ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.08

Справа №АС 17/131-08.

За позовом: Комунального підприємства «Буринь-Аква», м. Буринь

довідповідача: Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області

про скасування податкового повідомлення-рішення

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача Приходько А.В.

Від відповідача: Рибець В.М., Книш С.В.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Конотопської МДПІ Сумської області: №/3 від 04.12.2007 р., №/1 від 14.09.2007 р.; №/1 від 14.09.2007 р.; №0/1 від 18.09.2007 р., як такі, що не відповідають діючому законодавству.

Відповідач в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачу було законно нараховано податок на прибуток в розмірі 34 882 грн. 52 коп. та застосована штрафна санкція в розмірі 12 294 грн. 43 коп..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, суд встановив:

Відповідно до акту про результати виїзної позапланової перевірки комунального підприємства «Буринь-Аква» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 р. по 31.03.2007 р. від 06.08.2007 р. №319/23-3/32194437 було встановлено порушення позивачем пп.4.1.1. п. 4.1. ст.4, пп. 4.2.15 п. 4.2. ст. 4, пп. 5.2.1. п. 5.2. ст.5, пп. 8.1.1. п.8.1. ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р., в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 34 882 грн. 52 коп., в т.ч. за 3 квартал 2006 р. на суму 23 447 грн. 14 коп., за 4 квартал 2006 р. на суму 6 284 грн. 98 коп., за 1 квартал 2007 р. на суму 5 150 грн. 40 коп.; пп. 3.1.1. п.3.1. ст. 3, п. 7.3. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р., в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 2 912 грн. 07 коп., в т.ч. за липень 2006 р. в сумі 469 грн. 91 коп., за серпень 2006 р. в сумі 190 грн. 95 коп., за вересень 2006 р. в сумі 749 грн. 20 коп., за жовтень 2006 р. в сумі 208 грн. 19 коп., за листопад 2006 р. в сумі 1 251 грн. 88 коп., за грудень 2006 р. в сумі 12 грн. 42 коп., за березень 2007 р. в сумі 29 грн. 52 коп.; ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб‘єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р., в результаті чого занижено єдиний податок в сумі 11 201 грн. 18 коп., в т.ч. в 2 кварталі 2004 р. на суму 4 266 грн. 99 коп., в 3 кварталі 2004 р. на суму 1 265 грн. 50 коп., в 4 кварталі 2004 р. на суму 1 382 грн. 40 коп., в 1 кварталі 2005 р. на суму 566 грн. 10 коп., в 2 кварталі 2005 р. на суму 1 051 грн. 70 коп., в 4 кварталі 2005 р. на суму 2 668 грн. 49 коп.; ст. 3,4, 8,19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 р., в результаті чого було не утримано та не перераховано до бюджету податок за 2004 р. в сумі 07 грн. 64 коп., за 2005 р. в сумі 31 грн. 98 коп., за 2006 р. в сумі 16 грн. 09 коп.; ст.2, 6 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів» від 11.12.1991 р., в результаті чого встановлено заниження податку з власників транспортних засобів за 2004 р. в сумі 09 грн. 75 коп., за 2005 р. в сумі 27 грн. 63 коп., за 2006 р. в сумі 1 676 грн. 50 коп., за 1 та 2 квартали 2007 р. на суму 838 грн. 25 коп.

На підставі викладених в акті порушень законодавства відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: №/1 від 14.09.2007 р., яким позивачу було донараховано до сплати 4 368 грн. 11 коп., з яких 2 912 грн. 07 коп. податку на додану вартість та 1 456 грн. 04 коп. штрафних санкцій; №/1 від 14.09.2007 р., яким позивачу було донараховано до сплати 16 801 грн. 77 коп., з яких 11 201 грн. 18 коп. єдиного податку на підприємницьку діяльність з юридичних осіб та 5 600 грн. 59 коп. штрафних санкцій; №/1 від 18.09.2007 р., яким позивачу було донараховано до сплати 3 466 грн. 75 коп., з яких 2 552 грн. 13 коп. податку з власників транспортних засобів та 914 грн. 62 коп. штрафних санкцій; №/3 від 04.12.2007 р., яким позивачу було донараховано до сплати 47 176 грн. 95 коп., з яких 34 882 грн. 52 коп. податку з прибутку підприємств і організацій та 12 294 грн. 43 коп. штрафних санкцій.

З акту перевірки вбачається, що позивач був платником податку на прибуток з 01.07.2006 р. по 01.04.2007 р. (до 01.07.2006 р. був платником єдиного податку за ставкою 10%).

Станом на 01.07.2006 р. на підприємстві рахується дебіторська заборгованість по реалізованим-наданим, але не оплаченим послугам до 01.07.2006 р. в сумі 99 207 грн. 22 коп., в т.ч. ПДВ 16 534 грн. 54 коп. реалізація наданих послуг відбувалась у період перебування позивача на спрощеній системі оподаткування і не була обкладена єдиним податком, в наслідок того, що єдиним податком обкладається фактично отримана виручка від реалізації на розрахунковий рахунок або в касу підприємства. Тобто оплата, яка не буде отримана підприємством на загальній системі оподаткування (після 01.07.2006 р.) дебіторської заборгованості по реалізованим, але не оплаченим послугам, яка виникла до 01.07.2006 р. повинна включатися до валового доходу (оскільки фактично не була оподаткована ніяким податком).

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно пп. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Оскільки валовий дохід від надання послуг бюджетним організаціям визначається по касовому методу, то дебіторська заборгованість для обчислення валового доходу по реалізованим, але не оплаченим послугам станом на 01.07.2006 р. враховується тільки по наданим послугам населенню в сумі 65 163 грн. 12 коп. (без ПДВ) на іншим організаціям в сумі 17 509 грн. 57 коп. (без ПДВ).

Судом встановлено, що оплата дебіторської заборгованості по наданим послугам населенню відбулася в 3 кварталі 2006 р. в сумі 65 163 грн. 12 коп., а по наданим послугам іншим організаціям (не бюджетним) – в 3 кварталі 2006 р. на суму 7 050 грн. 27 коп., в 4 кварталі 2006 р. на суму 7 362 грн. 40 коп., в 1 кварталі 2007 р. на суму 147 грн. 60 коп.

Таким чином, отримана підприємством оплата за надані послуги в розмірі 79 723 грн. 39 коп. повинна включатися до валового доходу підприємства.

Крім того, підприємство нараховувало амортизаційні відрахування на вартість основних фондів, отриманих на баланс підприємства як цілісний майновий комплекс без компенсації їх вартості по рішенню місцевої ради.

Відповідно до пп. 8.1.1. п.8.1. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання.

Під терміном «амортизація» основних фондів і не матеріалів активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Згідно рішення Буринської міської ради від 14.05.2003 р. позивач отримав на баланс на праві господарського оперативного управління цілісний майновий комплекс майно Буринської територіальної громади, яке знаходилось в управлінні ВКП «Водоканал» згідно акту прийому-передачі від 14.10.2002 р. та відповідно до рішення Буринської міської ради №221 від 21.12.2006 р. «Про передачу в оперативне управління і обслуговування майно комунальної власності територіальної громади м. Буринь – водогін по вулицях Лікарняна, К.Маркса, Дмитрова».

Таким чином, судом встановлено, що вказані основні засоби були отримані позивачем на баланс безоплатно, тобто витрат на їх придбання підприємство не здійснювало, а тому відсутня база нарахування амортизаційних відрахувань.

А отже, суд дійшов до висновку про те, що за період з 01.07.2006 р. по 31.03.2007 р. КП «Буринь-Аква» нараховувало безпідставно амортизацію на отримані вищевказані основні фонди від міської ради, чим були завищені амортизаційні відрахування на суму 46 180 грн. 00 коп., в т.ч. в 3 кварталі 2006 р. в сумі 12 936 грн. 00 коп., в 4 кварталі 2006 р. в сумі 12 790 грн. 00 коп., в 1 кварталі 2007 р. в сумі 20 454 грн. 00 коп.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що позивач в 2-4 кварталі 2004 р., в 1,2,4 кварталі 2005 р. не включив до розрахунку сплати єдиного податку отримані грошові кошти від державного бюджету, а саме: пільги, субсидії, дотації, отримані грошові кошти в касу підприємства в квітні 2004 р.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб‘єктів малого підприємництва» виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб‘єктом підприємницької діяльності нар розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Як вже зазначалося раніше, КП «Буринь-Аква» з 01.04.2004 р. по 01.07.2006 р. знаходилось на спрощеній системі оподаткування і сплачувало єдиний податок за ставкою 10%.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на лист Державного казначейства України «Щодо бюджетної класифікації» від 18.01.2002 р. №07-07/92-353 з приводу застосування видатків бюджету, оскільки дані роз‘яснення втратили чинність відповідно до наказу Державного казначейства України від 04.11.2004 р.

Крім того, в листі Державного казначейства України від 31.10.2007 р. №3.4-06/2309-13219 «Щодо сплати податків одержувачами бюджетних коштів» зроблено висновок про те, що бюджетні кошти, отримані госпрозрахунковими установами у вигляді субсидій та поточних трансфертів, вважаються доходами з інших джерел.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що відповідач правомірно донарахував позивачу зобов‘язання з єдиного податку в розмірі 11 201 грн. 18 коп. та штрафні санкції в розмірі 5 600 грн. 59 коп.

З доповнень до позовної заяви №47 від 24.04.2008 р. вбачається, що позивач визнав заборгованість по податку на додану вартість в сумі 2 912 грн. 07 коп., донараховану відповідно до повідомлення-рішення №/1 від 14.09.2007 р., але просить суд скасувати штрафні санкції в сумі 1 456 грн. 04 коп.

Згідно вимог п. 17.2. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», платник податків може відкоригувати показники податкової звітності тільки до початку його перевірки, а отже судом встановлено правомірність донарахування позивачу зобов‘язання з податку на додану вартість та застосування до нього штрафної санкції в розмірі 1 456 грн. 04 коп.

Згідно ст.11 Закону України «Про систему оподаткування» відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов‘язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть платники податків і зборів (обов‘язкових платежів) відповідно до законів України.

Зі змісту підпункту «б» пп. 4.2.2. пункту 4.2. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» вбачається, що контролюючий орган зобов‘язаний самостійно визначити суму податкового зобов‘язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчить про заниження або завищення суми його податкових зобов‘язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов‘язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» пп. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов‘язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми недоплати (заниження суми податкового зобов‘язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов‘язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Крім того, позивач просить суд скасувати як таке, що не відповідає діючому законодавству, податкове повідомлення-рішення №0/1 від 18.09.2007 р., яким позивачу було донараховано до сплати 3 466 грн. 75 коп., з яких 2 552 грн. 13 коп. податку з власників транспортних засобів та 914 грн. 62 коп. штрафних санкцій.

Зі змісту ст. 6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" вбачається, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів обчислюється юридичними особами на підставі звітних даних про кількість транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів станом на 1 січня поточного року. Обчислення податку з власників наземних транспортних засобів провадиться виходячи з об'єму циліндрів або потужності двигуна кожного виду і марки транспортних засобів, а податку з власників водних транспортних засобів - виходячи з довжини транспортного засобу за ставками, зазначеними у статті 3 цього Закону.

Юридичні особи на основі бухгалтерського звіту (балансу) у строки, визначені законом для річного звітного періоду, подають відповідному органу державної податкової служби за місцем реєстрації транспортних засобів розрахунок суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на поточний рік за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Так, позивач подав суду докази на підтвердження того, що автомобіль ГАЗ-3307, реєстраційний № 3849 СУО обліковується за ВАТ «Буринське підприємство «Агротехсервіс»; УАЗ-469, реєстраційний №5775СІА – за Водопровідно-каналізаційним підприємством «Водоканал»; ГАЗ -53-12, реєстраційний №02547 СВ – за Водопровідно-каналізаційним підприємством «Водоканал»; мотоцикл «Дніпро»-МТ-10 – за Водопровідно-каналізаційним підприємством «Водоканал», про що свідчать копії свідоцтв про реєстрацію, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов до висновку про неправомірність донарахування відповідачем податку з власників транспортних засобів та 914 грн. 62 коп. штрафних санкцій, а позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення Конотопської МДПІ у Сумській області №0/1 від 18.09.2007 р. підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності правових підстав для проведення відповідачем позапланової виїзної перевірки, оскільки відповідачем подано копію постанови слідчого СВ Буринського РВ УМВС України в Сумській області від 23.07.2007 р. про призначення виїзної позапланової документальної комплексної перевірки у зв‘язку з порушенням кримінальної справи №07550024, а відповідно до ч.13 ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» обмеження у підставах проведення перевірок платника податків, визначені цим Законом (позапланова перевірка лише за рішенням суду), не поширюється на перевірки, що проводяться після порушення кримінальної справи проти платника податків (посадових осіб платника податків), що перевіряється, відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті державного мита покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції №0/1 від 18.09.2007 р.

3.          В іншій частині в задоволенні позову Комунального підприємства «Буринь-Аква» до відповідача: Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя            О.В. КОВАЛЕНКО