравцова Б.В. (довіреність №701/10/10-029 від 14.01.2008р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2008р. (суддя Кеся Н.Б.) у вказаному позові відмовлено.

Оскарженою постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Білецької Л.М., суддів Науменко І.М., Голяшкіна О.В.) зазначене рішення суду скасовано частково, постановлено стягнути з Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області на користь Харківського національного університету радіоелектроніки суму боргу з урахуванням суми інфляції і 3% річних – 16 292, 21 грн., 243, 88 грн. держмита у тому числі за розгляд в апеляційній інстанції, 98, 33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову постановлено відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. в частині стягнення з Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області на користь Харківського національного університету радіоелектроніки суми боргу з урахуванням суми інфляції і 3% річних –16 292, 21 грн., 243, 88 грн. держмита, 98, 33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –скасувати; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2008р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: п.4 ст.267 Цивільного кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України, а також на неправомірне не застосування господарським судом апеляційної інстанції норми закону щодо строків позовної давності.

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що якихось прямих взаємовідносин з слідчим прокуратури Бабушкінського району та інших прокуратур він не мав, саме працівники податкової міліції Дніпропетровської області залучили вчених позивача в якості фахівців в ході проведення оперативно-розшукових заходів відносно виробничих потужностей ВАТ "Інтеграл" в орендованому цеху ЗАТ "Кратон" та замовили проведення їм технічної експертизи, яку письмово гарантували оплатити за свій кошт, а строки позовної давності не пропущено, оскільки лист з пропозицією укласти договір на зазначених у довідці-рахунку умовах та сплатити отриману послугу був направлений позивачем у квітні 2006р., отже відлік часу з якого позивач довідався про своє порушене право розпочато з квітня 2006р.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами позивачем проведено технічну експертизу технічного стану цеху для виробництва кварцових резонаторів і елементів кварцових кристалів, яку оформлено експертним висновком від 06.02.2004 року.

02.03.2004р. позивач виставив відповідачу рахунок №8 від 02.03.2004р. на оплату проведеної технічної експертизи.

Позивач дійшовши до висновків що вказану експертизу було проведено для відповідача, який не виконав свого обов’язку з її оплати, вважаючи що порушено його права, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми основної заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3%, пені, штрафу –всього 19 509, 71 грн.

Місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що Державна податкова адміністрація України в Дніпропетровській області не має відповідати за цим позовом, оскільки експертний висновок співробітників позивача наданий на виконання постанови слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська про проведення технічної експертизи від 14.01.2004 року, а також з того, що позивач пропустив 3-х річний строк позовної давності, встановлений ст.257 Цивільного кодексу України, оскільки матеріали справи свідчать, що позивач виставив відповідачеві рахунок на оплату виконаної роботи 02.03.2004 року №8, про що зазначав також й в листі від 17.04.2006 року на адресу ДПА, отже строк позовної давності витік 02.03.2007 року, в той час як позов подано до господарського суду 27.11.2007 року, і про застосування строку позовної давності була заява відповідача.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками місцевого господарського суду та частково задовольняючи позов суд виходив з того, що сторони вчинили між собою дії, які свідчать про укладення договору, а оскільки позивач виконав взяті на себе зобов’язання, а відповідач не виконав свого обов’язку щодо оплати у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, яка, як вважає суд першої інстанції, направлена відповідачу 17.04.2006 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що строк позовної давності не пропущений, а позов є обґрунтованим тільки в частині стягнення суми боргу з урахуванням суми інфляції і 3% річних (15 690, 33 грн. + 601, 88 грн. = 16 292, 21 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (стаття 625 Цивільного кодексу України), а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду про проведення експертизи на замовлення слідчого прокуратури спростовується листом від 20.01.2004 року, з якого вбачається, що фактично правовідносини склалися між позивачем і відповідачем, а посилання у висновку експертизи на постанову слідчого прокуратури і факти використання висновку в рамках кримінальної справи не спростовує той факт, що відповідач був замовником експертизи і гарантував її оплату.

Однак доводи суду апеляційної інстанції не спростовують доводів та висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Із вказаних норм права вбачається, що у зобов’язанні певна дія (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) має виконуватись на користь кредитора оскільки саме ініціатива замовника і породжує вчинення такої дії.

Як встановлено судом першої інстанції на виконання постанови слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська про проведення технічної експертизи від 14.01.2004 року позивачем був наданий експертний висновок технічного стану цеху для виробництва кварцових резонаторів і елементів кварцових кристалів від 06.02.2004 року.

Таким чином роботи позивачем проводились на виконання постанови слідчого прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, тобто на користь органу досудового слідства, а не на користь відповідача.

Доводи та висновки суду апеляційної інстанції не спростовують доводів та висновків суду першої інстанції в цій частині і, з урахуванням відомостей, зазначених у експертному висновку, та приписів вказаних норм права відсутні підстави вважати що роботи, здійснені у зв’язку із проведенням експертизи технічного стану цеху для виробництва кварцових резонаторів і елементів кварцових кристалів, які оформлено експертним висновком від 06.02.2004 року, були виконані саме у зв’язку із договірними відносинами із відповідачем і на його користь, і що за них розрахунок має здійснювати відповідач.

Вирішення питання щодо оплати експертизи на виконання постанови слідчого має здійснюватись відповідно до приписів кримінально-процесуального законодавства та підзаконних нормативних актів в межах кримінальної справи.

Так, згідно ст.92 КПК України експерти і спеціалісти мають право на винагороду за виконання своїх обов'язків, якщо виконання дорученої їм роботи не входить в їх обов'язок по службі. Зазначені виплати провадяться з коштів органів дізнання, досудового слідства і суду. Порядок виплати і розмір сум, що підлягають виплаті, визначаються відповідною інструкцією (ч.4).

Крім того, що стосується позовної давності у даній справі суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Згідно приписів ст.267 ч.5 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином правила про позовну давність, відповідно до ст.267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таку правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду України від 12.06.2007р. зі справи № П-9/161-16/165 Господарського суду Івано-Франківської області.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідач не має відповідати за даним позовом, а неправильне застосування цим судом ст.267 ЦК України, з врахуванням викладеного, не призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції.

Таким чином як вбачається з викладеного постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Натомість, місцевий господарський суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів та обґрунтовано відмовив у вказаному позові.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 6, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.05.2008р. у справі №37/5-08 скасувати, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2008р., у цій справі, залишити в силі.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

Л.І. Рогач