ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2008 р.

Справа № 3/23

за первісним позовом: ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України" в особі структурного підрозділу Деревообробного заводу вул. Ребета,6,м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача: ЗАТ БК "Прикарпаття і К", вул. Південний бульвар, 35а, м.Івано-Франківськ, 76000

про розірвання договору про надання послуг № 47 від 30.12.1999 року

за зустрічним позовом: ЗАТ БК "Прикарпаття і К", вулиця Південний бульвар, 35а, місто Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України" в особі структурного підрозділу Деревообробного заводу, вулиця Ребета, 6, місто Івано-Франківськ, 76000

про стягнення заборгованості в сумі 43 820грн. 32коп.

Представники:

Від позивача: Шутка Ярослав Степанович - начальник юридичної служби, (довіреність №02 від 02.01.08р.)

Від відповідача: Варинський З.А. - юрисконсульт, (довіреність №001-С від 03.01.08р.)

СУТЬ СПОРУ: про розірвання договору про надання послуг № 47 від 30.12.1999 року та повернення майна.

зустрічний позов : про визнання договору про надання послуг № 47 від 30.12.1999 року договором купівлі-продажу та виключення з умов договору п.2.2.

Справа розглядалась з оголошенням перерв в судових засіданнях.

В своїх позовних вимогах позивач посилається на:

- договір від 30.12.1999р., укладений між Деревообробним заводом Державного підприємства Міністерства оборони України Івано-Франківський ліспрмкомбінат" та ЗАТ будівельна компанія "Прикарапаття і К", згідно умов якого позивач надав відповідачу послуги:

а) баштовим краном КБ-403Б, технічно справним, зав. № 195, реєстраційний № 565, інвентарний № 10;

б) станком деревообробним комбінованим КСМ-1, технічно справним, інвентарний № 16;

в) вагончиком пересувним, інвентарний № 6;

г) вагончиком пересувним, інвентарний № 7;

д) вагончиком пересувним, інвентарний № 5.

- передачу позивачем основних засобів для подальшого їх використання згідно Договору, що підтверджується актом прийому-передачі основних засобів від 28.03.2000р.;

- п..п. 2.1. п. 2 Договору, яким визначено термін дії Договору про надання послуг на 12 років з моменту його підписання, п.п. 2.2. п. 2 Договору, яким визначено, що у випадку необхідності, Договір може бути розірваний за згодою сторін при попереджені сторони за три місяці, а п.п. 2.3. п. 2 Договіру передбачено розірвання договору за згодою сторін і за умови повернення залишку внесеної суми із врахуванням індексу інфляції, п.п. 1.2. Договору, визначено, що по закінченні терміну дії договору ці основні засоби досягатимуть нульової залишкової вартості і залишаються у власності ЗАТ КБ "Прикарпаття і К";

- направлення відповідачу пропозиції № 873 від 01.10.07р. про припинення дії Договору № 47 від 30.12.1999р. та повернення майна у визначені договором терміни, а також повернення залишку внесеної суми;

- відповідь відповідача про те, що зазначені основні засоби оплачені відповідачем і тому дані засоби належать йому на праві власності;

- безпідставність даної відповідачем відповіді, оскільки майно є державною власністю і не може переходити у власність іншим власникам без згоди на це органом управління майном - Міністерства оборони України;

- на договір № 29/05 від 25.05.07р.про оренду крана КБ-403Б, укладеного між ЗАТ "Прикарпаття і К" та ТзОВ БК "Конфортбуд-2", який є державною власністю і знаходиться в повному господарському віданні і на балансі державного підприємтсва. Вказане майно відповідач передав в оренду без згоди власника, тобто позивача, і у даному договорі виступає як власник належного йому майна. Таким чином, позивач стверджує про істотне порушення відповідачем умов Договору про надання послуг.

Відповідачем ЗАТ БК "Прикарпаття і К" подано до суду зустрічний позов про стягнення з ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України" коштів в сумі 43 820 грн. 32 коп., який ухвалою від 08.05.08р. прийнятий до розгляду одночасно з первісним.

Зустрічна позовна вимога грунтується на п. 1.3. Договору № 47 від 30.12.1999р., де передбачено, що ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат Міністерства оборони України" зобов"язався проводити ремонт майна, яким надаються послуги та невиконання відповідачем (за зустрічним позовом) своїх договірних зобов"язань. Зважаючи на те, що за умовами договору проведення ремонту договірного майна є обов"язком ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України, яке за весь час дії договору та експлуатації майна жодного разу не проводило ремонтних робіт, чим самим порушило договірні зобов"язання та норми чинного законодавства, які зобов"язують сторін належним чином виконувати договірні зобов"язання та водночас забороняють односторонньо відмовлятись від взятих на себе зобов"язань. Таким чином відповідач за зустрічним позовом повинен відшкодувати позивачу ЗАТ БК "Прикарпаття і К" витрати, пов"язані з ремонтом цього майна в сумі 43 820 грн. 32 коп.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та з урахуванням вимог діючого законодавства дійшов у спірному випадку наступних висновків:

По первісному позову.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пункт 1 статті 651 Цивільного кодексу спірне питання регламентує аналогічно / зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом/. Пункт 2 ст.651 Цивільного кодексу допускає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Підписуючи договір № 47 від 30 грудня 1999р. сторони домовились, що договір може бути розірваний за згодою сторін і за умови повернення залишку внесеної суми із врахуванням індексу інфляції. Таким чином, умовами договору передбачено дві умови можливості розірвання договору, це: 1/ згода сторін

2/ повернення залишку внесеної суми із врахуванням індексу інфляції.

Проте, фактичну наявність цих двох умов сторонами в судовому засіданні не доведено. Таким чином, підстав для розірвання договору відповідно до його умов судом не встановлено.

Щодо п.2.2 договору, який передбачає, що у випадку необхідності договір може бути припинений, то необхідно врахувати, що п.3 ст.180 Господарського кодексу передбачено обов"язок сторін при укладенні договору погодити предмет, ціну та строк дії договору , які є істотними умовами будь-якого господарського договору. Таким чином, змінити строк дії договору як істотної умови договору / в т.ч. і припинити договір, як про це зазначено в самому тексті договору - тобто внести зміни в строк його дії/ можливе тільки шляхом внесення змін в умови договору. Проте, предметом даного спору є не внесення змін в договір, а його розірвання.Саме тому п.2.2 договору, на який посилається позивач, судом до уваги не приймається.

Щодо наявності обставин передбачених п.2 ст.651 Цивільного кодексу, тобто істотного порушення умов договору відповідачем по справі, що є підставою для розірвання договору, суд зауважує наступне: відповідно до част.2 п.2 ст.651 Цивільного кодексу - істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, для того, щоб порушення мало характер істотного необхідно: 1/ наявність шкоди,

2/ позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач істотним порушенням умов договору вважає - передачу відповідачем в оренду майна, одержаного на умовах спірного договору, іншій особі без згоди на це органу управління майном. Проте, не будь-яке порушення умов договору є істотним, а тільки порушення, наслідком якого є обставини, передбачені ч.2п.2ст.651 Цивільного кодексу. Саме наявність цих обставин позивачем суду не доведено / завдання позивачу шкоди та позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору/.Таким чином, обставина, передбачена законом для розірвання договору - перед судом не доведена.

Отже, проаналізувавши доводи та аргументи позивача та вивчивш подані суду докази - суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання договору. Відмова позивачу в задоволенні його вимог щодо договору є сама по собі підставою для відмови в позові про зобов"язання відповідача повернути позивачеві майно, передане йому на умовах спірного договору.

Зустрічна позовна заява. Відповідачем по справі подано до суду зустрічну позовну заяву /одержано судом 8.05.08р./, якою відповідач просить стягнути з позивача за первісним позовом 43820,32 грн. в відшкодування витрат, пов"язаних з ремонтом майна.

Іншою заявою про збільшення розміру позовних вимог /поступила до суду 30.07.08р./ позивач просить визнати договір № 47 від 30.12.1999р. договором купівлі-продажу, змінити умови договору № 47 від 30.12.1999р., а саме - виключити з його умов п.2.2 та визнати за позивачем право власності на баштовий кран КБ-403 Б, заводський номер 195, станок деревообробний комбінований КС М-1 , три пересувних вагончики.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог /поступила 22.08.08/ позивач просить визнати договір № 47 від 30.12.1999р. договором купівлі-продажу, змінити умови договору № 47 від 30.12.1999р., а саме, виключити з його умов пункт 2.2 повністю.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом підтвердив свої вимоги, викладені в заяві про зменшення розміру позовних вимог та відмовився від зустрічних вимог, заявлених в двох попередніх заявах. Згідно зі ст.60 ГПК України, відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним. Враховуючи це право, надане стороні Господарсько-процесуальним кодексом та той факт, що рішення по справі ще не прийнято - судом прийнято до розгляду зустрічні вимоги сторони відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог. При цьому судом враховано вимогу закону про те, що зустрічний позов повинен бути взаємно пов"язаний з первісним позовом.

Щодо суті заявлених зустрічних вимог, судом встановлено наступне.

Про визнання договору № 47 від 30.12.1999р. договором купівлі-продажу. Стаття 16 Цивільного кодексу передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина друга ст.16 Цивільного кодексу передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких відсутній такий спосіб, який обрав позивач, тобто визнання будь-якого господарського договору договором певного виду зобов"язань. Відповідно до наведеної норми права захист цивільного права та інтересу іншим способом можливо у випадку, коли такий спосіб встановлений договором або законом. Проте, таких обставин суду не наведено. Верховний Суд у постанові від 13.07.2004р. у справі № 10/732 виклав правову позицію, згідно з якою суд дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду

Щодо змін умов договору № 47 від 30.12.1999р. шляхом виключення із його тексу п.2.2 договору.

Відповідно до ст.654 Цивільного кодексу - зміна договору вчиняється в такій самій формі, що і договір, що змінюється. Статтею 188 Господарського кодексу передбачено порядок зміни господарських договорів, відповідно до якого сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору - у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового пробігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. З огляду на приписи цієї норми права- судом вимагалось від сторони подачі відповідних доказів по справі. Проте, вимоги суду не виконані, жодних доказів в обгрунтування спірної позовної вимоги суду не подано. За таких обставин суд вважає за правильне застосувати п.5 ст.81 ГПК України, тобто залишити в цій частині позов без розгляду.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст.16, 654, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст.180, 188 Господарського кодексу, ст. 49, 60, п.5 ст.81, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити.

В задоволеенні зустрічних вимог щодо визнання договору № 47 від 30.12.1999р. договором купівлі-продажу відмовити.

Залишити без розгляду зустрічні вимоги про виключення із тексту договору № 47 від 30.12.1999р. пункту 2.2.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

рішення підписане 09.09.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________