ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.08 Справа № 9/67

03.06.2008 року Справа № 9/85

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Приватного підприємства науково-виробниче підприємство “завод техніки зв”язку і автоматики”, м. Львів,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Західенергокомплект”, м. Львів,

Про стягнення 29836 грн. 90 коп., в тому числі - 3367 грн. 82 коп. - три відсотки річних, інфляційні втрати в сумі 21208 грн. 81 коп., 5260 грн. 20 коп. пені та судові витрати.

За участю представників:

Від позивача: Секелик І.Д., Маковський І.Я., довіреності у справі.

Від відповідача: не прибув,

Представнику роз”яснено права та обов”язки передбачені ст. 22 ГПК України. Представник не наполягає на фіксації судового процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за позовом Приватного підприємства науково-виробниче підприємство “завод техніки зв”язку і автоматики”, м. Львів, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Західенергокомплект”, м. Львів, про стягнення 49878 грн. 83 коп., в тому числі –4185 грн. 10 коп. - три відсотки річних, інфляційні втрати в сумі 35008 грн. 80 коп., 10684 грн. 93 коп. пені та судові витрати.

Представник позивача в порядку статті 22 ГПК України подав заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь 49878 грн. 83 коп., в тому числі – 4185 грн. 10 коп. - три відсотки річних, інфляційні втрати в сумі 35008 грн. 80 коп., 10684 грн. 93 коп. пені та судові витрати, подав докази надсилання відповідачеві копії заяви про збільшення розміру позовних вимог, докази про доплату державного мита за збільшення позовних вимог. В процесі розгляду справи усно уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача 8271 грн. 67 коп. пені, яка нарахована з 06.02.08р. з моменту виникнення права на нарахування пені за 6 місяців, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України. Подав додатковий розрахунок пені.

Відповідач, повторно, без поважних причин в судове засідання не з”явився, відзиву на позовну заяву не подав (не надіслав), не зважаючи на те, що був належним чином 11.04.08р. під розписку повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією № 2908575 (оригінал поштівки –в матеріалах справи), а 05.05.2008р. представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить подане ним клопотання (знаходиться в матеріалах справи).

Справа розглядається за правилами статті 75 ГПК України –за наявними у ній матеріалами.

В ході розгляду справи ВСТАНОВЛЕНО,

Між позивачем та відповідачем був укладений договір постачання № 0613/1 від 13.06.2007р., згідно умов якого, позивач (Постачальник –за договором) зобов”язувався поставити та передати у власність покупця релейні та батарейні шари власного виробництва модифікацій на загальну суму 748000,00 грн., а покупець зобов”язувався прийняти цю продукцію та оплатити її вартість на умовах цього договору.

Позивач свої зобов”язання виконав, а відповідач своїх зобов”язань в частині проведення оплати за отриману продукцію в повному обсязі не виконав, що було причиною звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення основного боргу.

Господарським судом 06.03.2008р. прийнято рішення у справі № 5/38, яким з відповідача на користь позивача вирішено стягнути 200000 грн. 00 коп. основного боргу, 14606,27 грн. пені станом на 06.02.08р. та судові витрати.

Зазначене рішення набрало законної сили і є обов”язковим до виконання на всій території України відповідно до статті 124 Конституції України.

Однак, відповідач у добровільному порядку рішення суду не виконує.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 8271 грн. 67 коп. ( додатковий розрахунок в матеріалах справи) відповідно до п. 6.4. договору постачання № 0613/1 від 13.06.07р.

Стаття 173 ГК України передбачає, що господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе вних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Стаття 175 ГК України визначає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту, що звичайно ставляться.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 4885 грн.10 коп., яка нарахована відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 14/01/9 від 02.01.07р., ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” в редакції Закону України від 10.01.2002р. (Розрахунок в матеріалах справи).

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною цієї статті визначено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання, а частиною 3 зазначеної статті, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника (продавця) продукції.

Стаття 217 ГК України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 2 статті 217 ГК України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції, а частиною 4 зазначеної статті, що господарські санкції застосовуються у встановле ному законом порядку за ініціативою учасників госпо дарських відносин, а адміністративно-господарські сан кції —уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами ( стаття 219 ГК України).

Статтею 230 ГК України ( частиною 1) передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнають ся господарські санкції у вигляді грошової суми (не устойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відно син зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов”язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов”язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов”язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов”язання за кожен день прострочення виконання ( частини 1 та 3 статті 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу норм вищенаведеного законодавства, огляду та оцінки поданих доказів, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, в сумі 8271 грн. 67 коп., згідно додаткового розрахунку, поданого в судовому засіданні. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 621 грн. 48 коп., яка нарахована відповідно до п. 4.2. договору та вищенаведеного законодавства (розрахунок в матеріалах справи.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 4185 грн. 10 коп. відсотків річних та 35008 грн. 80 коп. інфляційних витрат, які нараховано відповідно до статті 625 ЦК України (розрахунок в матеріалах справи).

Суд заслухав пояснення представника позивача, оглянув та дослідив подані документи, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов документально та нормативно обгрунтований, відповідачем не спростований, підлягає до задоволення частково.

Відповідно до статті 49 ГПК України державне мито покласти на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 22, 32, 33, 34, 35, 38, 43, 44, 49, 69, 75, 77, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовільнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю “Західенергокомплект” (, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 273/52) на користь Приватного підприємства науково-виробниче підприємство “Завод техніки зв”язку і автоматики” ( , м. Львів, вул. Околична, 18) 8271 грн. 47 коп. пені, 4185 грн. 10 коп. відсотків річних, 35008 грн. 80 коп. інфляційних витрат, 474 грн. 65 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Данко Л.С.

Рішення прийнято, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та проголошено 03.06.08р. Рішення може бути оскаржено в порядку і строки встановлені статтями 91-93 ГПК україни. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя                                                                                           Данко Л.С.