Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2008 р. Справа № 14/195-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Білоконь Н. Д., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю

прокурора - не з"явився,

представників сторін:

позивача - Харченка М.А., дов. №220/418 д від 17.01.08 р.

відповідача - Клименка О.В., дов. №993/05-26 від 30.08.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1269 С/1-12) на рішення господарського суду Сумської області від 05.05.08 р. по справі № 14/195-08

за позовом військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України, м. Суми,

до виконавчого комітету Сумської міської ради, м. Суми,

про визнання права власності

встановила:

Військовий прокурор Сумського гарнізону Центрального регіону України звернувся до господарського суду Сумської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, позивача, з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, відповідача, про визнаня права власності Міністерства оборони України на нежитлові приміщення, розташовані по вул. Кірова, 30 та 157 в м. Суми.

Рішенням господарського суду Сумської області від 05.05.2008р. у справі № 14/195-08 (суддя Миропольський С.О.) позов задоволено.

Визнано за державою в особі Міністерства оборони України право власності на об"єкти нерухомості, що знаходяться в м. Суми по вул. Кірова, 30 та 157.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити повністю. Підставами скасування рішення господарського суду першої інстанції відповідач вважає порушення та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує, зокрема тим, що з матеріалів справи не вбачається, яким чином виконавчий комітет Сумської міської ради порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, так як останній не звертався до відповідача з питанням щодо встановлення або реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Також зазначає, що відповідно до п. 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі –Тимчасове положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року за № 7/5, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Отже, для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач повинен був спочатку звернутись до бюро технічної інвентаризації для реєстрації його прав власності.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, а також заперечень на неї позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом, при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом першої інстанції було встановлено, що нерухоме майно (будівлі та споруди) за адресами по вул. Кірова, 30 та 157 в м. Суми знаходяться на балансі військової установи Міністерства оборони України –Сумського обласного військового комісаріату.

Так, з 25 вересня 1943 року відповідно до Постанови № 5 Сумського міського виконавчого комітету депутатів трудящих від 15 вересня 1943 року в будинку по вул. Кірова, 30 в м. Суми постійно знаходилася установа Міністерства оборони України –Сумський обласний військовий комісаріат.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до Постанови № 5 Сумського міського виконавчого комітету депутатів трудящих від 15 вересня 1943 року, облвенкомат було розміщено за адресою вул. Кірова, 32, а не вул. Кірова, 30 в м. Суми.

Докази про передачу нерухомого майна позивачу, як за адресою вул. Кірова, 30 так і за адресою вул. Кірова, 157 в м. Суми в матеріалах справи відсутні. Відповідні докази не було надано прокурором та позивачем і до Харківського апеляційного господарського суду.

Крім цього, судом першої інстанції було встановлено, теж саме зазначено і у позові, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на право власності на нежитлові приміщення, розташовані по вул. Кирова, 30 та 157 в м. Суми та це перешкоджає необхідному фінансуванню бюджетної установи.

Відповідно ж до п. 9 Інформаційного листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/98 від 31.01.2001 р. підтвердженням наявності права власності можуть бути насамперед правовстановлюючі документи, перелік яких наведено у додатку № 1 до п. 2.1 Тимчасового положення.

Також у вищевказаному пункті зазначено, що перебування спірного майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності.

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу зобов’язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Таким чином, усі докази, наведені у позовній заяві щодо визнання права власності на спірні нежитлові приміщення, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Окрім цього, як було зазначено і в апеляційній скарзі, з матеріалів справи не вбачається, яким чином виконавчий комітет Сумської міської ради порушив права та охоронювані законом інтереси позивача, так як останній не звертався до відповідача з питанням щодо встановлення або реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до додатку: копії постанови Верховного Суду України: 3) від 03.11.2006 у справі № 11/449-05 (06/365) (v11_4700-06) виходячи зі змісту статей 387, 392 Цивільного кодексу України (435-15) власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається, а також має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В свою чергу, ані прокурор, ані позивач не надали жодного доказу порушення прав позивача зі сторони відповідача.

Також, суд першої інстанції погодився з посиланням позивача, як на підставу задоволення своїх позовних вимог, на статтю 329 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, так як позивачем на надано жодного доказу в обґрунтування зазначеного ствердження.

Таким чином, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв"язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 2, 3, 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 05.05.2008 р. у справі № 14/195-08 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Постанову в повному обсязі складено 14.07.2008 р.

Головуючий суддя (підпис) Сіверін В. І.

Суддя (підпис) Білоконь Н. Д.

Суддя (підпис) Ільїн О.В.