ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 2/235

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді          В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Теплий дім"

на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 27.12.2007р. та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2008р.

у справі №2/235

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс

Інтурист-Закарпаття"

до                      Приватного підприємства "Теплий дім"

про                    стягнення 902 000,0 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Деметрадзе Т.Р. (довіреність у справі),

від відповідача: Шевченко В.В. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Приватного підприємства "Теплий дім" і просить суд стягнути з останнього 902 000,0 грн. штрафу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач прострочив встановлений п.2.3 договору генпідряду №09/06-07 від 18.06.2007р. граничний термін виконання робіт на вісімдесят два дні, а відтак має нести передбачену п.4.1 договору відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 1% від суми договору за кожен день прострочення.

Одночасно позивач звернувся до суду зі заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках відповідача.

Вказана заява обґрунтована тим, що відповідач не має майна, на яке можливо звернути стягнення і у випадку задоволення судом позову, враховуючи суму боргу, яка заявлена до стягнення, відповідач може вжити всіх необхідних заходів, що зробить неможливим виконання рішення суду (а.с.39).

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 27.12.2007р. (суддя О.Ф.Ремецькі), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2008р. (головуючий, суддя О.Л.Мирутенко, судді Г.М.Гнатюк, Н.М.Кравчук), клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено: накладено арешт на грошові кошти у сумі 902 000,0 грн., належні відповідачу та розміщені на його рахунках в банківських установах.

Вказані ухвала та постанова мотивовані тим, що доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням їх розумності, обґрунтованості і адекватності щодо забезпечення позову належним чином обґрунтовані, а заявлені вимоги не порушуватимуть збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, оскільки вжиті заходи забезпечують неможливість зникнення належних відповідачу грошових коштів до закінчення розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувані ухвалу та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. При цьому, за змістом вказаної норми, забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

Перелік заходів до забезпечення позову визначений ст.67 ГПК України і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності з зазначеною нормою, до заходів забезпечення позову належать, зокрема, накладання арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Звертаючись до суду з даним позовом, Відкрите акціонерне товариство "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" послалося на порушення відповідачем договірних зобов’язань щодо виконання підрядних робіт у встановлений договором строк, і просить захистити його порушене суб'єктивне матеріальне право шляхом стягнення з відповідача передбаченого договором штрафу у розмірі 1% від суми договору за кожен день прострочення, який за розрахунком позивача становить 902 000,0 грн.

Арешт на грошові кошти відповідно до оскаржуваної ухвали накладено у розмірі заявлених позивачем вимог.

Необхідність забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача обґрунтована тим, що можливі дії відповідача спричинять певну небезпеку та заподіють шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Проте, висновок судів про необхідність забезпечення позову не ґрунтується на матеріалах справи.

За вимогами ст.66 ГПК України, обґрунтування необхідністю забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов’язано вирішення питання про забезпечення позову. До предмета доказування в даному випадку входять: факти про наявність у боржника-відповідача майна (зокрема, грошових сум); ймовірність припущення, що майно (зокрема, грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися на момент виконання рішення.

Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.33 ГПК України, яка передбачає обов'язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Між тим, всупереч положенням ст.66 ГПК України, заява позивача про забезпечення позову нічим не обґрунтована.

Під час вирішення питання про можливість застосування заходів до забезпечення позову позивачем не надано доказів, які б свідчили про необхідність вжиття таких заходів.

Так, за змістом ст.32 ГПК України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів –фактичних даних.

Докази у відповідності з ст.34 ГПК України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

В силу ст.36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, позивач не навів обставин для вжиття таких заходів, не підтвердив їх письмовими та належними доказами.

За таких обставин, та враховуючи, що забезпечення позову допускається як гарантія задоволення законних вимог позивача, колегія суддів вважає, що суди двох інстанцій неправильно застосували приписи ст.ст.66, 67 ГПК України, оскільки застосування визначених ст.67 ГПК України заходів, можливо лише у разі, якщо невжиття заходів до забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, що у даному випадку матеріалами справи не підтверджується.

Враховуючи викладене, оскаржувані ухвала та постанова не відповідають нормам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Теплий дім" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 27.12.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.02.2008р. у справі №2/235 скасувати.

3. Заяву Відкритого акціонерного товариства "Готельно-туристичний комплекс "Інтурист-Закарпаття" про забезпечення позову залишити без задоволення.

4. Справу направити до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек