ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

"17" червня
2008 р.
Справа № 13/202-АП-08

Господарський
суд Херсонської області у складі судді
Закуріна М. К. при секретарі
Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні
справу

за позовом Приватного  підприємця
ОСОБА_1

до Державної  податкової
інспекції  у м.Херсоні

про
визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень від 17.03.2008 р. № 000761702/0 та № 000751702/0,

за
участі представників сторін:

позивача -ОСОБА_2., ОСОБА_3

відповідача -Тосік Н.І., Шевченко О.А., Бовтрюк
Л.М.,

в с т а н о в и в:

Позовні
вимоги відносно оспорювання податкового повідомлення-рішення від 17.03.2008 р.
№ 000761702/0 щодо нарахування 84474 грн основного платежу з податку на додану
вартість та 42917 грн штрафних санкцій ґрунтуються на тому, що відповідачем
воно винесене в порушення пунктів, 1, 5 та 6 Указу Президента України № 727/98
від 03.07.1998 р. „Про спрощену  систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”, оскільки в
названому правовому акті не вказано конкретної дати, з якої суб'єкт малого
підприємництва зобов'язаний зареєструватися платником податку на додану
вартість у разі переходу на загальну систему оподаткування, в тому числі і
названим податком, а тому визначення такої дати податковою інспекцією - як
двадцятий календарний день з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій,
що перевищує 300000 грн, є неправомірним.

В
свою чергу, позовні вимоги щодо нечинності податкового повідомлення-рішення від
17.03.2008 р. № 000751702/0 щодо нарахування штрафних санкцій в розмірі 2907525
грн, обґрунтовуються позивачем статтею 9 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, а саме ним зазначається, що реєстратори розрахункових операцій не
застосовуються у випадку коли в місця отримання товарів (надання послуг)
операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються. В даному випадку
позивач вказує, що ним операції з розрахунків в готівковій формі не
виконувались, оскільки при здійснені господарської діяльності в сфері
будівництва розрахунки за виконані роботи проводились на території офісу, а
будівельні роботи на інших територіях (за іншими адресами).

Відповідачем
зазначені вимоги не визнаються з посиланням на правомірність винесених рішень,
оскільки, на його думку, відносно
податкового повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. № 000761702/0 позивач
невірно трактує положення пунктів, 1, 5 та 6 Указу Президента України № 727/98
від 03.07.1998 р. „Про спрощену  систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”, а крім
того його дії не узгоджуються з приписами підпункту 2.3.1. пункту 2 статті 2
Закону України „Про податок на додану вартість”, за яким у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) особі або в
рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних
місяців сукупно перевищує 300000 грн, така особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку на додану вартість.

Відносно
прийнятого повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. № 000751702/0 відповідач
вказує, що відповідачем при здійснені розрахункових операцій в касі не
застосовувався реєстратор розрахункових операцій, що є порушенням статті 1
Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”, а статтю 9 того ж Закону
необхідно сприймати як незастосування реєстратора розрахункових операцій саме в
місці надання послуг (в даному випадку виконання робіт), оскільки така б дія
повторювала б застосування реєстратора при сплаті вартості таких робіт в
готівковими коштами.

Крім
викладеного з матеріалів справи слідує, що державною податковою інспекцією у м.
Херсоні в період з 14 лютого по 5 березня 2008 року проведена перевірка
дотримання вимог законодавства про оподаткування при здійснені господарської
діяльності приватним підприємцем Колодяжним Володимиром Віталійовичем.

За
результатами проведеної перевірки податковою інспекцією складено акт №
277/17-222 від 7 березня 2008 року, яким встановлено, що позивач зареєстрований
в якості суб'єкта господарювання 16 грудня 2004 року. З 24 січня 2005 року його
взято на податковий облік в ДПІ у м. Херсоні, а згідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку від 1 січня 2006 року, він перебував на спрощеній системі
оподаткування відповідно до положень Указу Президента України № 727/98 від
03.07.1998 р. „Про спрощену  систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Поряд
з цим, відповідачем встановлені допущені позивачем порушення діючого
законодавства в сфері оподаткування.

Зокрема,
серед інших порушень, встановлено, що в порушення підпункту 7.3.1. пункту 7.3.
статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” позивачем занижено
податкові зобов'язання з податку на додану вартість в 2006 році, а саме: в
липні на 13737 грн, в серпні на 26912 грн, у вересні на 4286 грн, у жовтні на
19284 грн, в листопаді на 19255 грн. Ці порушення відповідач пов'язує з
несвоєчасною реєстрацією позивачем в якості платника податку на додану
вартість. Так, позивач зареєструвався платником цього податку з 23 листопада
2006 року, хоча за змістом положень підпункту 2.3.1. пункту 2 статті 2 Закону
України „Про податок на додану вартість” повинен був зареєструватись 20 липня
2006 року, тобто не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій в розмірі 300000 грн.

Відповідачем
також встановлено, що позивачем в порушення підпункту 7.4.1. пункту 7.4.5.
статті 7  того ж Закону до складу
податкового кредиту за березень 2007 року віднесено завищену суму податку на
додану вартість на 1000 грн, оскільки до реєстру отриманих податкових накладних
віднесена податкова накладна, отримана від контрагента - ПП ОСОБА_4 НОМЕР_1 від
23.03.2007 р. на суму 10000 грн, в тому числі податок на додану вартість
-1666,67 грн, проте при перевірці виявлена ця ж накладна на суму 4000 грн, в
тому числі ПДВ -666,67 грн.

Крім
того, відповідачем виявлено порушення позивачем приписів статті 1 та пункту 1
статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, яке проявилось в наданні
послуг (виконання будівельних робіт) за готівкові кошти без застосування
реєстратора розрахункових операцій в 2006 році на суму 89502 грн та в 2007 році
на суму 492003 грн.

На
підставі названого акту перевірки та виявлених порушень відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. № 000761702/0 щодо нарахування
84474 грн основного платежу з податку на додану вартість та 42917 грн штрафних
санкцій, а також податкове повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. № 000751702/0
щодо нарахування штрафних санкцій в розмірі 2907525 грн.

Спрощена
система оподаткування, обліку та звітності
для суб'єктів малого підприємництва запроваджена указом Президента
України від 03.07.1998 р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Так,
згідно до пункту 1 Указу спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: 1) фізичних осіб,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває
не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень; 2) фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень; 3) юридичних осіб -суб'єктів
підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми
власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50
осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 1 млн. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Поряд
з цим пунктами 5 та 6 Указу встановлено, що у разі порушення вимог,
установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків
та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.  Суб'єкт малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником податку на додану вартість.

Водночас
платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної,
порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету встановлено
положеннями Закону України „Про податок на додану вартість”.

Так,
статтею 2 цього Закону визначено платників податку на додану вартість, якими є:
будь-яка особа, яка: а) здійснює або планує здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; б)
підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари
(супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з
нормами цієї статті. Особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку
у разі: коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг),
у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування
податку на додану вартість).

А
згідно до пункту 9.3. статті 9 цього ж Закону особи, які підпадають під
визначення пункту 2.3 статті 2 Закону, зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма
заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим
органом.

Пунктом
9.4. статті 9 Закону встановлено, що якщо обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.  Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату
цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Також
пунктом 9.5. цієї ж статті визначено, що заява про реєстрацію направляється на
адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто
представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган
зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову
реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної
заяви.  А за пунктом  9.6. з урахуванням положень пункту 9.5 цієї
статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому
органу:  а) особами, що підлягають
реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних
операцій, визначеної зазначеним пунктом;
б) особами, які підлягають податковій реєстрації у зв'язку із
здійсненням ними операцій, визначених у підпунктах 2.3.2 - 2.3.4 пункту 2.3 та
пункті 2.4 статті 2 цього Закону, не пізніше ніж за двадцять календарних днів
до початку здійснення таких операцій;  в)
особами, що прийняли добровільне рішення про реєстрацію платниками податку, не
пізніше двадцяти календарних днів до початку податкового періоду, з якого такі
особи вважатимуться платниками цього податку та матимуть право на податковий
кредит і виписку податкових накладних.

З
викладених правових позицій слідує, що позивач зобов'язаний у випадку
досягнення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг),
що підлягають оподаткуванню згідно з названим вище Законом, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців, більше 300000 гривень (без урахування податку
на додану вартість), зареєструватися в якості платника податку на додану
вартість у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

Проте,
ні названому в Законі, ні в Указі не вказано конкретної дати реєстрації
суб'єкта малого підприємництва платником податку на додану вартість у разі його
переходу зі спрощеної системи оподаткування на загальну.

В
даному випадку позивачем загального обсягу оподатковуваних операцій, який
перевищує 300000 грн досягнуто у жовтні 2006 року, що не оспорюється
відповідачем, а тому позивачем правомірно використано положення пункту 9.4.
статті 9 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме надіслано податковому
органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за
таким звітним податковим періодом.

Крім
того, судом зазначається, що за змістом підпункту 17.1.3. пункту 17.1. статті
17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти
відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за
кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору
(обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така
недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким
платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не
більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від
кількості податкових періодів, що минули.

Податковою
інспекцією нараховано 42917 грн штрафу, що перевищує 50 відсотків суми самого
податкового зобов'язання, донарахованого за спірним рішенням, такою сумою є
42237 грн.

Таким
чином, податкове повідомлення-рішення в частині донарахування 83374 грн податку
на додану вартість (за виключенням 1000 грн в результаті допущеної помилки з
податковою накладною від ПП ОСОБА_4 та нарахування штрафної санкції в розмірі
42417 грн є безпідставним.

Безпосередньо
правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”.

Приписами
пункту 1 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових
документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках,
передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

Поряд
з цим, статтею 9 цього Закону передбачено випадки коли реєстратори
розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються. Зокрема, серед
іншого у випадку, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з
розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо) (пункт 12
статті 9).

Позивачем
в перевіряємий період готівкові кошти отримувались в касу без застосування
реєстратора розрахункових операцій  за
надані підрядні роботи з будівництва об'єктів, оскільки будівельні роботи
проводилися поза межами офісу позивача, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_1

Отже,
в такому випадку позивач правомірно не використовував реєстратор розрахункових
операцій, приймаючи готівкові кошти в касу із видачею касових квитанцій,
оскільки в місці надання послуг з будівництва операції з розрахунків у готівковій
формі не здійснювалися.

Частиною
1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

За
таких обставин спірне рішення від 17.03.2008 р. № 000761702/0 щодо нарахування
84474 грн основного платежу з податку на додану вартість та 42917 грн штрафних
санкцій не відповідає діючому законодавству на суму 83474 грн основного платежу
та 42417 грн штрафної санкції, а податкове повідомлення-рішення від 17.03.2008
р. № 000751702/0 щодо нарахування штрафних санкцій в розмірі 2907525 грн
повністю не відповідає діючому законодавству, оскільки прийняті, без врахування
вказаних вище норм, а тому позовні вимоги задоволенню підлягають частковому
задоволенню.

Приймаючи
до уваги викладене сплачений позивачем судовий збір підлягає  компенсації з державного бюджету.

На
підставі  зазначених правових норм і
керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС
України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні
вимоги задовольнити частково.

2.Визнати
нечинним податкове повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. № 000751702/0 щодо нарахування
2907525 грн штрафних санкцій.

3.Визнати
частково нечинним податкове повідомлення-рішення від 17.03.2008 р. №
000761702/0 щодо нарахування 83474 грн основного платежу з податку на додану
вартість та 42417 грн штрафної санкції.

4.В
іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5.Стягнути
з державного бюджету на корить приватного підприємця ОСОБА_1 6,80 грн
компенсації по сплаті державного мита.

6.Роз'яснити
сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву
про апеляційне оскарження, але скарга не подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі  подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
вона подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Дата підпису постанови -23 червня 2008 року

Суддя
М.К. Закурін