ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.08
Справа № 4/80

Господарський
суд Львівської області у складі судді Гриців В.М. при секретарі Москалі Р.М. за
участю представника позивача Соловйова А.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом корпорації будівельних підприємств „Карпатбуд” до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1про тлумачення п.1.1, п.2.1 договору
№886-27-0902 від 09.02.2005р. про пайову участь у будівництві

ВСТАНОВИВ

Корпорація
будівельних підприємств „Карпатбуд” звернулася до господарського суду
Львівської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, просить
суд про тлумачення п.1.1 договору №886-27-0902 від 09.02.2005р. про пайову
участь у будівництві наступним чином - об'єктом інвестування є квартира в
цілому, а не певна кількість квадратних метрів площі; а також п. 2.1. наступним
чином - вартість інвестиційного внеску визначена за квартиру в цілому, а не
залежно від кількості квадратних метрів.

Сторони
повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання належним
чином, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про
вручення ухвал суду. Відповідач у судове засідання вдруге не з'явився, надіслав
суду відзив. Представник позивача позовні вимоги підтримує, наполягає на
розгляді справи по суті, звернув увагу суду на завершення процесуального строку
розгляду справи. З урахуванням наведеного суд розглядає справу відповідно до ст.
75 ГПК України за наявними матеріалами.

Відповідач
у надісланому суду відзиві просить суд провадження у справі припинити на
підставі п.1 ст.80 ГПК України, оскільки стверджує, що договір №886-27-0902 про
пайову участь у будівництві він укладав не як підприємець, а як фізична особа.
При цьому на підставі п.2 ст.35 ГПК України вважає цей факт встановленим
ухвалою господарського суду Львівської області у справі №5/93. По суті позовних
вимог не заперечив.

Представник
позивача позов підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві. Ствердив,
зокрема, що відповідач, як суб'єкт інвестиційної діяльності, 09.02.2005 р.
уклав із позивачем договір №886-27-0902 про пайову участь в будівництві,
предметом якого було інвестування відповідачем коштів у будівництво. Згідно із
п. 1.1. договору, позивач прийняв відповідача в пайову участь будівництва
цегляного будинку за адресою АДРЕСА_1, а загальна площа по проекту -102,46
кв.м. У відповідності до п. 2.1. договору, визначена вартість квартири в цілому
в сумі 462450 грн. Посилається на те, що укладаючи договір, позивач виходив з
буквального розуміння умов договору, а саме: предметом договору -об'єктом
інвестування є квартира в цілому, площа якої визначена орієнтовно за проектом;
ціна договору -розмір інвестиційного внеску встановлений за одиницю -об'єкт
інвестування -одну квартиру. Умовами договору не передбачено інвестування у
будівництво певної кількості квадратних метрів та не визначалась ціна одного
квадратного метру, оскільки такий не є об'єктом інвестування. Оскільки відповідач
посилається на протилежне тлумачення цих умов, просить суд позов задовольнити.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав пояснення представника та дослідив надані суду
документи у їх сукупності, суд вирішив позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

09.02.2005
р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №886-27-0902 про пайову
участь в будівництві. Згідно із п. 1.1. договору, позивач прийняв відповідача в
пайову участь будівництва цегляного будинку за адресою АДРЕСА_1, а загальна площа
по проекту -102,46 кв.м. У відповідності до п. 2.1. договору, визначена
вартість квартири в цілому в сумі 462450 грн.

Як
вбачається зі змісту даного договору, він являє собою інвестиційний договір
відповідає інвестиційному договору, передбаченому в ст. 9 Закону України “Про
інвестиційну діяльність”. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України “Про інвестиційну
діяльність”, інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян,
юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій, які, у відповідності до
ст. 1 цього закону, є майновими та інтелектуальними цінностями, що вкладаються
в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої
створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Зазначене
відповідає визначенню господарської діяльності, передбаченому в ч. 1 ст. 3 ГК
України, а відтак вказаний договір є господарським.

Посилання
відповідача на непідвідомчість даного спору господарським судам не береться
судом до уваги виходячи з наступного. Згідно із ст. 1 ГПК України, підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі -підприємства
та організації), мають право звертатись до господарського суду згідно із
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності із ч. 1 ст.
21 ГПК України, сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами
-можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 ГПК України. У
відповідності із п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України, справи у спорах, що виникають
при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших
підстав підвідомчі власне господарським судам. Відповідач зареєстрований як
фізична особа-підприємець 06.05.2000р., що підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суд
погоджується з відповідачем про необхідність застосування у даній справі
положень п.2 ст.35 ГПК України, а саме - факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Львівський
апеляційний господарський суд у постанові від 18.06.2008р. у справі №5/93 між
тими ж сторонами з приводу того ж договору про пайову участь у будівництві
№886-27-0902 від 09.02.2005р. встановив, що відсутні процесуальні підстави для
висновку про те, що спір з приводу згаданого договору не підлягає розгляду в
порядку господарського судочинства. З урахуванням такого висновку суд скасував
ухвалу господарського суду Львівської області від 15.04.2008р. №5/93 про
припинення провадження у справі та направив справу для розгляду по суті
місцевому господарському суду. З урахуванням викладеного у суду відсутні
підстави для задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у
справі з підстави непідвідомчості спору господарському суду.

При
цьому, факт реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1за ОСОБА_1 не
спростовує висновків суду, оскільки згідно із п. 3.1. Роз'яснення порядку
реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм
власності №19-32/2 від 11.01.2007 р., у всіх випадках право власності на
нерухоме майно повинно реєструватись за фізичною особою, а не за фізичною
особою -підприємцем, що не впливає на господарсько-правовий характер договірних
відносин сторін.

З
матеріалів справи вбачається, що договір фактично виконувався сторонами.
Зокрема, відповідач у встановлені строки сплатив позивачу належну суму
інвестиційного внеску у повному розмірі, що підтверджується довіреностями.
Позивач передав відповідачу після закінчення будівництва та введення будинку в
експлуатацію квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийому-передачі
квартири АДРЕСА_1.

З
позовної заяви від 15.11.2006 р. випливає, що спір щодо тлумачення умов
договору, а саме п. 1.1. та 2.1. виник внаслідок тлумачення відповідачем умов
зазначеного договору таким чином, що Корпорація будівельних підприємств
“Карпатбуд” зобов'язалась побудувати квартиру АДРЕСА_1площею 102,46 кв.м.,
однак, фактично збудувала її площею 99,6 кв.м., а відтак вартість різниці площі
на думку відповідача підлягає стягненню. Однак, як випливає зі змісту п. 1.1.
договору, як номер квартири, так і її площа, визначені не остаточно, а з
врахуванням проектних даних, що свідчить про досягнення сторонами згоди про
можливу їх зміну в процесі будівництва. Зазначене також підтверджується тією
обставинною, що у специфікації до договору, яка є його додатком згідно із п.
1.2., площа квартири не зазначена. Наведене свідчить, що позивач зобов'язався
прийняти відповідача у пайову участь у будівництві певної квартири з
орієнтовними проектними характеристиками.

У
відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України “Про інвестиційну діяльність” в
редакції, чинній на дату укладення договору, об'єктами інвестиційної діяльності
можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх
галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а
також майнові права.

Зі
змісту договору вбачається, що об'єктом інвестування є майнові права на
квартиру АДРЕСА_1в цілому, а не 102,46 окремих квадратних метрів. Орієнтовна
площа квартири зазначена лише для позначення характеристик квартири та не
покладає на позивача обов'язку передати відповідачу квартиру саме такої площі..
У відповідності до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються
окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. При цьому,
квартира в силу ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, а не складною
річчю. Зазначене підтверджується також змістом п. 2.1. договору, який встановлює
розмір інвестиційного внеску в загальному, в цілому на одну квартиру, а не з
розрахунку кількості квадратних метрів. Посилання на врахування площі у
розрахунку розміру інвестиційного внеску до уваги не приймається, оскільки
згідно із ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

У
відповідності із ч. 1 ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до ст. 213 ЦК України. Згідно із ст. 213 ЦК України, зміст правочину
може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін
суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні
змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину
значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин
значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги
з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється
порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім
його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту,
подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Однак,
не лише однакове для всього змісту договору значення понять, а й дії сторін
свідчать про підставність тлумачення змісту договору, зазначеного позивачем у
позовній заяві.

Зокрема,
при підписанні договору відповідач не робив застережень щодо орієнтовного
визначення площі за даними проекту, не вимагав уточнень механізму ціноутворення
при визначенні інвестиційного внеску, зокрема, із встановленням вартості одного
квадратного метру. Відповідач знав про зміни площі у процесі будівництва, що
підтверджується технічним паспортом, виготовленим 01.12.2005 р., у якому зазначена
загальна площа квартири 99,6 кв.м. Однак відповідач не заперечував щодо цих
обставин та не вважав умови договору порушеними Корпорацією будівельних
підприємств “Карпатбуд”, що підтверджується пізніше підписаним відповідачем
актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_1, в якому відповідач підтвердив про
відсутність у нього будь-яких претензій до Корпорації будівельних підприємств
“Карпатбуд”, у т.ч. щодо об'єкту інвестування та його якісних характеристик.
Зазначене свідчить, що при укладенні договору погодили умови п. п. 1.1., 1.2.
таким чином, що об'єктом інвестування є квартира в цілому, а не певна кількість
квадратних метрів площі; і що вартість інвестиційного внеску визначена за
квартиру в цілому, а не залежно від кількості квадратних метрів та є незмінною
навіть у випадку зміни площ у процесі будівництва.

Належних
доказів зворотнього суду не надано. Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Керуючись
ст.ст.4, 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, 32, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Тлумачити зміст п. 1.1. договору
№886-27-0902 від 09.02.2005 р. про пайову участь у будівництві, укладеного між
Корпорацією будівельних підприємств “Карпатбуд” та ОСОБА_1таким чином, що
об'єктом інвестування, обов'язок по будівництву якого несе Корпорація
будівельних підприємств “Карпатбуд”, є квартира по АДРЕСА_1в цілому, а не певна
кількість квадратних метрів площі.

3.          Тлумачити зміст п. 2.1. договору
№886-27-0902 від 09.02.2005 р. про пайову участь у будівництві, укладеного між
Корпорацією будівельних підприємств “Карпатбуд” та ОСОБА_1таким чином, що
вартість інвестиційного внеску встановлена за об'єкт інвестування - квартиру в
цілому, а не залежно від кількості квадратних метрів.

4.          Стягнути з фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_2, ідент.код НОМЕР_1) на користь Корпорації будівельних
підприємств “Карпатбуд” (79044 м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5в) судові витрати -
85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Суддя
Гриців В.М.