ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.08 р.                     Справа № 7/111

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Е.В. Сгара

При секретарі судового засідання Х.Р. Косьміній

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м. Ясинувата

До відповідача: Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Волновахатепломережа” м. Волноваха

Про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 109 470 грн. 73 коп., інфляційних у сумі 3 622 грн. 93 коп., 3% річних у сумі 723 грн. 81 коп., пені у сумі 5 419 грн. 41 коп.

За участю представників:

від позивача: Компанієць Т.Є. - дов. № 269-08 від 31 березня 2008р.;

від відповідача: Анохіна Т.І. - дов. № юр/5122 від 31.12.07р.

У судовому засіданні 06.08.2008р. розгляд справи оголошено закінченим відповідно до ст. 85 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м. Ясинувата звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Волновахатепломережа” м. Волноваха про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 109 470 грн. 73 коп., інфляційних у сумі 3 622 грн. 93 коп., 3% річних у сумі 723 грн. 81 коп., пені у сумі 5 419 грн. 41 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір про постачання електричної енергії №31 від 01.11.2005р. з додатками та протоколом розбіжностей; рахунок за активну електричну енергію №13/31 за грудень 2007р., за квітень 2008р.; рішення господарського суду Донецької області від 03.2006р. №20/415пд; грошову вимогу №04-01/2333 від 11.06.2008р.

Відповідач у відзиві №юр/3131 від 17.07.2008р. та доповненні до відзиву №юр/2820 від 05.08.2008р. суму боргу у розмірі 109470 грн. 73 коп. визнав у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення з нього інфляційних у сумі 3 622 грн. 93 коп., 3% річних у сумі 723 грн. 81 коп., пені у сумі 8 419 грн. 41 коп., вважає, що позивач не має права заявляти до стягнення будь-яку суму пені, посилаючись на Закон України „Про тимчасову заборону стягнення пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” №486/96-ВР від 13.11.1996р. У зазначених відзивах та у судових засіданнях, відповідач також просить розстрочити виконання рішення терміном на 12 місяців, посилаючись на наявність у нього великої суми збитків за перше півріччя 2008р. та тяжке фінансово-економічне становище підприємства.

Позивач заперечив проти розстрочення виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” та п.1.3 Правил користування електричною енергією (далі по тексту ПКЕЕ), споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. ПКЕЕ регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відповідно до ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії №31 від 01.11.2005р. (далі по тексту Договір). Договір укладено з додатками, без протоколу розбіжностей та додаткових угод.

Згідно п.9.4 Договору, його укладено на строк до 31.12.2006р. та договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення боргу сторони перебували у договірних відносинах.

Відповідно до п.1 договору, постачальник (позивач) постачає електричну енергію споживачу (відповідачу), а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід’ємними частинами.

Позивач свої зобов’язання за Договором виконав належним чином, надав послуги з електропостачання у грудні 2007р. та у квітні 2008р. на загальну суму 109470 грн. 41 коп., що підтверджено матеріалами справи, зокрема актами прийому-передачі (Додаток №7 до Договору) за грудень 2007р. та за квітень 2008р., актом звірки за спожиту електроенергію станом на 01.07.2008р., підписаним обома сторонами без зауважень, підписаними обома сторонами без зауважень, та сторонами у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

В порушення умов договору, відповідач свої договірні зобов’язання стосовно оплати спожитої електроенергії належним чином не виконав, надані йому послуги з електропостачання не оплатив, у зв’язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за спожиту електроенергію за грудень 2007р., квітень 2008р. у розмірі 109470 грн. 41 коп., яка до теперішнього часу не сплачена, підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем та підлягає стягненню у повному обсязі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми права позивач просить стягнути з відповідача інфляційні у сумі 3 622 грн. 93 коп. з січня по травень 2008р., 3% річних у сумі 723 грн. 81 коп. з 03.01.2008р. по 29.06.2008р.

Відповідач заперечує проти стягнення 3% річних та інфляційних, проте правового обґрунтування своїх заперечень не надав.

В ході розгляду справи позивач надав розрахунок суми 3% річних, з якого вбачається, що за період з 03.01.2008р. по 29.06.2008р. сума 3% річних та складає 696 грн. 81 коп., проте заяви про зменшення суми позову або відповідного клопотання в порядку ст..22 ГПК України позивач не надав, у зв’язку з чим, суд розглядає вимоги позивача в межах заявлених у позовній заяві.

Сума 3% річних перерахована судом відповідно до чинного законодавства України, складає 710 грн. 53 коп. і підлягає стягненню у вказаному розмірі.

Сума інфляційних у розмірі 3 622 грн. 93 коп. нарахована відповідно до вимог чинного законодавства та підлягає стягненню.

Вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в залишковій частині у сумі 13 грн. 28 коп. задоволенню не підлягає у зв’язку з безпідставністю заявлення.

Відповідно до ст.ст.216–218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.4.2.1 Договору, за внесення платежів з порушенням термінів, визначених цим договором та Додатком №5 до нього „Порядок розрахунків”, споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаних норм, позивач просить стягнути з відповідача 5 419 грн. 41 коп. пені за однаковий період з 03.01.2008р. по 29.06.2008р.

В ході розгляду справи позивач надав уточнений розрахунок пені, згідно якого її розмір складає 5 209 грн. 75 коп. Разом з цим, заяви про зменшення суми позову або відповідного клопотання в порядку ст..22 ГПК України позивач не надав, у зв’язку з чим, суд розглядає вимоги позивача в межах заявлених у позовній заяві.

Сума пені перерахована судом та складає 5 449 грн. 75 коп., тоді як позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення 5 419 грн. 41 коп., що не суперечить чинному законодавству.

Відповідач у відзивах просить відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з нього пені, у судовому засіданні 06.08.2008р. заявив усне клопотання про зменшення розміру пені у зв’язку з тяжким фінансово-економічним становищем підприємства, що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання.

Позивач заперечує проти зменшення розміру стягуваної пені.

У відповідності до вимог ст. 83 ГПК України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобов’язання.

Згідно ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, прийнявши до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником, майновий стан сторін, які приймають участь в зобов’язанні, не тільки майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Керуючись п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на обставини справи, визнання відповідачем позовних вимоги, те, що відповідач є комунальним підприємством, на підприємстві значна дебіторська заборгованість, в тому числі з боку населення, а також враховуючи майновий стан та інтереси обох сторін, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної пені до 4000 грн.

Таким чином, пеня, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 4000 грн. 00 коп.

Вимоги щодо стягнення пені в залишковій частині задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні оговорено клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення в частині стягнення боргу на 12 місяців.

Позивач проти розстрочки виконання рішення заперечив.

Враховуючи обставини, викладені відповідачем, той факт, що відповідач є комунальним підприємством, на підприємстві значна дебіторська заборгованість, негайне виконання рішення суду призведе до погіршення фінансового стану підприємства, а також враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, суд дійшов висновку, що існують обставини, які ускладнюють виконання рішення і вважає можливим на підставі п.6 ст.83 ГПК України клопотання відповідача задовольнити частково і надати розстрочку виконання рішення в частині стягнення боргу в сумі 109 470 грн. 41 коп. на 6 місяців з виплатою рівними частинами по 18 245 грн. 07 коп. щомісячно.

Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

У судовому засіданні оголошено рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст. 526, 527, 549, 551, 625 Цивільного кодексу України, ст.67, 193, 216-218 , 233 Господарського кодексу України, Закону України „Про електроенергетику” №575/97-ВР від 16.10.1997р., Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. N28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2.08.1996 р. за N417/1442, у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.11.2006 р. N1497, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.12.2006р. за № 1294/13168, Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 78, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м.Ясинувата задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства „Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці „Волновахатепломережа” м. Волноваха (58700, Донецька область, м.Волноваха, вул.. Мендєлєєва, 87а, р/р 0242 у Волноваському відділенні ПІБ м.Волноваха, 334646) на користь Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі структурної одиниці Донецьких західних електричних мереж м.Ясинувата (86000, Донецька область, м.Ясинувата, п-я 52, ЗКПО 00131179) на п/р 93 в Донецькому обласному управлінні „Державний ощадний банк України”, МФО 335106 – суму боргу за спожиту електричну енергію у сумі 109 470 грн. 73 коп.; на р/р 0003 в АК ПІБ м.Ясинувата, МФО 334420 – 3% річних – 710 грн. 53 коп., інфляційні – 3 622 грн. 93 коп., пеню – 4 000 грн. 00 коп., державне мито у сумі 1 178 грн. 04 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 116 грн. 58 коп.

Розстрочити виконання рішення в частині стягнення боргу в сумі 109 470 грн. 41 коп. на 6 місяців з виплатою рівними частинами по 18 245 грн. 07 коп. щомісячно.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В залишковій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дати його прийняття.

Суддя Сгара Е.В.