ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.08                                                                                           Справа№ 4/781-23/119

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: Бортник О.Ю.(головуюча), Іванчук С.В., Кітаєва С.Б., при секретарі судових засідань Маїк С.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства (надалі –ВАТ) “Чернівціоблпаливо”, м. Чернівці,

до відповідача 1 Державного територіально-галузевого об”єднання (надалі –ДТГО) “Львівська залізниця”, м. Львів,

до відповідача 2 Відкритого акціонерного товариства (надалі –ВАТ) “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення”, м. Торез,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) “Донспецпром”, м. Донецьк,

про зобов”язання відповідача 2 надати рахунки або розрахунок фактичної вартості вантажу та стягнення з ДТГО “Львівська залізниця1 1998,72 грн.

За участю представників:

від позивача - не з”вився,

від відповідача 1 –Янковська І.М. –представник,

від відповідача 2 –не з”явився,

від третьої особи –не з”явився.

Суть спору:           ВАТ “Чернівціоблпаливо”, м. Чернівці, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про зобов”язання ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення”, м. Торез, надати рахунки або розрахунок фактичної вартості вантажу, за якими вугілля в загальній кількості 69000 кг передавалось до перевезення залізниці, та на підставі згаданих рахунків стягнути з ДТГО “Львівська залізниця” 1998,72 грн. вартості втраченого вантажу. Позовні вимоги мотивовані, зокрема нормами ст. 924 ЦК України, ст.ст. 110, 113, 114, 115, 127, 129, 130 б Статуту залізниць. Крім цього, позивач посилається на те, що на адресу позивача поступило вугілля антрацит марки “АМ”, по прибуттю вагону, на станції “Глибока-Буковинська” ДТГО “Львівська залізниця”, виявлено нестачу 6000 кг вугілля. З урахуванням норм природних витрат нестача вугілля склала 5552 кг на суму 1998,72 грн. Позивач звернувся до відповідача 1 з претензією про відшкодування вартості втраченого вантажу. ДТГО “Львівська залізниця” у відповідь на претензію просило направити йому рахунки відправника (ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення”), з яких би вбачалась дійсна вартість втраченого вантажу. Вантажовідправник таких рахунків позивачу не надав. Відтак, для забезпечення можливості визначити дійсну вартість втраченого вантажу ВАТ “Чернівціоблпаливо” просить зобов”язати відповідача 2 надати рахунки або розрахунок фактичної вартості вантажу і на підставі цих рахунків стягнути на його користь 1998,72 грн. дійсної вартості втраченого вугілля.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову ВАТ “Чернівціоблпаливо” до ДТГО “Львівська залізниця” відмовити. При цьому відповідач 1 посилається на те, що відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника. Завантаження вантажу проводилось засобами відправника, що підтверджується залізничною накладною № 52641485. Відповідно до комерційного акта № АТ 323656 від 03.10.2006 р. вагон прибув з привідкритими торцевими дверима на 90 мм, через що сталось витікання вантажу. Причиною витікання згідно з Актом про технічний стан вагона від 29.09.2006 р. було неправильне закриття щілини. Крім цього, залізниця посилається на відсутність у позивача рахунка, чи іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, та на невірне обрахування норми природної втрати вантажу. У доповненні до відзиву відповідач 1 додатково посилається на норми п.п. 5, 6 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зазначає, що позивачем не наведено доказів вини перевізника у завданих йому збитках.

Відповідач 2 вимог ухвал суду на виконав, витребуваних доказів не подав, явки свого представника у засідання суду не забезпечив.

Ухвалою суду від 03.04.2008 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2, ТзОВ “Донспецпром”, м. Донецьк.

Ухвалою заступника голови суду від 21.03.2008 р. призначено колегіальний розгляд справи № 4/781-23/119.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених в ухвалах суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з накладною № 52641485 ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення”, м. Торез, 22.09.2006 р. навантажено власними засобами та відправлено на адресу Глибоцького паливного складу № 12 69000 кг антрациту в твердому стані, насипом, у вагоні п/в 67387639. Відправником зазначено у накладній, що вугілля є власністю позивача. Вагон подано під вивантаження 28.09.2006 р. Цього ж дня, 28.09.2006 р., складено акт загальної форми № 137 (оригінал оглянуто судом у засіданні), в якому в графі: “обставини, що викликали складання акта” зазначено: вагон № 67387639 прибув на станцію Глибока-Буковинська поїздом 5972 в 13 год. 45 хв. По прибуттю і прийомі поїзда у вагоні торцеві двері привідкриті на 90 мм, є витік вантажу. Витік усунено залізною бляхою. Вагон очікує комісійної вигрузки”. Після подачі вагона під вивантаження, 29.09.2006 р., начальником пункту технічного обслуговування, ОВР, начальником (зам) станції Глибока-Буковин. Львівської залізниці складено Акт про технічний стан вагона. У вказаному акті зазначено, що у піввагоні 67387639 виявлено несправність, а саме: нещільне прилягання торцевих дверей, внизу щілина 90 мм. Причиною виникнення несправності визначено неправильно зароблену щілину, зроблено висновок про можливість в зв”язку з цим втрати вантажу. 03.10.2006 р. на станції Глибока-Бук. Зал. 368400 складено комерційний акт № 323656-1. У комерційному акті зазначено, що при комісійному переважуванні вагона № 67387639 виявлено нестачу вугілля на 6000 кг менше, ніж вказано у документах. Вагон прибув зі ст. Вадул-Сирет з привідкритими торцевими дверими на 90 мм, через що витікав вантаж. Витік вантажу усунено. Погрузка в вагоні рівна, тільки біля торцевих дверей витік вантажу. Як вбачається з накладної № 52641485, після цього (04.10.2006 р.) оформлено видачу вантажу. Позивач стверджує, що поставка вугілля здійснювалась на підставі Договору № 06/06-21 поставки вугільної продукції від 21 червня 2006 р., укладеного між ВАТ “Чернівціоблпаливо” та третьою особою у справі.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 614, 924 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ст. 31, п. а ч. 1 ст. 111 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником. Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вбачається з накладної № 52641485 навантаження здійснювалось засобами вантажовідправника. Згідно з довідкою Донецької залізниці № 2003-1/1657 від 12.06.2008 р. вагон № 67387639 в неробочий парк з 21.09.2006 р. не бракувався. Відтак, відправник (відповідач 2), не забракувавши вагона при завантаженні, визначив його придатним для перевезення вантажу в комерціному відношенні. З огляду на викладене, ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення” відповідно до вимог п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2001 р. № 542 зобов”язаний був перед навантаженням вантажу, який містить дрібні фракції, пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата була можливою через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний був вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен був також вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. У матеріалах справи відсутні та позивачем і відповідачем 2, які не виявили бажання забезпечити явку своїх представників у засідання суду, не спростовано доводів ДТГО “Львівська залізниця” про те, що залізницею під завантаження подано ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення” справний вагон. Цей вагон відповідач 2 прийняв як придатний до перевезення вантажу, що містить дрібні фракції, оскільки відсутні докази його бракування з 21.09.2006 р. Відтак, витікання вантажу сталось з вини вантажовідправника, який недобросовісно виконав обов”язки, покладені на нього у п. 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, та неправильно ущільнив конструктивний зазор. Докази стороннього пошкодження напіввагона № 67387639, докази, які б свідчили про наявність ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення з вини залізниці та докази наявності у вагоні технічних несправностей з прихованим характером в матеріалах справи відсутні і сторонами суду не подані. Про наведені вище обставини не йдеться й у комерційному акті АТ 323656-1 від 03.10.2006 р. Як пояснено представником відповідача 1, комерційний акт складено 03.10.2006. р. за участі представника позивача, відповідно до норм абз. 3 п. 4 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 за № 567/6855). Представник ВАТ “Чернівціоблпаливо” комерційний акт підписав без застережень та оформив одержання вантажу 04.10.2006 р., що підтверджується накладною № 52641485 та Дорожньою відомістю №52641485. За наведених обставин підстави для задоволення позову в частині вимоги про стягнення з ДТГО “Львівська залізниця” 1998,72 грн. відсутні.

Суд звертає увагу також на ту обставину, що позивачем при обрахуванні розміру збитків неправильно визначено суму норми природної втрати вантажу. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644 при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, тобто 690 кг, а не 448 кг.

Що стосується позовної вимоги про зобов”язання ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення”, м. Торез, надати рахунки або розрахунок фактичної вартості вантажу, за якими товар передавався до перевезення залізниці, то підстави для задоволення цієї позовної вимоги відсутні, виходячи з такого. Статтею 16 ЦК України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом як :1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний перелік способів захисту цивільних прав встановлено ст. 20 ГК України. Наявними у матеріалах справи доказами не підтверджується той факт, що ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення” знало про нестачу одержаного позивачем вантажу, а також про те, що позивачу необхідно визначити дійсну вартість втраченого вантажу. Позивачем не доведено обов”язку вантажовідправника з власної ініціативи, у будь-яких випадках, негайно після відправки вантажу, надавати вантажоодержувачу рахунки або інші документи, які підтверджують кількість і вартість відправленого йому вантажу. Позивач у своїх поясненнях від 19.06.2007 р. № 252 та від 31.08.2007 р. № 292 зазначає, що до відповідача 2 з вимогою надати йому вищезгадані документи не звертався. Вказане мотивує тим, що ВАТ “Чернівціоблпаливо” з ВАТ “Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення” у договірних відносинах не перебувало, тому щодо отримання рахунків воно зверталось безпосередньо до третьої особи. Відтак, суд дійшов висновку, що відсутні докази порушення відповідачем 2, на момент звернення ВАТ “Чернівціоблпаливо” з позовом до суду, прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Позивач до відповідача 2 з вимогою надати рахунки навіть не звертався та на вимогу ухвал суду доказів звернення не подав. За наведених обставин, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Судові витрати у справі на підставі ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача. Відповідно до вимог п. 33 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 р. № 15 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 19 травня 1993 р. за № 50), з позовних заяв, що носять одночасно майновий і немайновий характер, державне мито сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. Як вбачається з платіжного доручення № 94 від 08 лютого 2007 р., позивачем сплачено державне мито лише з майнової вимоги. Відтак, державне мито за немайнову вимогу підлягає стягненню з ВАТ “Чернівціоблпаливо” в доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ВАТ “Чернівціоблпаливо” (58000, м. Чернівці, вул. Шептицького, 29, ) в доход Державного бюджету України 85 грн. державного мита.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя                                                                                           Бортник О.Ю.