ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"10"
квітня 2008 р.
Справа № 10/96

12 год. 25. хв., м. Чернігів

За
позовом:  Управління  Пенсійного
фонду  України  у
місті  Прилуки

17500,
м. Прилуки, вул. 1-го Травня, 48А

До
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення 97
грн. 62 коп.

Суддя  І.Г.Мурашко

Секретар
судового засідання К.В.Добрянська

Представники
сторін:

Від
позивача: Личман О.В., довіреність № 99/06 від 04.01.08р.

Від
відповідача: не з'явився.

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 10.04.08 р. проголошено
тільки вступну та резолютивну частини постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Управлінням
Пенсійного фонду України у місті Прилуки (надалі -позивач) заявлено позов до
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (надалі
-відповідач) про стягнення 97,62 грн. заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позовні
вимоги мотивуються тим, що відповідач, як фізична особа -суб'єкт
підприємницької діяльності, яка обрала особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок), зареєстрований управлінням Пенсійного фонду України в місті Прилуки з
13 грудня 2002 року за № 5642 як платник страхових внесків. Згідно із ч. 4 ст.
18 та пп. 4 п.8 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” від 09.07.03р. №1058 (далі-Закон №1058) страхові
внески не включаються до складу податків і зборів, фізичні особи -суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок) на період дії законодавчих актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у
фіксованому розмірі.

Частиною
5 ст. 45 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” від
23.12.04р. за № 2285 -ІV (далі-Закон № 2285), в редакції чинній з 01.01.05р. по
31.03.05р. було встановлено, що на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків
для фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок) встановлено у розмірі мінімального
страхового внеску на місяць, визначеного Законом, тобто, згідно ст. 1 Закону
№1058, у розмірі, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлені законом на день
отримання заробітної плати.

На
підставі ст. 82 Закону № 2285, ст. 4 Закону України “Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування” від 26.06.1997р. за № 400/97, позивачем, за
актом-розрахунком № 5964/03 від 15.11.07 р., був визначений мінімальний
страховий внесок в сумі 248,82 грн., який відповідач, на думку позивача,
повинен був сплатити у І кварталі 2005 року. З урахуванням суми страхових
внесків, яка була сплачена у відповідному періоді відповідачем у складі єдиного
податку, позивачем було донараховано відповідачу до сплати фіксованого
страхового внеску у сумі 97,62 грн.

Оскільки
відповідач дану суму не сплатив, на підставі ст. 106 Закону №1058, позивачем
була сформована  вимога № Ф -1113 від
09.01.2008р., яка була направлена на адресу відповідача і отримана ним особисто
18.01.2008р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового
відправлення № 411240.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового
засідання був повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду заяву про
розгляд справи без його присутності. Позов не визнає у повному обсязі
посилаючись на те, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування ним були сплачені у складі єдиного податку за 1 кв. 2005 року.

Розглянувши
подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача та
з'ясувавши фактичні обставини справи, які мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно
до п.3 ст.11, п.5 ст.14 Закону №1058, відповідач є страхувальником, а згідно із
ч. 3 ст. 15 цього Закону, страхувальники набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом
Пенсійного фонду.

Відповідач
зареєстрований в якості платника страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування з 13.12.2002р. за № 5642 та сплачує у складі
єдиного податку страхові внески, в тому числі сплачував і за перший квартал
2005 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, на підставі акту -розрахунку  зарахування сум страхового внеску, сплаченого
у складі єдиного податку №5964/03 від 15.11.07р., відповідачу, згідно
вищезазначених вимог Закону №1058, Закону №2285, Закону № 3383-ІУ, було
визначене зобов'язання до сплати страхових внесків за І кв. 2005р. в сумі 97,62
грн. Акт отриманий особисто відповідачем 23.11.2007р., що підтверджується
матеріалами справи.

На
підставі даного акту, позивачем була сформована та направлена вимога № Ф-1113
від 09.01.2008р. про сплату 97,62 грн. недоїмки, яка була отримана особисто
відповідачем 18 січня 2008 року, що також підтверджується матеріалами справи.

Згідно
ч. 3 ст. 106 Закону №1058, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

У
разі, якщо страхувальник, який одержав таку вимогу про сплату недоїмки, не
згодний з розрахунком суми недоїмки, він має право протягом десяти робочих днів
після її отримання узгодити дану вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу в судовому порядку.

Якщо
страхувальник не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду має право
звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому, відповідно до
п.15 ст.106 Закону №1058, строк давності не застосовується.

Відповідач
добровільно визначену вимогою суму не сплатив саму вимогу у відповідності до
строку та порядку, встановленому Законом не оскаржив. Отже вимога є чинною.

В
своїх письмових запереченнях відповідач
зазначає, що ним сплачені всі суми зобов'язань з пенсійних внесків за І
кв. 2005р., зокрема в складі єдиного податку 151,20 грн. та пенсійні внесків на
загальну  суму 99,29 грн.: 32,96 грн. за
січень, 32,96 грн. за лютий та 33,37 грн. за березень. Однак з копій квитанцій,
доданих до заперечень відповідачем, вбачається, що ним сплачувались пенсійні
внески 32% суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників. Дійсно,
згідно матеріалів справи, а саме копії трудового договору від 02.01.2003р., з
02.01.2003р. по 29.04.2005р., у відповідача за трудовим наймом працювала
ОСОБА_2.

Пунктом
1 ст. 11 Закону N 1058 установлено, що загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, включаючи
юридичних і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування, на умовах трудового договору (контракту) або працюють
на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно
з п. 1 ст. 14 Закону N 1058 страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які
відповідно до ч. 1,3 ст. 15 цього Закону є платниками страхових внесків  та зобов'язані на підставі п. 6 ч. 2 ст.
17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею
19 Закону N 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються
роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці  працівників, що включають витрати на виплату
основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних
виплат.

На
виконання зазначених вимог Закону, відповідач самостійно визначив в розрахунках
суми страхових внесків, що підлягають сплаті в січні-березні 2005р.,
зобов'язання зі сплати 32% суми фактичних витрат на оплату праці найманого
працівника: в січні - 32,96 грн., в лютому - 32,96 грн. та у березні - 32,97
грн., що підтверджується копіями зазначених розрахунків в матеріалах справи.
Саме ці самостійно визначені зобов'язання були сплачені відповідачем, згідно
наданих суду копій квитанцій.

Сума,
сплачена відповідачем як суб'єктом підприємницької діяльності в складі єдиного
податку - 151,20 грн., також врахована позивачем при визначенні ним
зобов'язання відповідача щодо сплати фіксованого розміру страхового внеску за І
кв. 2005р., що підтверджується копією акту-розрахунку від 15.11.2007р. в
матеріалах справи.

За
таких обставин, враховуючі діюче у той період чинне законодавство України, суд
не може прийняти до уваги заперечення відповідача.

Станом
на 31.03.2008р. заборгованість відповідача по страхових внесках складає 97,62
грн., що підтверджується витягом із картки особового рахунку відповідача в
матеріалах справи.

Відповідно
до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем -фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись
ст. ст. 11, 14, 15, 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування”, ст. 4 Закону України “Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування”, Законом України „Про Державний бюджет України на 2005р”,
Законом України “Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року”, ст. ст. 11, 71, 94, 158
-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов
задовольнити повністю.

Стягнути
з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.
номер НОМЕР_1, відомості про розрахункові рахунки відсутні) на користь
управління Пенсійного фонду України у місті Прилуки (17500, Чернігівська
область, м. Прилуки, вул. 1-го Травня, 48А, р/р 272 в Прилуцькому
відділенні № 221 ВАТ “Державний ощадний банк України”, МФО 353154,  код 14241463) - 97 грн. 62 коп. боргу.

Дана
постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду
в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції
спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів
оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній
скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове рішення.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу -з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга
не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова
суду у повному обсязі виготовлена 14.04.2008 року.

Суддя                                                 І.Г.
Мурашко