СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.08

Справа № 8/199-08.

За позовом приватного
підприємця Петренка Геннадія Вікторовича, м. Суми

до відповідача  приватного підприємця ОСОБА_1, м. Суми

про розірвання договору
та визнання права власності

СУДДЯ      В.І. КІЯШКО

ЗА УЧАСТЮ ПРЕДСТАВНИКІВ
СТОРІН:

від позивача                       не з»явився

від відповідача:           не з'явився.

Суть спору: позивач
просить розірвати договір про спільне фінансування реконструкції приміщення від
15.10.2007 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 видане Виконавчим
комітетом Сумської міської ради 12.11.2004 року) та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 (свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_2
видане Виконавчим комітетом Сумської міської ради 22.09.2004 року). А також визнати
за Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 Ід. номер НОМЕР_3, свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 видане Виконавчим
комітетом Сумської міської ради 12.11.2004 року) право власності на самовільно
реконструйований об'єкт нерухомого майна - складське приміщення,  розташованого за адресою: м. Суми, вул.
Чернігівська,14, загальною площею 8,6 кв.м.

Відповідач до суду подав відзив, в
якому погоджується з позовними
вимогами позивача  та не заперечує
проти них.

згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали
справи,   суд встановив:

„14” листопада 2003 року між ОСОБА_3
(Продавець), та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу
складського приміщення. Відповідно до розділу 1 вказаного договору покупець
ОСОБА_2  набув у власність складське
приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, № 14 -  загальною площею 8 кв. м. На виконання
вказаного договору сторони підписали акт приймання-передачі складського
приміщення від 14.11.2003 року.

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.  Згідно із частиною 1 статті 328 право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів.  Відповідно до частини 2
вказаної статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом. Таким чином, судом встановлено, що
позивач набув право власності на зазначене вище складське приміщення
правомірно на підставі договору купівлі-продажу від „14” листопада  2003 року та акту приймання передачі від „14”
листопада  2003 року.

Спірне  приміщення з 2004 року використовувалося
позивачем для здійснення підприємницької діяльності.

З метою проведення
реконструкції зазначеного приміщення
15.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про
спільне фінансування реконструкції вищезазначеного приміщення. Відповідно до
умов вказаного договору, від 15.10.2007 року зокрема до п. 1.1.  Договору,
позивач та відповідач зобов'язуються спільно фінансувати проведення
реконструкції нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Суми, вул.
Чернігівська,  № 14. Пунктом 1.2.
Договору передбачено, що після завершення робіт з реконструкції, Відповідач  отримує у власність частину нежитлового
приміщення площею 4,3 кв.м, при цьому розмір грошового внеску Сторін
визначається виходячи з необхідності у грошових коштах на проведення ремонтних
робіт згідно кошторису та вноситься пропорційно до площі, що буде належати
кожній зі Сторін. Право власності на частину нежитлового приміщення площею 4,3
кв.м., відповідач отримує тільки після повної сплати грошових коштів визначеної
згідно п. 1.3. даного Договору.

Позивачем належним чином
виконані всі передбачені Договором умови, крім того, профінансована на 100% реконструкція
вказаного об'єкту нерухомості у зв'язку з тим, що відповідач відмовився від
виконання своїх зобов'язань по договору від 15.10.2007 року та не провів
фінансування  робіт з реконструкції
приміщення у зв'язку з відсутністю грошових коштів, про що свідчать листи від
24.12.2007 року, які знаходиться в матеріалах справи.

Як зазначено в позовній
заяві, на даний час Позивач не може провести реєстрацію права власності на
належне йому нежитлове приміщення площею 8,6 кв.м, розташованого за адресою: м.
Суми, вул. Чернігівська, 14, адже згідно договору про спільне фінансування
реконструкції, частина зазначеного складського приміщення 8,6 кв.м.  має належати Відповідачу.

Крім того, Відповідач в
даний час не відмовився від свого права на частину нежитлового приміщення, а
лише повідомив про неможливість виконання умов договору про спільне
фінансування реконструкції приміщення від 24.12.2007 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно
до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК
України, власнику належать право володіння, користування на розпорядження своїм
майном.

Однак, позивач не може в
повній мірі скористатися своїм правом власності на зазначений об'єкт нерухомості,
адже відповідач не визнає таке право власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Суд дійшов висновку, що
дії відповідача  порушують матеріальні
права та інтереси позивача, щодо права власності, утворюють перешкоди у
здійсненні права користування та розпорядження власністю позивачем.

Спірне  нежитлове приміщення належить до нерухомих
речей, що відповідає положенням ч. 1 ст. 181 ЦК України, якою передбачено, що
до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх призначення.

Вимогами ч. 1 ст. 41
Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності.

При цьому, вимогами ч. 1
ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.

Зміст права власності
визначений в ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Здійснення права
власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому числі,
передбачено наступне:

-          власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

-          власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать закону;

-          при здійсненні своїх прав та
виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад
суспільства;

-          усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав.

Ч 5 та ч. 7   статті 319 ЦК України передбачено, що
власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена
або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших
осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави набуття права
власності визначені вимогами ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202
ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому, ч. 1 та ч. 2
ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом, а право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна).

Позивачем здійснено за
свій рахунок реконструкцію, належного їм на праві власності нежитлового
приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 14 в рамках
реалізації одного з повноважень власника.

В ч. 1 ст. 392 “ Визнання права власності ” ЦК
України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачем були істотно
порушені умови Договору від 15.10.2007 року про спільне фінансування
реконструкції приміщення. Таким чином , згідно ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу
України Позивач отримує право розірвати вказаний Договір.

.

Таким
чином, вимоги позивача правомірні
і такі, які підлягають задоволенню судом
у повному обсязі.

Згідно ст. 44-49
Господарського процесуального кодексу України на позивача покладаються судові
витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44,
49,82-85 Господарського процесуального кодексу
України,  суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити
повністю.

Розірвати договір про
спільне фінансування реконструкції приміщення від 15.10.2007 року, укладений
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 видане Виконавчим комітетом Сумської міської
ради 12.11.2004 року) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_2 видане Виконавчим
комітетом Сумської міської ради 22.09.2004 року).

Визнати за Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 Ід. номер НОМЕР_3, свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 видане Виконавчим
комітетом Сумської міської ради 12.11.2004 року) право власності на самовільно
реконструйований об'єкт нерухомого майна - складське приміщення,  розташованого за адресою: м. Суми, вул.
Чернігівська,14, загальною площею 8,6 кв.

СУДДЯ
В.І. КІЯШКО