ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2008 р.

Справа № 26/18-08-1138

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Вардзєлова О.В. (довіреність б/н від 29.10.2007 року)

від відповідача: Тіхонова Г.І. (довіреність № 475 від 27.05.2008 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтеріор”

на рішення господарського суду Одеської області від „23” травня 2008 року

по справі № 26/18-08-1138

за позовом Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод”, Донецька область, м. Макіївка, в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтеріор”, м. Миколаїв

до Державного підприємства „Одеська залізниця”, м. Одеса

про стягнення 12 362,40 грн.

В С Т А Н О В И В :

25.03.2008 року Закрите акціонерне товариство „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтеріор” (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства „Одеська залізниця” (далі по тексту –відповідач) вартості недостачі вантажу у сумі 12 362,40 грн. Також позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати по сплаті державного мита в сумі 123,63 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн.

В період розгляду справи, позивачем неодноразово подавались до суду пояснення та уточнення до позовної заяви, згідно яких зменшено розмір позовних вимог до 11 738,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на адресу одержувача –ДП „Іллічівський морський торговельний порт”, що не є стороною у справі, здійснено перевезення вантажу –чавуну переробного рядового, але при його перевірці та видачі встановлено нестачу, відшкодування збитків від якої відповідачем не здійснено.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.05.2008 року по справі № 26/18-08-1138 (суддя Никифорчук М.І.) в задоволенні позовних вимог ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” про відшкодування вартості недостачі вантажу у сумі 12 362,40 грн. –відмовлено. Такий висновок суду мотивований тим, що ст.134 Статуту залізниць України встановлений шестимісячний термін для подання позову до залізниці, який обчислюється у відповідності до вимог ст.134 Статуту, зокрема з дня встановлення обставин, що спричинили подання позову, а тому, на думку суду, вказаний термін починається 05.03.2007 року –день складання комерційного акту та закінчується відповідно 03.09.2007 року та цей строк є присічним. Звертаючись до суду з позовом після спливу вказаного строку, позивачем доказів поважності пропуску цього строку не надано, а Одеська залізниця, в свою чергу, просила застосувати до даного спору строк позовної давності. Крім того, місцевий господарський суд посилається на таку ж практику щодо вирішення питань відносно пропуску позовної давності, викладених у висновках Верховного Суду України в постанові від 16.06.2006 року по справі № 22/197 та Вищого господарського суду України в постанові від 15.03.2007 року у справі № 22/457-06.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Так, на думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно та безпідставно застосував приписи Статуту залізниць України і Цивільного кодексу України та проігнорував приписи Господарського кодексу України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними нормами, згідно з якими до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення претензії, які можуть пред’являтися протягом шести місяців та мають бути розглянуті протягом трьох місяців з подальшою відповіддю з повідомленням про її задоволення або відхилення, і, якщо претензію відхилено або відповідь на неї взагалі не отримано, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Позивач звертався з позовною заявою до господарського суду Одеської області 29.02.2008 року, тобто в межах строку позовної давності, але в її було повернуто без розгляду на підставі статті 63 ГПК України, яку разом з відповідною ухвалою було отримано позивачем лише 24.03.2008 року, про що свідчить відповідна квитанція, після чого позивач вдруге і звернувся до суду з позовом і клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не надав, але його представник в судовому засіданні 10.07.2008 року просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обгрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2007 року між ЗАТ „Макіївський металургійний завод” (Постачальник) та ТОВ „Інтеріор” (Покупець) укладено договір поставки № 179/07, пунктом 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити металопродукцію (Товар) відповідно до умов Договору та додатковими угодами до нього (а.с.12-15).

Додатковою угодою № 9 від 14.02.2007 року до договору поставки № 179/07 від 05.01.2007 року сторонами прийнято додаток № 4 „Специфікація № 4”, згідно з чим встановлено період поставки та ціна товару, яка складає 36 360 000 грн. (з урахуванням 6 060 000 грн. –20 % ПДВ) (а.с.16).

Відповідно до розділу 3 Договору, поставка Товару здійснюється на умовах СРТ (станція призначення) згідно ІНКОТЕРМС-2000.

Покупець здійснює приймання Товару за кількістю та якістю відповідно до Інструкцій Держарбітражу № П-6 та П-7 про порядок приймання продукції ПТН за кількістю та якістю, діючого законодавства, Договору та додаткових угод до нього. (Розділ 5 Договору).

На виконання умов договору № 179/07 від 05.01.2007 року, сторонами Договору складено та підписано видаткову накладну № 01642 від 24.02.2007 року, згідно якої ЗАТ „Макіївський металургійний завод” зобов'язався поставити, а ТОВ „Інтеріор” прийняти та оплатити товар –чавун переробний, марки ПЛ2, ГОСТ 805-95, сорт 1 у кількості 1 512,900 тон на суму 2 292 043,50 грн. та чавун переробний, марки ПЛ1, ГОСТ 805-95,сорт 1 у кількості 551,700 тон на суму 835 825,50 грн., що становить загальну суму 3 753 442,80 грн. (з урахуванням 625 573,80 грн. –ПДВ) за 2 064,600 тон чавуну переробного (а.с.17).

24.02.2007 року вантажовідправником ЗАТ „ЗАТ „Макіївський металургійний завод”” відправлено зі станції „Ясинувата” Донецької залізниці на адресу одержувача Іллічівський морторгпорт на станцію призначення „Іллічівськ-експорт” Одеської залізниці вантаж чавуну переробного рядового в кількості 68 тонн 600 кг у вагоні № 56090442 ПВ, що підтверджується залізничною накладною № 49223598 (а.с.9-10).

27.02.2007 року при прибутті вагону № 56090442 ПВ із вантажем (чавуном) на станцію „Знаменка” Одеської залізниці, працівниками станції було виявлено нестачу вантажу, на підставі чого складено Акт загальної форми № 2869 від 27.02.2007 року, Комерційний Акт серії АЭ № 878814/164 від 27.02.2007 року та Комерційний Акт серії БК 012556*58 від 05.03.2007 року, із яких вбачається наступне:

- в документах значиться чавун переробний: нетто –68 600, тара 20 300, брутто не вказано;

- фактично виявилось: нетто –61 800, тара с брусу 22 000, брутто 83 800.

Отже, із наведеного і випливає факт нестачі товару в кількості 6 800 кг.

20.07.2007 року ТОВ „Інтеріор” в інтересах „ЗАТ „Макіївський металургійний завод”, звернулось до ДП „Одеська залізниця” з претензією № 10 про відшкодування вартості нестачі (часткової втрати) вантажу на суму 12 362,40 грн. (1 515 грн. х 6,8 тон + 20 % ПДВ), на що 31.08.2007 року отримало від Залізниці лист № 207/4, яким повідомлено, що претензія розглянута, але задоволенню не підлягає оскільки вона повинна бути заявлена до вантажовідправника (а.с.21).

Згідно із статтею 110 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи нестачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його нестачі; за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю –у розмірі оголошеної вартості, якщо залізниці доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, у розмірах дійсної вартості; за псування і пошкодження –у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу.

Між тим, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” та вважає, що його доводи, заперечення і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Загальні та скорочені строки позовної давності встановлені у ст. ст. 257 та 258 Цивільного кодексу України.

Однак, частиною другою ст. 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність.

Частина п’ята ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 136 Статуту залізниць України встановлюють шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Виходячи з принципу рівності суб'єктів господарювання, з урахуванням частини другої ст. 9 Цивільного кодексу України та ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту –з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акту, акту загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо).

Як встановлено матеріалами справи, 05.03.2007 року складено комерційний акт БК 012556*58, тобто строк подачі позову до залізниці закінчився 05.09.2007 року, але із наявної у справі позовної заяви ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” вбачається, що вона надійшла до господарського суду Одеської області поза межами строку позовної давності – 25.03.2008 року і ухвалою цього суду від 26.03.2007 року прийнята до розгляду (а.с.1-2).

Будь-яких пояснень та належних доказів щодо поважності причин, з яких було пропущено строк позовної давності, позивач господарському суду першої інстанції не надав.

В свою чергу, Залізниця у відзиві, поданому до місцевого господарського суду, зазначила про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до частини четвертої ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Така ж позиція викладена Вищим господарським судом України в постановах від 15.03.2007 року № 22/457-06 та від 06.02.2008 року по справі № 26/98-07-1887, а також Верховним Судом України в постанові № 22/197 від 16.06.2006 року.

Судовою колегією не приймаються та підлягають відхиленню усі доводи скаржника в частині того, що він не пропустив строк позовної давності з посиланням на те, що акт складений 05.03.2007 року, претензію направлено відповідачу 20.07.2007 року та 29.02.2008 року він вже звернувся до суду з відповідним позовом, з огляду на таке.

Відповідно до статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Пунктом 5 розділу І Тимчасового регламенту КМУ, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2000 року № 915 передбачено, що КМУ на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України видає і приймає у межах своєї компетенції постанови і розпорядження, обов'язкові для виконання.

Таким чином, нормативно-правові акти, в тому числі і Статут залізниць України, який затверджено постановою КМУ від 06.04.1998 року № 457, приймаються на основі закону, для його виконання і вони не повинні суперечити нормам останнього.

Постановами КМУ № 1510 від 11.10.2002 року та № 1973 від 25.12.2002 року, внесено зміни у Статут залізниць України.

Так, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців (абзац перший пункту 134).

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (пункт 136).

Відтак, з огляду на положення ст.ст. 134, 137 Статуту, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання події, що є підставою для подання позову, а саме 05.03.2007 року –день складання комерційного акту БК № 012556*58, а строк позовної давності, відповідно, закінчується через шість місяців –05.09.2007 року, незалежно від подачі претензії.

ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 23.05.2008 року по справі № 26/18-08-1138 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ЗАТ „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє ТОВ „Інтеріор” –без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від „23” травня 2008 року по справі № 26/18-08-1138 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод” в інтересах якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтеріор” –без задоволення.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                      С.І. Колоколов

Суддя                      Г.П. Разюк

Суддя                      М.С. Петров