ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 16/3198а

"11" липня 2008 р., 11 год. 50 хв.           м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М.

при секретарі: Волна С.В. за участю представників сторін:

від позивача: Добровольська С.А. - за довіреністю;

від відповідача: Фонрабе Є.В. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі до Звенигородського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов про зобов'язання відповідача включити до відшкодування витрати з виплати пенсії по інвалідності Іванчуку Р.С. та включати відповідні витрати до відшкодування в майбутніх періодах на суму 1 852,28 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві обставин та просить їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, що відповідач обрав непередбачений чинним законодавством спосіб захисту права, крім того, Іванчук Р.С. є особою, що отримала каліцтво не внаслідок нещасного випадку на виробництві, а внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому він не має права на отримання будь-яких виплат від відповідача. В задоволенні позову відповідач просить відмовити повністю.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до положень ст. 1, 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який набув чинності з лютого 1992 року, ( далі - Закон № 1) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення, в т.ч. і трудові пенсії по інвалідності.

У відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі Закон № 2), дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві" від 22.02.2001 року, який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі –Закон № 3), Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Позивач просить зобов'язати відповідача включити до відшкодування витрати з виплати пенсій по інвалідності громадянину Іванчуку Р.С. в сумі 1 852,28 грн. за період з 01.01.2007 року по 31.04.2008 року внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Спір виник з причини, що відповідач не прийняв спірні суми до заліку в порушення Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, пов'язаних з нещасним випадком на виробництві.... від 04.03.2003 року ( далі –Порядок), який прийнято обома Фондами.

У відповідності до ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням з цивільної справи, не доводяться знову при розгляді інших справ, у чи беруть участь ті самі особи, чи стосовно яких встановлено ці обставини.

Відповідачем в матеріали справи надано копію рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.01.2006 року в справі № 2-28/06 за позовом Іванчука Р.С. до відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Звенигородці та до ВАТ "Звенигородське АТП-17108"(залучений в ході розгляду справи) про відшкодування майнової шкоди, завданої у зв'язку із нещасним випадком на виробництві.

Даним рішенням суду було встановлено, що здоров'я Іванчука Р.С. було ушкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15.12.1972 року, а не внаслідок травми на виробництві. Дані факти підтверджені також і вироком Звенигородського районного суду від 06.03.1973 року, яким підтверджено вину водія Звенигородського об'єднання (попередник ВАТ "Звенигородське АТП-17108") у виникненні ДТП, яким Іванчуку Р.С. заподіяно тяжких тілесних ушкоджень. В задоволенні позову до відповідача було відмовлено повністю.

Таким чином, суд не приймає доводи позивача про отримання потерпілим трудового каліцтва і вважає, що рішення суду про встановлення фактичних обставин травмування Іванчука Р.С. має безперечну перевагу над доводами позивача про те, що про виробниче травмування складено акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві та маються довідки МСЕК про ступінь втрати працездатності потерпілим.

У відповідності до ст. 13, 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади.

Затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N 1112

ПЕРЕЛІКОМ обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання не передбачено такої підстави для настання страхового випадку, як потрапляння працівника в ДТП.

Крім того, з вищевикладеного трактування поняття нещасного випадку, дорожньо-транспортна пригода не є ні небезпечним виробничим фактором, ні середовищем, яке спричинило виробничу травму.

За таких обставин суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що

травмування працівника внаслідок ДТП, хоча і в період виконання ним трудових обов'язків, не може трактуватися як нещасний випадок на виробництві і виплати на користь потерпілого Іванчука Р.С. відповідач здійснювати не повинен.

На підставі викладеного, оскільки відповідач не повинен здійснювати виплати потерпілому Іванчуку Р.С. внаслідок отримання ним ушкодження в ДТП і такий же висновок міститься і в рішенні Звенигородського районного суду від 12.01.2006 року про відмову в позові до відповідача, то на відповідача не можуть бути покладені і обов'язки по відшкодуванню позивачу сум виплачених Іванчуку Р.С. пенсій по інвалідності Пенсійним Фондом.

Крім того, суд зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захист свого права, виходячи з наступного:

Позивач просить задовольнити позов на підставі Порядку, затвердженого Постановою Правління обох фондів 04.03.2003 року № 55-4/4 і розробленого на виконання положень Законів № 1, № 2 та № 3. Пунктом 2 Порядку встановлено, що порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду - витрат на виплату пенсій, пов'язаних із настанням нещасного випадку на виробництві. Даний порядок розраховано на відсутність між сторонами спору, а у випадку наявності спору, всі питання повинні бути вирішено не шляхом зобов"язання прийняти суми до заліку, а шляхом стягнення цих сум.

У відповідності до ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

У відповідності до п. 2 ст. 19 Конституції України, установи органів влади зобов'язані діяти на підставах та в порядку, визначеному чинним законодавством.

З цих підстав єдиним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є предписаний ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності” спосіб –а саме - відшкодування, тобто стягнення виплачених коштів. А Порядком, затвердженим Постановами правління обох фондів визначено, що відшкодування проводиться лише на централізованому рівні, тобто позов повинен подаватися про стягнення і на рівні центральних органів сторін.

Правову підставу позову для зобов'язання відповідача прийняти до відшкодування спірні суми шляхом відображення їх у відповідному акті представник позивача суду не вказав.

Чинне законодавство, в т.ч. і Порядок, такого способу захисту права не передбачає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав акти щомісячних звірок, але не прийняв до відшкодування пенсії Іванчуку Р.С. за період з 01.01.2007 року по 31.04.2008 року на суму 1 852,28 грн.

Зобов'язання відповідача підписати акти, які потрібно позивачу, замість вже підписаних відповідачем у тому вигляді, які він вважав за потрібне -- є протизаконним примусом особи до вчинення дій. Через суд цей примус реалізованим бути не може. Підписання будь-яких актів є правом особи, а не її обов'язком і це право ґрунтується на волевиявленні особи. Будь-який примус, що може вплинути на волевиявлення особи, є протизаконним.

У випадку, якщо акт між сторонами не підписується, то зацікавлена сторона повинна захищати своє право стягненням коштів, на підставі цього акту і в цьому контексті доводити свої права на невключені до акту суми.

Даний висновок відповідає нинішній практиці Вищого адміністративного суду України про неналежний спосіб обраного захисту права.

Крім того, вимога про зобов'язання відповідача приймати до відшкодування суми пенсій по Іванчуку Р.С. на майбутні періоди взагалі не може подаватися до суду, оскільки зацікавлена особа звертається до суду за захистом свого порушеного права, а не за захистом права на майбутнє.

За таких обставин в задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

На підставі статті 95 КАС України, і з урахуванням того, що сторони звільнені від сплати судового збору при подачі позовів, судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись статтями 95,162,163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набуває чинності після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку ст. 186 КАС України.

СУДДЯ                     Н.М. Спаських

Постанову підписано 14 липня 2008 року.