ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 14/443

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

С. Шевчук,

Ж. Бернацької,

І. Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Донецької обласної держаної адміністрації

та касаційне подання

Прокуратури Донецької області

на постанову

від 15.05.2007 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 14/443

за позовом

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ) "Маріупольський

металургійний комбінат ім. Ілліча"

до

Донецької обласної державної адміністрації

третя

особа

Управління праці та соціального захисту населення Новоазовської

районної державної адміністрації

про

стягнення 788 537,10 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

1)          Карастоянов П.В. (дов. від 15.02.2008 № 09/653);

2)          Огненний А.Б. (дов. від 08.01.2008 № 09/39);

3)          Табій А.В. (дов. від 08.01.2008 № 09/38);

відповідача

Цукор А.С. (дов. від 02.04.2008 № 01-02219-22/01);

третьої особи

не з'явились;

прокуратури Донецької області

не з'явились;

Генеральної прокуратури України

Сахно Н.В. - прокурор відділу (посв. № 99);

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" звернулося до господарського суду з позовом до Донецької обласної державної адміністрації про відшкодування збитків за перевезення в 2005 році пільгових категорій пасажирів в сумі 788 537,10 грн.

В обґрунтування заявлених майнових вимог позивач посилається на умови укладеного з відповідачем договору № 122-20/8144 від 05.10.2004 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2006 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління праці та соціального захисту населення Новоазовської районної державної адміністрації.

Доповідач: Волік І.М.

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.12.2006 у справі № 14/443 (суддя Н. Калатай) в позові ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про стягнення з Донецької обласної державної адміністрації 788 537,10 грн. збитків відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що обґрунтовуючи позовні вимоги ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" просить стягнути з відповідача збитки за перевезення у 2005 році пільгових категорій пасажирів, однак за умовами договору (п. 2.1.5.) Донецька обласна державна адміністрація не брала на себе зобов'язань щодо компенсації таких збитків, а взяла на себе лише зобов'язання у сприянні щодо компенсації збитків від перевезень пільгової категорії населення.

Пунктом 2.1.5 договору передбачено, що компенсація збитків від перевезень пільгової категорії населення має відбуватися в порядку, встановлено законодавством України.

Відповідно до ст. 99, 102 Бюджетного кодексу України видатки на надання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що враховуючи умови договору щодо обсягів прийнятих на себе прав та обов'язків за ним, спір щодо одержання позивачем компенсації за перевезення пільгових категорій громадян не може вирішуватись виходячи з умов договору, а насамперед виходячи з законодавчих положень, якими врегульоване це питання.

При цьому, господарським судом першої інстанції зауважено, що позивачем в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставини на які він посилається, вимагаючи зобов'язати відповідача відшкодувати йому збитки, а тому, позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 788 537,10 грн. залишені без задоволення як недоведені.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 (колегія суддів: Л. Кондес, С. Куровський, Ю Михальська) скасовано рішення господарського суду м Києва від 19.12.2006 у справі № 14/443, позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Донецької обласної державної адміністрації на користь ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" 788 537,10 грн. збитків, 7 885,40 грн. державного мита за подання позову, 3 942,70 грн. державного мита за подання апеляційної скарги, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи постанову у справі, апеляційний господарський суд виходив з наступних обставин, що встановлені в ході судового розгляду.

05.10.2004 між Донецькою обласною державною адміністрацією (замовник) та ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (перевізник) було укладено договір № 122-20/8144 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом. За цим договором замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на маршрутах загального користування Новоазовськ - Маріуполь, а перевізник забезпечує перевезення пасажирів на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пунктів 2.1.4. та 2.1.5. договору замовник зобов’язаний контролювати виконання умов даного договору, а також дотримання законодавства про автомобільний транспорт та сприяти щодо компенсації збитків від перевезень пільгової категорії населення в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з пунктом 2.4.4. перевізник має право одержувати компенсацію, передбачену за перевезення пільгових категорій громадян.

У 2005 році обіг пасажирів на маршруті склав 555,8 тис.пас/км, що підтверджується матеріалами справи. Розрахунок збитків, що подані до стягнення, здійснений з вказаного обігу пасажирів згідно з Інструкцією про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженою наказом № 150 від 27.05.1996 Міністерства статистики України, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.05.1996 за № 258/1283.

Факт надання послуг з перевезення пасажирів, в тому числі й пільгових, підтверджується щомісячними звітами встановленого зразку з доданими до них щомісячними актами звіряння про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд.

Факт здійснення позивачем у 2005 році перевезень пасажирів, які, у відповідності з чинним законодавством України, користувалися правом безкоштовного проїзду на приміських автобусних маршрутах, та визначені за названими вище розрахунками суми збитків позивача від таких перевезень, відповідач не оспорив і на день прийняття цього рішення ці суми збитків позивачу не відшкодував.

Статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення здійснюються перевізниками усіх форм власності. Пасажирському перевізнику забороняється відмовлятися від пільгового перевезення. Види та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням, в якому визначається порядок компенсації перевізнику збитків від цих перевезень.

Крім того, згідно з пунктом 31 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, пасажирський перевізник зобов’язаний здійснювати перевезення громадян, яким законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Пунктом 32 вказаних Правил, передбачено, що перевізник має право вимагати від замовника перевезень компенсації збитків від перевезень таких пасажирів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини пасажирського перевізника з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором на перевезення пасажирів за автобусним маршрутом загального користування, в якому визначається державне замовлення на соціально значущі послуги автомобільного транспорту загального користування. За змістом статті 40 цього ж Закону, збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що законодавством не передбачено часткового звільнення органів місцевого самоврядування від відшкодування автоперевізникам збитків, пов'язаних з перевезенням пасажирів пільгових категорій.

В договорі N 122-20/8144 від 05.10.2004, що укладений між сторонами у справі, також не йдеться про обмежену відповідальність замовника. Так, в договорі вказується, що замовник зобов’язаний контролювати виконання умов даного договору, а також дотримання законодавства про автомобільний транспорт та сприяти щодо компенсації збитків від перевезень пільгової категорії населення в порядку, встановленому законодавством України. З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення позову.

Апеляційний господарський суд визнав помилковою позицію місцевого господарського суду щодо застосування до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, норм бюджетного законодавства, виходячи із сфери застосування Бюджетного кодексу України, визначеної статтею першою цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 1 Бюджетного кодексу України, цим кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням державного бюджетів України та місцевих бюджетів.

Відносини, що виникли між сторонами, є майновими відносинами, заснованими на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, тобто цивільними відносинами.

З огляду на викладене, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності та обґрунтованості пред'явленого позивачем позову у зазначеному розмірі - 788 537,10 грн., який доведений наявними у справі доказами.

Не погоджуючись з даною постановою, Донецька обласна державна адміністрації оскаржила її до Вищого господарського суду України. Касаційна скарга відповідача ґрунтується на порушенні господарським судом апеляційної інстанції процесуальних норм права та неправильному застосуванні матеріальних норм, у зв'язку з чим скаржник просить про скасування постанови у справі та залишення в силі рішення суду. Також судові рішення у справі оскаржені в касаційному порядку прокуратурою Донецької області, в касаційному поданні якої зазначено також про неправильне застосування матеріальних норм права та порушення процесуальних норм господарськими судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних у справі судових рішень, у зв'язку з чим прокуратура Донецької області просить про їх скасування та направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, думку прокурора та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційне подання прокуратури Донецької області підлягає до задоволення, а касаційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Причиною виникнення спору у справі є питання про наявність підстав для повної компенсації позивачеві збитків у зв’язку з перевезенням пільгових категорій громадян у 2005 році.

За приписами частини другої статті 36 та частини другої статті 40 Закону (в редакції Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, яка втратила чинність з 07.04.2006, далі –попередня редакція):

види та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням, в якому визначається порядок компенсації пасажирським перевізникам збитків від цих перевезень;

збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Отже, Законом в його попередній редакції було передбачено, що компенсація збитків з перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів державного замовлення.

Відповідні норми містить і чинна редакція Закону України від 23.02.2006 № 3492-IV, а саме:

види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень (частина четверта статті 37 Закону);

органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов’язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (частина друга статті 29 Закону).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України “Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб” поставки товарів, робіт і послуг для пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються до цього; обсяги коштів для закупівлі зазначених товарів, робіт і послуг передбачаються в Законі про Державний бюджет України на поточний рік та визначаються Кабінетом Міністрів України відповідними рішеннями про використання позабюджетних джерел фінансування.

Водночас відповідно до підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що обсяг компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян встановлюється в межах затверджених субвенцій.

За приписом частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі –ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В частині четвертій цієї ж статті зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 цього ж Кодексу відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов’язання.

З огляду на наведені законодавчі приписи та з урахуванням установлених фактичних обставин справи господарські суди першої та апеляційної інстанції дійшли суперечливих висновків щодо обов'язків замовника контролювати виконання умов даного договору, дотримання законодавства про автомобільний транспорт, а також сприяння в компенсації збитків від перевезень пільгової категорії населення в порядку, встановленому законодавством України.

Посилання апеляційного господарського суду на неправомірне застосування до спірних правовідносин норм бюджетного законодавства є помилковими з огляду на наведені приписи частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України та приписи статті 1 Бюджетного кодексу України, згідно з якою цим Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Зобов’язання ж Управління щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян –це зобов’язання розпорядника державних коштів з фінансування державної програми соціального захисту.

Оскільки Законом в його попередній редакції було передбачено, що компенсація збитків з перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів державного замовлення, тобто умови договору не суперечать приписам Закону, висновки місцевого господарського суду про необхідність вирішення спору насамперед згідно з приписами Закону є необґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, Вищий господарський суд України встановив, що прийняті судові рішення не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказані рішення та постанова не відповідають положенням ст.43 ГПК України.

Відповідно до ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а тому прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і підлягають до скасування, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Донецької обласної держаної адміністрації задовольнити частково.

Касаційне подання прокуратури Донецької області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2007 тарішення господарського суду міста Києва від 19.12.2006 року по справі № 14/443 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий, суддя С. Шевчук

Судді : Ж. Бернацька

І. Волік