ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№ 13/35

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Воліка І.М.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року у справі № 13/35 Господарського суду Полтавської області за позовом Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава, до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Полтавського обласного управління, м. Полтава, про визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій,

за участю представників:

позивача – Остроушко О. Л. (дов. №01-6/8762 від 21.11.2007),

відповідача – Торкай Л. М. (дов. №19-09/79 від 28.08.2007),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2007 року позивач, ВАТ "Полтаваобленерго", пред'явив у господарському суді позов до відповідача, ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Полтавського обласного управління про визнання дій неправомірними.

Вказував, що 31.08.2000 відповідач відкрив на ім'я ВАТ "Полтаваобленерго" окремий розподільчий рахунок №.

Посилаючись на відкриття вказаного рахунку без заяви та звернення "Полтаваобленерго", а також всупереч встановленого нормами чинного законодавства порядку відкриття і обслуговування рахунків, позивач, з урахуванням доповнень до позовної заяви, просив суд визнати окремий розподільчий рахунок № таким, що йому не належить, визнати незаконними дії відповідача по обслуговуванню та закриттю цього рахунку, зобов'язати відповідача закрити даний рахунок у зв'язку з незаконністю його відкриття.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28 грудня 2007 року (суддя Босий В.П.), яке залишене без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року (колегія у складі суддів: Писана Т.О. –головуючий, Мостова Г.І., Фаловська І.М.), припинено провадження у справі в частині зобов'язання відповідача закрити окремий розподільчий рахунок № в ОПЕРВ Полтавського обласного управління ВАТ "Державний ощадний банк України" з підстав відсутності предмета спору.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення, в частині припинення провадження у справі, мотивовані посиланнями на п.1-1 ст.80 ГПК України та закриття спірного рахунку 31.10.2007 (після порушення провадження у справі) відповідачем самостійно, в іншій частині суди виходили з того, що предмет позову не відповідає встановленим ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України способам захисту прав.

У касаційній скарзі ВАТ "Полтаваобленерго", посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: ст.20 ГК України, просить рішення та постанову скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ВАТ "Державний ощадний банк України", посилаючись на невідповідність висновків суду, що викладені в мотивувальній частині постанови, нормам матеріального права, просить внести зміни до мотивувальної частини постанови.

Заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова зазначеним вимогам відповідає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2000 №325-р запроваджено системи розрахунків за спожиту електричну енергію через окремі розподільчі рахунки між енергопостачальними компаніями, державним підприємством "Енергоринок" та визначеним в п.1 розпорядження переліком господарюючих суб'єктів.

В п. 2 даного розпорядження зазначено, що передбачені ним розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звірення та спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками цих розрахунків, шляхом залучення споживачем електричної енергії кредитних банківських ресурсів або використання власних коштів.

Енергопостачальні компанії, державне підприємство "Енергоринок" відкривають окремі розподільчі рахунки в установах уповноваженого банку, який обслуговує розподільчі рахунки учасників оптового ринку електричної енергії України, для проведення зазначених розрахунків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2000 №1137 відповідач був визначений уповноваженим банком

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання протоколу-погодження №595 від 6.09.2000, яким було передбачено погашення дебіторської та кредиторської заборгованості позивача, самостійно відкрив на ім'я останнього окремий розподільчий рахунок №, через який банком проводились кошти за вказаним протоколом –погодженням.

Разом з тим, рішенням Господарського суду Полтавської області від 9.10.2003 року у справі №20/108, яке вступило в законну силу, цивільно-правову угоду, а саме: протокол-погодження №595 від 6.09.2000, визнано недійсною та встановлено, що ВАТ "Полтаваобленерго" згоди на участь у проведенні даних розрахунків не давало і вказаний протокол-погодження не підписувало, а ВАТ "Державний ощадний банк України", який в якості уповноваженого банку брав участь в цих розрахунках, не мав права вчиняти дії від його.

Суди попередніх інстанцій, з огляду на ст.35 ГПК України, правильно вважали факти, встановлені вказаним рішенням суду, преюдиціальними при розгляді даного спору.

Крім того, як встановлено судами, на час відкриття спірного рахунку, порядок відкриття банківських рахунків регулювався Законом України "Про електроенергетику, наведеним розпорядженням КМУ та Інструкцією про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті, що затверджена Постановою Національного банку України від 18.12.1998 №52.

Відповідно до положень вказаних нормативних актів відкриття рахунків здійснюється виключно на підставі поданої клієнтом заяви та оформлення інших необхідних документів, зокрема договору.

За таких обставин, висновки місцевого та апеляційного судів про незаконність дій відповідача щодо самостійного відкриття та обслуговуванню спірного рахунку грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам наведених законодавчих актів.

Між тим, судами встановлено, що рішенням від 31.10.2007 відповідач, посилаючись на ст.1075 ЦК України, закрив окремий розподільчий рахунок № в зв'язку з відсутністю коштів на рахунку та не проведення фінансових операцій протягом трьох останніх років.

Не зважаючи на те, що за відсутності договірних відносин між сторонами спірний рахунок не підлягав закриттю на підставі ст.1075 ЦК України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про припинення провадження, в цій частині позовних вимог, відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК України, оскільки повторне закриття рахунку нормами чинного законодавства не передбачене.

Відмовляючи у задоволені решти позовних вимог, суди попередніх інстанції виходили з положень ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України та вважали, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

З даними висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується та вважає за необхідне зазначити, що за обставин, коли спірний рахунок є закритим, спір про право матеріальне відсутній, а тому позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Така правова позиція також викладена у п.3 Інформаційного листа від 25.11.2005.№01-8/229 Вищого господарського суду України та узгоджується з практикою Верховного Суду України.

Доводи касаційної скарги позивача про порушення та неправильне застосування судами ст.20 ГК України є наслідком неправильного тлумачення норм матеріального права та не спростовують правильних висновків суду.

Вимоги касаційної скарги відповідача про зміну мотивувальної частини постанови не беруться судом до уваги, оскільки касаційна інстанція згідно вимог чинного процесуального законодавства не наділена такими повноваженнями.

Інші доводи касаційних скаргах про порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права не знайшли свого підтвердження та зводяться до намагань скаржників надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції винесена з дотриманням норм процесуального законодавства щодо повного та всебічного дослідження обставин справи та належної оцінки доказів, є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Відкритого акціонерного товариства "Державний

ощадний банк України та Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від 18 березня 2008 року у справі № 13/35 залишити без змін.

Головуючий: Н.Г.Дунаєвська

Судді: І.М. Волік

М. В.Михайлюк