КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2008                                                                                           № 25/489

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Перепелиця С.О. – представник за дов .№ б/н від 24.10.2007;

від відповідача - Головіна О.І. – представник за дов. № 01/16-5662 від 02.08.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківська районна у м.Києва адміністрація

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.12.2007

у справі № 25/489

за позовом                               Комунальна науково-дослідна установа "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста"

до                                                   Шевченківська районна у м.Києва адміністрація

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 117608,40 грн.

Суть рішення і апеляційної скарги:

Комунальна науково –дослідна установа „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” (далі – позивач) у жовтні 2007 року звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на користь комунальної науково-дослідної установи „Науково-дослідний інститут соціального-економічного розвитку міста” борг за договором № 43/2004 від 14.05.2004 у сумі 117 608,40 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2007 у справі № 25/489 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 108 732,00 грн. (78000 грн. основного боргу, 2340,00 грн. 3% річних та 28 392,00 грн. інфляційних витрат), 1196,40 грн. судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що, складаючи акт № 185 від 25.10.2004, відповідач вчинив дію, що свідчить про визнання ним грошового зобов’язання перед відповідачем в розмірі 78 000 грн.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції вказав, що розмір 3% річних, вирахуваний з суми боргу в розмірі 78 000 грн., становить 2340,00 грн., а інфляційні витрати становлять 28392,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року по справі № 25/489 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунальній науково-дослідній установі „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд використав лише докази, надані позивачем для підтвердження своїх вимог; щодо доказів та заперечень, наданих Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, то вони, не були проаналізовані судом в рішенні.

Крім того, апелянт вказує, що згідно зі ст. 2 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, в редакції яка діяла на час укладання договору № 43/2004 від 14.05.2004, цей Закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюється за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару, послуги дорівнює або перевищує суму, еквівалентну 2 тисячам євро, а робіт – 100 тисяч євро. Відповідно до курсу гривні до євро, встановленому Національним банком України на 14.05.2004 (час укладання договору), 2000 євро дорівнювало 12598,40 грн., сума договору № 43/2004 від 14.05.2004 становила 78000 грн.

Таким чином, на думку апелянта, Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація мала право укласти цей договір тільки на підставі Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, застосовуючи одну із процедур державних закупівель, а саме: відкриті торги, торги з обмеженою участю, двоступеневі торги, запит цінових пропозицій (котирувань), закупівля в одного постачальника (учасника), тобто даний договір міг бути підписаний тільки з переможцем торгів.

З огляду на викладене, на думку апелянта, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 по справі № 25/489 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач також вказує, що предметом договору № 43/2004 на створення (передачу) науково-технічної продукції від 14.05.2004 є розробка проекту: Реформування управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району міста Києва”, тобто виконання робіт. З огляду на наведене, позивач застосовує правило ст. 2 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, що стосується закупівлі робіт, стосовно застосування Закону виключно у випадку, якщо вартість роботи дорівнює або перевищує 100 тисяч євро. Таким чином, на думку позивача, дія цього Закону не поширюється на договірні правовідносини між позивачем та відповідачем.

Крім того, з документів, що містяться у матеріалах справи, вбачається, що сторонами договору № 3/2004 від 14.05.2004 є Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація та позивач.

Крім того, позивач зазначає, що твердження апелянта про те, що суд не проаналізував, чи мав право позивач заявляти вимоги за договором, не відповідає дійсності, оскільки суд витребував та залучив до матеріалів справи: рішення КМР від 26.05.2005 № 426/3002; довідку з ЄДРПОУ № 3418 від 15.05.2007; Положення про комунальну науково-дослідну установу „Науково-дослідний інститут соціального-економічного розвитку міста”, тобто всі необхідні документи, що підтверджують правонаступництво Комунальної науково-дослідної установи „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” за Комунальним підприємством „Науково-дослідний інститут соціально-економічних проблем міста”, отже відповідно до нього перейшло право заявляти вимоги про стягнення боргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 у справі № 25/489 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

04.03.2008 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду оголошувалась перерва до 11.03.2008 на підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008 № 25/489 було зупинено апеляційне провадження у справі № 25/489 до вирішення пов’язаної з нею справи № 45/16 господарського суду міста Києва за позовом Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації до Комунальної науково–дослідної установи „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” про визнання недійсним договору № 43/2004 від 14.05.2004.

Київський апеляційний господарський суд ухвалою від 24.06.2008 № 25/489 поновив апеляційне провадження у справі № 25/489, розгляд апеляційної скарги призначив на 08.07.2008.

08.07.2008 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду оголошувалась перерва до 31.07.2008 на підставі ст. 77 ГПК України.

Крім того, в судовому засіданні 08.07.2008 представниками сторін подана спільна заява про продовження строку розгляду апеляційної скарги по справі № 25/489, яка задоволена судом на підставі ст.ст. 69, 102 ГПК України.

30.07.2008 відповідач через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надав клопотання про зупинення провадження у справі № 25/489, у зв’язку з поданням касаційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод” дата ратифікації 17.07.1997 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та те, що сторона не надала у розумінні ст. 33,34 ГПК України докази прийняття касаційної скарги (ухвалу суду касаційної інстанції) та обмеженим ст. 102 ГПК України строком розгляду апеляційної скарги, Київський апеляційний господарський суд відмовив в задоволені клопотання Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно зазначено судом першої інстанції, 14.05.2004 між Шевченківською районною державною адміністрацією міста Києва та Комунальним підприємством „Науково-дослідний інститут соціально-економічних проблем міста” було укладено договір № 43/2004 (аркуш справи 7) на створення (передачу) науково-технічної продукції (далі – договір).

Рішенням Київської міської ради № 426/3002 від 26.05.2005 (аркуш справи 66) Комунальне науково-дослідна установа „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” є правонаступником усіх прав і обов’язків Комунального підприємства „Науково - дослідний інститут соціально-економічних проблем міста”.

Відповідно до п. 1.3. Положення про комунальну науково дослідну установу „Науково дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста”(аркуш справи 40-64) згідно з рішенням Київської міської ради від 26.05.2005 № 426/3002 „Про створення комунальної науково-дослідної установи „Науково дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” інститут є правонаступником всіх прав і обов’язків Комунального підприємства „Науково - дослідний інститут соціально-економічних проблем міста”.

Відповідно до п. 1.1. договору, позивач доручив, а відповідач взяв на себе виконання НДДКР з розробки проекту: „Реформування управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва”.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору зазначено, що за виконану роботу замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу про договірну ціну 78 000,00 грн. (разом з ПДВ). Оплата роботи здійснюється авансовими платежами у розмірі 50%, а кінцевий розрахунок – згідно з актами здачі-приймання роботи відповідно до вимог календарного плану роботи.

Договір № 43/2004 від 14.05.2004 підписано головою Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва –Харитончуком М.В. та скріплено печатками Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва та Шевченківської районної у м. Києві ради.

Між позивачем та відповідачем було складено протокол угоди про договірну ціну на науково-технічну продукцію додаток 1 до договору № 43/2004 від 14.05.2004 (аркуш справи 10).

Як вбачається із змісту вищезазначеного протоколу, його було складено „від імені замовника - голова Шевченківської районної у м. Києві ради, Харитончук Микола Васильович” та підписано протокол від імені замовника - Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Хиритончуком М.В. та скріплено печатками Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва та Шевченківської районної у м. Києві ради. Цим протоколом визначено договірну ціну в сумі 78 000,00 грн.

Відповідачем свої зобов’язання виконано не було і станом не день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача складала 78 000,00 грн.

25.10.2004 між позивачем та відповідачем було складено акт № 185 (аркуш справи 18) здачі-приймання науково-технічної продукції по договору № 43/2004. Крім того, вказаним актом підтверджено, що науково-технічна продукція задовольняє умовам договору і в належному порядку оформлена, вартість робіт по договору та належить до перерахування 78 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що складаючи акт № 185 від 25.10.2004 відповідач вчинив дію, яка свідчить про визнання ним грошового зобов’язання перед відповідачем в розмірі саме 78 000,00 грн.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг позовної давності по виконанню відповідачем взятих на себе зобов’язань згідно з договору № 43/2004 починається з 25.10.2004, а закінчується – 25.10.2007, тобто позивач звернувся до суду першої інстанції без пропущення строків позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд не приймає твердження апелянта, що відповідач мав право укласти договір тільки на підставі Закону України „Про закупівлю товарі, робіт і послуг за державні кошти”, як обґрунтовані з огляду на наступне.

Виходячи з того, що Закон України „Про закупівлю товарі, робіт і послуг за державні кошти” застосовується до закупівель робіт що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі дорівнює або перевищує суму, еквівалентну 100 тисячам євро, а згідно офіційного курсу Національного банку України встановленого станом на 15.05.2004 ціна договору 78000,00 грн. становить приблизно 12382,57 євро, що менше ніж встановлено вищезазначеним Законом.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2008 № 45/16 у задоволенні позову Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва до Комунальної науково-дослідної установи „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” про визнання недійсним договору від 14.05.2004 № 43/2004, було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 по справі № 45/16 рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2008, було залишено без змін.

Як вбачається із змісту договору № 43/2004 від 14.05.2004 за правовою природою є „договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт” відповідності до ст. 892 ЦК України, і предметом цього договору є саме виконання робіт.

Такий висновок ґрунтується на відсутності в Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97 від 30.12.1997 № 822, такого виду послуг, як „розробка проекту”, „наукові дослідження”, термін „проект” застосовується лише в розумінні „управління певним проектом”, „реалізація проекту” тощо. Тобто такого виду послуг як „розробка проекту” не існує.

Відповідно до розділу 2 Державного класифікатору продукції та послуг ДК 016-97 від 30.12.1997 № 822, послуга є наслідок безпосередньої взаємодії між постачальником та споживачем і внутрішньої діяльності постачальника для задоволення потреб споживача.

Таким чином, норми Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” не поширюються на правовідносини сторін спору щодо укладення оспорюваного договору № 43/2004 від 14.05.2004.

Як вбачається із змісту оспорюваного договору, пункт „юридичні адреси сторін” договору містять вказівку що стороною договору є Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація. Головою вказаної адміністрації на час укладення оспорюваного договору був Харитончук М.В. про, що підтверджує розпорядження Президента України 24.10.2001 № 288/2001-рп.           Отже, договір містить підпис Харитончука М.В. скріплений печаткою Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації.

Посилання апелянта на те, що договір одночасно скріплений печатками Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації та Шевченківської районної у м. Києві ради, а в тексті протоколу угоди про договірну ціну на науково-технічну продукцію додаток 1 до договору зазначено, що останній складено „від імені замовника - голова Шевченківської районної у м. Києві ради, Харитончук Микола Васильович”, не приймаються апеляційним судом як обґрунтовані, оскільки, судом апеляційної інстанції по вищенаведеній справі № 45/16 було встановлено, що вказані обставини не свідчать про невідповідність оспорюваного договору нормам Цивільного та Господарського кодексів України, а в рішенні господарського суду міста Києва від 02.04.2008 № 45/16 вказано, що зазначення в тексті протоколу про те, що останній складено „від імені замовника – голова Шевченківської районної у м.істі Києві ради, Харитончук М.В.” є технічною помилкою, що не впливає на дійсність договору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.           Стаття 34 ГПК України встановлює, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справ, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, в частині стягнення основного боргу в сумі 78 000 грн. Київський апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, яке слід залишити без змін.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі. Судом здійснено розрахунок індексу інфляції за весь період заборгованості.

Індекс інфляції на суму 78 000 грн. за період з 25 жовтня 2004 року по вересень 2007 року склав 26 306,13 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми інфляційних в розмірі 28 392,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, та контррозрахунку відповідача, який перевірено судом, 3% річних складають 6858,58 грн. за період з 25 жовтня 2004 року по вересень 2007 рік, а не 2 340 грн. як було встановлено господарським судом міста Києва.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню проте рішення суду першої інстанції на підставі повноважень, передбачених ст. 101 ГПК України слід змінити частково - в частині стягнення інфляційних та 3% річних, а в решті рішення необхідно залишити без змін. В частині стягнення судових витрат слід відповідно розподілити судові витрати, тому рішення в цій частині також підлягає зміні.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 104 ГПК України передбачено, зокрема, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, виходячи з повноважень, передбачених ст. 101, пунктом 4 ч. 1 ст. 103 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 слід змінити частково з підстав, встановлених п. 3 ч.1 ст. 104 ГПК України.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються апелянта.

Оскільки, рішення частково змінено, а сума яка підлягає стягненню більша, ніж стягнуто судом першої інстанції, то апелянт виходячи з задоволених позовних вимог повинен був сплатити державне мито в сумі 555,83 грн. а фактично сплатив 588,04 грн. Тому надлишково сплачене державне мито підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 8 Декрету КМ України „Про державне мито” сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадку внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

ПОСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

2. Змінити рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року в частині стягнення 3 % річних, індексу інфляції та судових витрат, і викласти рішення в цій частині в наступній редакції:

Стягнути з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 24 р/р 2455 в УДК м. Києва), а у випадку відсутності коштів – з будь-якого іншого рахунку, на користь Комунальної науково–дослідної установи „Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста” (юридична адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 32-А, фактична адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6 р/р 4841 в Київській обласній філії АКБ „Укрсоцбанк”) 6858,58 грн. 3% річних, 26306,13 грн. інфляційні нарахування, 1 111,66 грн. державного мита та 111,53 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В решті залишити рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007, - без змін.

4. Повернути Шевченківській районній у місті Києві державної адміністрації з державного бюджету України надмірно сплачене на підставі платіжного доручення № 4402 від 26.12.2007 (наявне в матеріалах справи).державне мито в розмірі 32,21 грн.

5. Видачу наказів та довідки на повернення державного мита доручити господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 25/489 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом місяця.

Головуючий суддя

Судді

04.08.08 (відправлено)