ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 16/71

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на ухвалу

господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 16/71

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до

за участю

відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод"

Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції

про

стягнення 113 568, 63 грн.

за участю представників:

ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" Дзюби З.М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2001 року задоволено позов відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі –ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат") до відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод" (далі –ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод"), звернуто стягнення на майно відповідача на суму 113 568,63 грн., про що видано накази.

У грудні 2006 року відповідач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення та наказів, виданих на його виконання, просив встановити спосіб та порядок погашення заборгованості перед кредитором –ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" відповідно до умов мирової угоди від 24 квітня 2005 року, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2005 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 9 серпня 2006 року у справі № Б26/15/118/01, а саме: почати здійснювати розрахунки з кредиторами через 10 років після набрання чинності цією угодою; повністю задовольнити вимоги кредиторів протягом 20 років з дати початку розрахунків.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2008 року (суддя Загинайко Т.В.) задоволено заяву ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського" на дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі –ВДВС), визнано неправомірними дії ВДВС щодо винесення начальником ВДВС постанови від 4 серпня 2007 року про скасування постанови від 18 червня 2007 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 23 січня 2001 року у даній справі та стосовно винесення постанови від 4 серпня 2007 року про відновлення виконавчого провадження; скасовано постанову ВДВС від 4 серпня 2007 року про скасування постанови від 18 червня 2007 року; скасовано постанову ВДВС від 4 серпня 2007 року про відновлення виконавчого провадження.

В обгрунтування ухвали суд послався на те, що у 2001 році судом було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського", вимоги ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на суму 113 568, 63 грн. включені до реєстру вимог кредиторів боржника, який затверджено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2001 року, і ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2005 року затверджено мирову угоду укладену 24 квітня 2005 року між боржником та комітетом кредиторів у справі про банкрутство.

Оскаржувана ухвала господарського суду вмотивована також приписами п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі – закон № 606-XIV).

Не погоджуючись із ухвалою, ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про її скасування як такої, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить залишити скаргу відповідача без розгляду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом № 606-XIV.

Згідно зі ст. 121-2 цього кодексу скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Отже, зазначена норма ГПК України визначає процесуальну можливість вирішення питань, що постають під час виконання рішень.

Доводи скаржника щодо пропуску відповідачем строку на звернення до суду зі скаргою на дії ВДВС є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач дізнався про винесення оскаржуваної постанови ВДВС при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження –18 жовтня 2007 року, а до суду звернувся 24 жовтня 2007 року.

Задовольняючи заяву відповідача у справі, господарський суд Дніпропетровської області правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення виконавчого провадження, оскільки між боржником та кредиторами, включаючи і позивача по справі, було укладено мирову угоду, яка є новацією, що встановлює нові умови для проведення розрахунків з кредиторами і по суті є новим виконавчим документом.

Суд погодився з постановою ВДВС від 18 червня 2007 року про закінчення виконавчого провадження на тій підставі, що позивач звернувся з вимогами до відповідача у справі про банкрутство останнього № Б26/15/118/01, вимоги ВАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" включені до реєстру вимог кредиторів і на них поширюються умови мирової угоди, затвердженої господарським судом.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про те, що умови мирової угоди не поширюються на нього, оскільки стосуються предмету грошових зобов'язань, а предметом наказу виступають зобов'язання майнового характеру є необґрунтованими, оскільки такі зобов'язання не можуть ставити кредитора у більш вигідніше становище ніж інших кредиторів.

Новація зміни зобов'язання –зміна способу виконання рішення, не може змінювати умови мирової угоди, яка підписана комітетом кредиторів і затверджена судом.

Мирова угода від 24 квітня 2005 року передбачає, що боржник –ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського" зобов'язаний почати здійснювати розрахунки з кредиторами через 10 років після набрання чинності цією угодою; повністю задовольнити вимоги кредиторів протягом 20 років з дати початку розрахунків; протягом цього строку оплачувати заборгованість щорічно рівними частками у грошовій формі; за домовленістю між боржником та окремими кредиторами погашення заборгованості перед такими кредиторами можливе в товарній, вексельній та/чи інших негрошових формах.

Пунктом 5 цієї угоди передбачено, що її умови поширюються на всіх кредиторів, вимоги яких включені до реєстру у справі про банкрутство боржника.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у випадку визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження.

Чинним законодавством не передбачено відновлення виконавчого провадження по виконанню рішення суду в разі затвердження мирової угоди у справі про банкрутство.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції правомірно задовольнив скаргу відповідача та визнав дії ВДВС по відновленню виконавчого провадження неправомірними вказавши про те, що мирова угода у справі про банкрутство і є саме мировою угодою про закінчення виконавчого провадження в розумінні ст. 37 Закону № 606-XIV, а тому скаржувана ухвала відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2008 року у справі № 16/71 залишити без змін.

Головуючий           І.Ю. Панова

Судді                                                                                  А.О. Заріцька

М.І. Хандурін