СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа
№ 20-4/351
ПОСТАНОВА

і м е н е м     У
к р а ї н и

"14" травня
2008 р.  16:17
м. Севастополь

За
адміністративним позовом

суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

до
відповідача: Головної державної інспекції на автомобільному транспорті
Міністерства транспорту та зв`язку України в особі Територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в місті Севастополі
(вул. Харківська, 3, місто Севастополь, 99003)

про
визнання дій відповідача такими, що порушують права позивача, визнання
постанови №027369 від 19.06.2007 нечинною,

суддя Остапова К.А.,

при секретарі судового засідання Лебедеві С.О.,

За
участю представників:

Від
позивача: ОСОБА_2,
довіреність ВЕТ №431478 від 13.09.2007;

Від
відповідача:
Ткаченко Т.О., довіреність № 41/1-8-2620п,

Суть
спору: Суб`єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста
Севастополя з адміністративним позовом до Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв`язку України в особі
Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в місті Севастополі про визнання дій відповідача такими, що
порушують права позивача, визнання постанови №027369 від 19.06.2007 нечинною.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що вказана постанова прийнята з порушенням  вимог діючого законодавства України, та
порушує права позивача.

Ухвалою
від 12.09.2007 відкрите провадження в адміністративній справі №20-4/351 на
підставі зазначеної позовної заяви з призначенням попереднього судового
засідання на 15.10.2007.

За
наслідками підготовчого провадження ухвалою від 15.10.2008 справу №20-4/351
було призначено до судового розгляду на 07.11.2007.

Розгляд
справи неодноразово відкладався з метою встановлення всіх обставин у справі та
витребування судом доказів по справі.

Ухвалою
від 18.12.2007 провадження у справі було зупинено до 17.03.2008 за письмовим
клопотанням позивача для надання додаткових документів, необхідних для розгляду
справи по суті.

Ухвалою
від 14.03.2008 провадження у справі поновлено.

Відповідач
проти задоволення позову заперечує з підстав, зазначених в запереченнях на позов
(вхідний номер 47731 від 08.10.2007, а. с. 22-25).

Позивач
на задоволенні позовних вимог наполягає, представив суду доповнення до позову
(вхідний номер 51742 від 28.11.2007, а. с. 69-71).

За
клопотанням представників сторін, відповідно до статті 15 Кодексу
адміністративного судочинства України, пояснення та клопотання по справі
надавались ними російською мовою.

Згідно
зі статтями 27, 49, 51, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України
представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

встановив:

17.05.2007
відповідно до пунктів 12-19 Порядку здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті відповідачем була проведена перевірка транспортного
засобу MERCEDES BENZ 312 D, державний НОМЕР_1, на якому здійснювались
перевезення пасажирів по маршруту №12.

Проведення
таких рейдових перевірок передбачено пунктами 12-19 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.

Як
вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась державними інспекторами
установи відповідача на підставі графіку перевірок, затвердженого начальником
Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в місті Севастополі, а також згідно з завданням на перевірку №023278
від 14.05.2007 (а. с. 26-27).

Згідно
зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001

N
2344-III (далі -Закон) перевезення, що здійснювалися позивачем, є регулярними
пасажирськими перевезеннями.

Відповідно
до статті 39 Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і
пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному
транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Водій
транспортного засобу  MERCEDES BENZ 312
D, державний НОМЕР_1, ОСОБА_3 (договір про виконання робіт з позивачем від
01.03.2007, а. с. 77), який знаходився за кермом даного маршрутного автобусу,
пред`явив державним інспекторам тимчасовий реєстраційний талон на вказаний
транспортний засіб НОМЕР_2.

Згідно
з реєстраційним талоном маршрутний автобус експлуатується суб`єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1.

Водієм
також наданий перевіряючим подорожній лист №016057, виданий позивачем водію.

Перевіряючим
зроблений висновок про порушення водієм вимог статті 39 Закону, а саме водієм
не було надано перевіряючим схему маршруту, за яким здійснювались
перевезення.

Відповідно
до пункту 21 Порядку державного контролю державними інспекторами, перевіряючими
був складений Акт №034779 від 17.05.2007 проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний транспорт, під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а. с. 28).

Пункт
26 Порядку державного контролю передбачає присутність уповноваженої особи
суб'єкта господарювання  при розгляді
справи про порушення, при цьому про час і місце розгляду справи уповноважена
особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку або рекомендованим
листом із повідомленням.

Як
вбачається з матеріалів справи (а.с.29-30), позивач був повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи (а саме на 19.06.2007 на 14:00) листом
Територіального управління Головавтотрансінспекції в місті Севастополі
№27/3-609 від 12.06.2007, який 12.06.2007 був надісланий рекомендованим листом
із повідомленням про вручення поштового відправлення. Цей лист був отриманий
15.06.2007 уповноваженою особою позивача, що також підтверджується
повідомленням.

Таким
чином, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи про
порушення.

Відповідальність
за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60
Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно
з листом Міністерства юстиції України № 19-26-1628 від 04.05.2007 з
роз'ясненням щодо положень цієї статті, частина 1 абзац 3 статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»передбачає застосування санкцій за надання
послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік
яких визначений статтями 39, 48 цього Закону, у виді штрафу у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно
до пунктів 25-27 Порядку державного контролю, за результатами розгляду справи
відповідачем була винесена постанова №027369 від 19.06.2007 про застосування
фінансових санкцій у розмірі 1700 грн.

Позивач
просить визнати дії відповідача такими, що порушують права позивача та визнати
вищевказану постанову нечинною.

Суд
вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно
до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно
з частиною шостою розділу VIІ
«Прикінцеві та перехідні положення»вказаного Кодексу до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною
третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що
у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження
надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);
добросовісно;  розсудливо; з дотриманням
принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною
другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно
до пункту 1 Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному
транспорті, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004
N1190  Головна державна інспекція на автомобільному
транспорті (Головавтотрансінспекція) є урядовим органом державного управління,
що діє у складі Мінтрансзв'язку і йому підпорядковується та є юридичною особою.

Територіальне
управління Головавтотрансінспекції у місті Севастополі є структурним
підрозділом Головавтотрансінспекції без права юридичної особи згідно з
Положенням територіального управління Головавтотрансінспекції у місті
Севастополі, затвердженим наказом Головавтотрансінспекції від 21.11.2005 № 149.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 N 1567 затверджений Порядок
здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.

Відповідно
до цього Порядку державний контроль на автомобільному транспорті (далі -
державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю
(далі - посадові особи) шляхом проведення планових, позапланових та рейдових
перевірок. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є Головавтотрансінспекція, її територіальні
управління в областях, Автономній Республіці Крим, мм. Києві та Севастополі.

Відповідно
до вказаного Порядку рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання
вимог законодавства та інших нормативно-правових актів щодо забезпечення
безпеки перевезень автомобільним транспортом здійснюється на підставі
щотижневого графіка.

Графік
проведення рейдових перевірок складається територіальним управлінням
Головавтотрансінспекції з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов
від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного
обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно
надають послуги з перевезень, та інших обставин.

Щотижневий
графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж
один раз на квартал.

Згідно
з пунктом 14 Порядку, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на
окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях,
автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях вантаження та розвантаження вантажних автомобілів,
контрольно-вагових комплексах, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, у
пунктах пропуску через державний кордон за погодженням з начальником органу
охорони державного кордону.

Під
час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями
39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»документів, на підставі
яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; наявність у документах
водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення перевірки
технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут; відповідність
зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність
кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних
документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного
засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність
у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі
пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці
та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі
перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів; виконання водієм
інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та
Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно
до пункту 25 Порядку справа про порушення розглядається посадовою особою органу
державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем
виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом
26 Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи
про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У
разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення,
відповідно до пункту 27 Порядку, розглядається без її участі та за наявності
підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить
постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з
додатком 5 до Порядку.

Абзацом
третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»,
на підставі якого до позивача застосовані штрафні санкції. передбачено, що за
порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке виразилось у  наданні послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39
та 48 цього Закону до автомобільних перевізників застосовуються санкції
- штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно
до статті 1 зазначеного Закону водій -це особа, яка керує транспортним
засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, автомобільний
перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі
чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними
засобами.

Стаття
39 Закону містить перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські
перевезення, стаття 48 -  на підставі
яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно
до частини першої статті 39 Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири
повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Частиною
другою вказаної статті встановлений перелік документів для регулярних
пасажирських перевезень:

- для
автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ,
що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;

- для
водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист,
квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості
проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством
України.

Як
випливає з акту перевірки, перевіряючими встановлено відсутність в
транспортному засобі схеми маршруту -обов'язкового документу для регулярних
пасажирських перевезень для водія, а штрафна санкція застосована до
позивача, який є перевізником, за надання послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39
та 48 Закону - тобто за порушення, яке перевіркою встановлено не було.

Позивач
надав суду схему маршруту, затверджену начальником відділу транспорту і зв'язку
Севастопольської міської державної адміністрації та дозвіл №000243 на
перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування по
маршруту №127 «х. Лукомський -центр міста», що є дійсним до 05.07.2007 та
розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 03.04.2007
№283 про призначення тимчасового перевізника на вищевказаному автобусному
маршруті.

Доводи відповідача щодо здійснення
перевезень за маршрутом №12 в той час як перевізником оформлена схема маршруту
№ 127 не підтверджені матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджується,
що позивачеві надано дозвіл на перевезення пасажирів по маршруту № 127 «х.
Лукомский -центр міста»та затверджено відповідну схему маршруту.

Належних доказів того, що перевезення
здійснювалось за маршрутом іншим, ніж №127, відповідачем не надано.

Таким чином, позивачем як
перевізником виконані вимоги про оформлення документів, необхідних для
здійснення перевезень, що покладений на нього статтею 39 Закону як на
перевізника.

Відповідно
до статті 71 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на
яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею
72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З
урахуванням викладеного постанову відповідача про накладення  на позивача штрафних санкцій №027369 від
19.06.2007 не можна вважати законною, у зв'язку з чим позовні вимоги про
визнання її нечинною підлягають задоволенню

В
частині позову про визнання дій відповідача такими, що порушують права позивача,
суд відмовляє, оскільки вимоги позивача не містять в собі відомостей, які саме
дії відповідача позивач вважає такими, що порушують його права.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 27-32, 49, 51, 94, 159, 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати нечинною постанову Територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в місті Севастополі
№027369 від 19.06.2007 про застосування до суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 фінансових санкцій в
сумі 1700 грн.

3.          В інший частині позову відмовити.

4.          Копії
постанови направити сторонам.

Постанова
може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного
господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя
К.А. Остапова

Постанова складена та
підписана

в порядку ч. 3 ст. 160
КАС України

19.05.2008.