ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.07.08р.

Справа № ПР7/13-08

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

До Закритого акціонерного товариства "Оветри", м. Орджонікідзе Дніпропетровської області

Про визнання недійсними акту, договору та переліку майна

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: головний спеціаліст-юрисконсульт Іванченко І.С., дов. № 89 від 21.12.2007р.;

від відповідача: директор Гніденко Ю.Д., дов. № 26/12/07 від 28.12.2007р., спеціаліст по спеціалізованому обслуговуванню Романченко О.П., дов. № 26/12/07 від 28.12.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ) просить:

- визнати недійсним акт оцінки вартості майна орендного підприємства від 29.12.1993р. регіонального відділення в частині включення до нього житлових будинків - по вул. Зонова, 14, та по вул. Лізи Чайкіної, 39, гуртожитку по вул. Чехова, 1;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.03.1994р. майна цілісного майнового комплексу орендної фірми "Оветри", в частині об`єктів нерухомості, а саме - гуртожиток по вул. Чехова, 1, два житлові будинки - по вул. Зонова, 14, та по вул. Лізи Чайкіної, 39, у м. Орджонікідзе;

- визнати недійсним перелік майна, переданого до статутного фонду відповідача від 30.09.2004 р. № 12/7-5360 регіонального відділення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при приватизації орендного підприємства „Оветри” майно цілісного майнового комплексу орендної фірми „Оветри”, в тому числі об’єкти нерухомості, а саме: гуртожиток по вул. Чехова, 1, два житлові будинки по вул. Зонова, 14 та по вул. Лізи Чайкіної, 39 в м. Орджонікідзе перейшло у власність організації орендарів фірми „Оветри” згідно договору купівлі-продажу від 29.03.1994р. Орендне підприємство „Оветри” було перетворене в Закрите акціонерне товариство "Оветри" (м. Орджонікідзе Дніпропетровської області). 30.09.2004р. позивачем було надано перелік майна, яким підтверджено включення до статутного фонду відповідача майна: житлових будинків по вул. Зонова, 14 та по вул. Лізи Чайкіної, 39 і гуртожитку по вул. Чехова, 1. При цьому в переліку зазначено, що назване майно, яке увійшло до статутного фонду відповідача підлягає передачі у власність спільної територіальної громади м. Орджонікідзе. Позивач вважає, що житловий фонд та гуртожиток незаконно включені до вартості цілісного майнового комплексу та передані при приватизації у власність відповідача, оскільки дія Закону України „Про приватизацію державного майна” не поширювалася на приватизацію об’єктів державного житлового фонду.

Відповідач позов не визнає. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності та не вказані поважні причини пропуску цього строку. Відповідач також зазначає, що позивачем не вказана сума майна, яке неправомірно включено в акт оцінки та яка має бути вилучена із статутного фонду. Відповідач вважає, що приватизація спірних об’єктів здійснена правомірно відповідно до законодавства, яке діяло на час їх приватизації, оскільки дія Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств” не поширювалася на приватизацію об’єктів житлового фонду, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються. Спірні об’єкти належали орендній фірмі „Оветри”. Відповідач посилається на ст. 58 Конституції України, яка передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням від 18.04.2008р. у справі № Б15/08/02, що перебуває в провадженні Дніпропетровського апеляційного господарського суду, та в межах якої оспорюється припинення повноважень голови правління відповідача, від чого залежатимуть повноваження на представництво.

Згідно ухвали господарського суду від 25.04.2008р. провадження у справі зупинено.

Згідно ухвали господарського суду від 02.06.2008р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 24.06.2008р.

Розгляд справи відкладався з 24.06.2008р. на 10.07.2008р.

Згідно ухвали господарського суду від 24.06.2008р., винесеної заступником голови суду Камша Н.М., строк вирішення спору продовжено терміном на один місяць.

В судовому засіданні 10.07.2008р. за погодженням представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору оренди № 183 від 27.01.1992р., укладеного між Державним комітетом України з легкої промисловості та організацією орендаторів Орджонікідзевської фабрики верхнього трикотажу, організація орендарів отримала в оренду майно державного підприємства. 31.12.1992р. шляхом внесення доповнень і змін в договір оренди змінена сторона договору оренди, яка є орендодавцем, на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ).

Згідно наказу Державного комітету України з легкої і текстильної промисловості від 12.08.1993р. № 79 Орджонікідзевська фабрика верхнього трикотажу перейменована в Орендну фірму „Оветри”. На загальних зборах орендарів 23.07.1993р., протокол № 3, затверджено статут Орендної фірми „Оветри”, погоджений виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської Ради народних депутатів 20.08.1993р., № 28414.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 25.11.1993р. № 12/08-РП прийнято рішення про приватизацію Орендного підприємства –фірми „Оветри”.

29.03.2004р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Організацією орендарів фірми „Оветри” укладено договір купівлі-продажу державного майна –цілісного майнового комплексу орендної фірми „Оветри”, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Зонова, 3. В договорі зазначено, що майно фірми включає всі активи та пасиви, інвентар, облаштування, обладнання та інше майно згідно акту інвентаризації, який додається до договору.

Відповідно до п.1.2. договору купівлі-продажу вартість відчуженого державного майна, переданого в оренду згідно акту оцінки, затвердженого начальником Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/54-РСИ від 29.12.1993р., становить 5102627 тис. крб. Майно відчужене за вказаною вартістю (п.1.3. договору).

12.05.1995р. складено акт приймання-передачі державного майна орендної фірми „Оветри”.

17.05.1995р. організації орендарів фірми „Оветри” позивачем видане свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу орендної фірми „Оветри”, яке згідно з наказом позивача від 17.05.1995р. № 12/07-ПСС зареєстроване за № 7 від 17.05.1995р.

В подальшому, Орендна фірма „Оветри” перетворена в Закрите акціонерне товариство „Оветри” (м. Орджонікідзе Дніпропетровської області), статут Закритого акціонерного товариства „Оветри” затверджений на установчих зборах 11.11.1995р., протокол № 1, та зареєстрований виконкомом Орджонікідзевської міської Ради народних депутатів, розпорядження № 348 від 05.12.1995р.

Як вбачається з Акту оцінки вартості майна орендного підприємства (Орендної фірми „Оветри”), затвердженого позивачем 29.12.1993р., та витягу з інвентаризаційного опису станом на 01.12.1993р., на балансі Орендної фірми „Оветри” обліковувалося та включено до вартості майна, що підлягає приватизації, серед іншого наступне майно: житлові будинки по вул. Зонова, 14 (балансова вартість 25 413 660, 27 крб.) та по вул. Лізи Чайкіної, 39 (балансова вартість 35 866 767, 84 крб.) і гуртожиток по вул. Чехова, 1 (балансова вартість 4 438 266, 40 крб.).

Передача до статутного фонду відповідача зазначеного вище спірного майна, підтверджується також Переліком майна, переданого до статутного фонду відкритого акціонерного товариства, складеним позивачем 30.09.2004р. та наданим відповідачу за вих. № 12/7-5360.

Сторони підтверджують, що спірне нерухоме майно включено до статутного фонду відповідача, з наведених обставин спір між сторонами відсутній.

Між тим, позивач посилається на неправомірність включення до статутного фонду відповідача спірного майна, що є причиною спору.

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України „Про приватизацію державного майна”, в редакції, що діяв на час приватизації спірних об’єктів, дія Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового фонду, за винятком тих об’єктів, які належать підприємствам, що приватизуються.

Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української РСР до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях.

Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки (ст. 127 Житлового кодексу Української РСР).

Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд) (ст. 5 Житлового кодексу Української РСР).

Спірні об’єкти становили державний (відомчий) житловий фонд, оскільки перебували на балансі державного підприємства до їх передачі в оренду та приватизації, не створювалися організацією орендарів.

За викладеного, приватизація спірних об’єктів та передача їх відповідачу у власність відбулася з порушенням вимог законодавства про приватизацію державного майна, неправомірно.

Між тим, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області є державним органом приватизації та безпосередньо здійснило приватизацію державного майна, внаслідок якої відповідач набав право власності на це майно. Отже позивач знав і повинен був знати про обставини включення спірних об’єктів до статутного фонду відповідача всупереч вимогам законодавства як на час затвердження акту оцінки вартості майна та укладення договору купівлі-продажу державного майна, так і на час видачі Переліку майна, переданого до статутного фонду.

З позовною заявою до господарського суду Дніпропетровської області позивач звернувся 31.03.2008р.

Згідно з положеннями ст. 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом, господарським судом або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

По вимогам про визнання недійсним акту оцінки вартості майна в частині, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.03.1994р. в частині, строк позовної давності сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України (редакція 2003 року), а отже згідно з ч.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність щодо приведених вимог не застосовуються.

При вирішенні спору в частині визнання недійсним Переліку майна, переданого до статутного фонду Закритого акціонерного товариства „Оветри”, суд застосовує положення про позовну давність Цивільного кодексу України (редакція 2003 року).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На час звернення з позовом позовна давність за названою вимогою спливла. Крім того, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України).

Вимога щодо визнання недійсним Переліку майна є додатковою вимогою з огляду на приписи Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого наказом Фонду державного майна України 25.11.2003 N 2097, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12. 2003р. N 1201/8522. Згідно названого Положення спірний Перелік майна, є додатком до договору купівлі-продажу об'єкта, приватизованого як цілісний майновий комплекс шляхом викупу, та підтвердженням права власності на окремі будівлі, споруди та нежитлові приміщення, які передані до статутного фонду господарського товариства.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Позивач не просить поновити позовну давність, а суд не вбачає поважності причин її пропуску.

Посилання позивача на відсутність чітких актів законодавства щодо обов’язкової передачі гуртожитків, інших об’єктів державного житлового фонду, що належали державним підприємствам, в комунальну власність, не є поважною причиною пропуску позовної давності, оскільки відсутність законодавчих актів з названого питання не спростовує наявність норм законодавства про приватизацію державного майна, які мали застосуватися органом приватизації.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги не підлягають задоволенню, а порушене право захисту, в зв’язку зі спливом позовної давності.

Не підлягає задоволенню клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки суд не вбачає неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № Б15/08/02.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові –відмовити.

Суддя Л.А.Коваль

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, - 18.07.2008р.