ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17 червня 2008 р.                                                              Справа № 18/91

За позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

до Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло”, м. Мукачево

про стягнення 111 237 грн. 70 коп.,

Суддя господарського суду –В.Кривка

при секретарі Драгуській Л

представники:

Позивача –Шибаєв А.М., довіреність від 04.01.2008 року;

Відповідача – Чорняк Н.І., представник за дорученням;

СУТЬ СПОРУ: Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород заявлено адміністративний позов до Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло”, м. Мукачево про стягнення 111 237 грн. 70 коп.

У судовому засіданні 10.06.2008 року оголошувалась перерва за клопотанням сторін до 17.06.2008 року.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задоволити позов в повному обсязі та стягнути 110946,70 грн. адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі Закон) та 291 грн. пені за порушення строків їх сплати. Відповідно до вимог статті 19 Закону кількість інвалідів, які повинні працювати на підприємстві становить 13 осіб, в той же час середньооблікова кількість інвалідів становила 3 особи, відповідач (форма 10 ПІ річна „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів” за 2007 рік), тому повинен був самостійно в строк до 15 квітня 2008 року розрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції.

Уповноважений представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у поданих письмових поясненнях по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, які мають значення для справи, заслухавши пояснення представників сторін,

Суд встановив:

Частиною першою ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 –ХІІ від 21.03.1991 з подальшими змінами та доповненнями (далі Закон), для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих.

Статтею 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. При цьому підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону (ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”).

Відповідно до поданого Мукачівським міським комунальним підприємством „Мукачівтепло” звіту форми №10—ПІ середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу станом за 2007 рік склала 319 осіб, а працюючих інвалідів на даному підприємстві –становило 3 особи, при нормативі встановленому –13 осіб. Керуючись вимогами ст. ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі –Закон), якими встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної кількості працюючих та обов`язок сплати штрафних санкцій за меншу кількість працюючих інвалідів, Відповідач, зобов’язаний сплати 110 946,70 грн. адміністративно –господарських санкцій за 10 незайнятих інвалідами робочих місць та 291 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач не надав суду на його вимогу належних доказів виконання вимог зазначеного закону щодо створення відповідних робочих місць для інвалідів, інформування про кількість таких вакансій органи працевлаштування та доказів працевлаштування інвалідів згідно нормативу. Наведені відповідачем заперечення у поданих письмових поясненнях по суті спору щодо застосування вимог ст. 21 Закону України „Про електроенергетику”, якою визначено, що створення робочих місць для працевлаштування інвалідів провадиться підприємствами електроенергетики в розмірі 4% від чисельності працівників, зайнятих у непромисловому виробництві не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Згідно ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. При цьому зазначено, що якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього спеціального Закону.

Відповідно до статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. При цьому, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Враховуючи, що відповідачем не працевлаштовано 10 інвалідів, а середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві у 2007 році становила 11 094, 67грн. (графа 05 звіту форми № 10 –ПІ), відповідач повинен сплатити 110 946,70 грн. адміністративно-господарських санкцій за недотримання встановленого законом нормативу. Однак, відповідач вказану суму позивачу добровільно не сплатив, у зв’язку з чим, вона підлягає стягненню.

Крім того, з відповідача також належить стягнути 291 грн. пені, відповідно до статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", нарахованої позивачем за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, вимога позивача належним чином обґрунтована доданими до матеріалів справи документальними доказами, відповідачем у встановленому порядку не спростована та не заперечена, проаналізована судом, а отже підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 69, 71, 86, 94, 98, 158, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Мукачівського міського комунального підприємства „Мукачівтепло”, вул. Добролюбова,11, м. Мукачево Закарпатська область (ідентифікаційний до Державного бюджету за відповідним кодом бюджетної класифікації суму 111 237 (Сто одинадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України

Суддя                                В.Кривка