донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.06.2008 р.                                                              справа №36/210

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Грущенко О.А. за довіреністю,

від відповідача:

Ткаленко О.В за довіреністю, Капуста Н.В за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком", м.Слов'янськ Донецької області

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

11.12.2007 року

по справі

№36/210 (Морщагіна Н.С.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод "Кондиціонер", м.Краматорськ Донецької області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком", м.Слов'янськ Донецької області

про

180 600 грн. 00коп.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2007р. до господарського суду Донецької області звернулось Відкрите акціонерне товариство "Краматорський завод "Кондиціонер", м.Краматорськ Донецької області (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком", м.Слов'янськ Донецької області (відповідач) про стягнення боргу у сумі 180 600грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.12.2007 р. позовні вимоги позивача задоволені та з відповідача стягнуто 180 600грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом порушені норми процесуального та матеріального права.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Оскаржуючи спірне рішення господарського суду відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. В обґрунтування цього скаржник посилається на лист УДППЗ «Укрпошта»від 20.12.07р. відповідно до якого представником відповідача ухвала господарського суду була отримана лише 12.12.07р. Перевіривши матеріали справи та порядок надіслання відповідачу копії ухвали суду від 03.12.07р., судова колегія вважає, що судом було дотримано відповідного процесуального порядку та створено необхідні умови до реалізації права відповідача на участь у судовому засіданні. До обов’язку суду не входить вчинення додаткових процесуальних дій щодо перевірки фактичного отримання відповідачем направленого повідомлення, тому судова колегія не вбачає порушення господарським судом норм процесуального права, а факт пізнього отримання відповідачем вказаного листа свідчить про неналежну організацію поштового обслуговування останнього. За таких обставин законних підстав до застосування відповідних процесуальних наслідків ст.104 ч.3 п. 2 ГПК України по справі №36/210 не встановлено.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне дослідити заявлені та надані до апеляційної скарги доводи та докази в апеляційній інстанції, відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, оскільки заявник не реалізував це право у суді першої інстанції за вищенаведених обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено Договір поставки №61 від 01.11.2006р. (далі Договір 1), відповідно до якого позивач на адресу відповідача зобов’язався поставити товар, кількість та вартість якого сторонами передбачалась у Додатках-специфікаціях.

Відповідно до умов п.5 Договору 1 розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача в строки, узгоджені сторонами та зазначені у Додатках-специфікаціях на підставі рахунків-фактур, що виставляються позивачем.

Умовами Додатку №1 до Договору 1 сторони передбачили, що строк оплати поставленого товару проводиться на протязі 30 днів з моменту поставки.

Відповідно до умов Договору 1, позивач, згідно специфікацій № 1 від 23.11.2006 р., № 2 від 27.11.2006 р., №3 від 07.12.2006 р., № 4 від 14.12.2006 р., № 5 від 5.12.2006 р., № 6 від 09.01.2007 р., №7 від 06.02.2007р. поставив відповідачу кондиціонери транспортні КТГ на загальну суму 180 600 грн. 00 коп., що підтверджується накладними РН-20т від 05.04.2007 р., № РН-21т від 05.04.2007 р.

Відповідач прийняв поставлені кондиціонери, що підтверджується відповідними підписами сторін на вищезазначених накладних та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯНБ № 844919 від 03.04.2007 р.

Факт отримання поставлених кондиціонерів відповідач не оспорює.

Відповідно до приписів ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання п. 5.2 Договору 1 позивач виставив рахунки-фактури на оплату: № 162 від 27.06.2007 р., № 163 від 27.06.2007 р. зі строком оплати –06.07.07р.

Оскільки рахунки на оплату, що є безумовно підставою до оплати за п. 5 Договору 1, виставлені позивачем з перебігом встановленого Додатком №1 до Договору 1 строку на оплату, з урахуванням вимог ст.ст.530, 613ЦК України, кінцевий строк оплати отриманої відповідачем продукції вірно визначений судом першої інстанції , як «06.07.2007 року».

Відповідачем обов»язки по сплаті отриманого товару за Договором не виконані, виставлені рахунки не оплачені.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже висновок господарського суду про стягнення з відповідача суми боргу за поставлений товар на загальну суму 180 600грн є вірним.

Звернення позивача до господарського суду, не зважаючи на укладену Додаткову угоду про розгляд спору у третейському суді, є правомірним, оскільки наявність такої угоди не позбавляє права позивача на захист в судовому порядку свого особистого немайнового або майнового права та інтереса.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує. В обґрунтування своєї незгоди відповідач посилається на укладення між ним та позивачем Договору №62 від 01.01.07р. (далі Договір 2) за яким відповідач поставив на адресу позивача товар відповідно до специфікації №2 від 06.02.07р. до договору, а саме нормалізатори НОНС 7500 у кількості 19 шт. Крім того відповідач посилається на акт взаємних розрахунків укладений між сторонами, відповідно до якого сторони призвели залік зустрічних однорідних вимог у розмірі 180 600грн.: відповідач за договором №61 від 01.11.06р., а позивач за договором №62 від 01.01.07р.

Позивач проти отримання ним за вказаним Договором нормалізаторів НОНС 7500 у кількості 19 шт. заперечує, посилаючись на безпідставність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами дійсно було укладено Договір №62 від 01.01.07р. (далі Договір 2) за яким відповідач зобов»язався поставити позивачу товар, згідно до Додатків - специфікацій до договору, а позивач –прийняти та оплатити його на умовах Договору.

Факт здійснення поставки відповідачем нормалізаторів позивачу підтверджується накладною №РН-120/01 від 03.05.07р., довіреністю на отримання матеріальних цінностей №862013 від 25.04.07р., що видана на ім.»я Кубякової І.А. та податковою накладною №120/1 від 03.05.07р.

Умовами зазначеного Договору 2 сторони передбачили, що оплата позивачем за поставлений товар здійснюється на підставі виставлених відповідачем рахунків-фактур.

Строк оплати умовами Договору 2 не встановлювався.

Доказів виставлення позивачу таких рахунків для сплати відповідачем, а також інших вимог щодо оплати у відповідності до ст. 530 ЦК України, відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що зобов»язання між сторонами за вищезазначеними договорами припинені у повному обсязі, через проведення взаємозаліку 26.04.07р. та 27.04.07р.судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки умовами Договору №62 від 01.01.07р. сторони встановили, що розрахунки за вказаним договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача, а не шляхом здійснення взаємозаліку між сторонами.

Укладений між сторонами акт б/д про здійснення взаєморозрахунків на 01.05.07р. (а.с. 122) судовою колегією до уваги не приймається, оскільки він зроблений за підписами бухгалтерів підприємства, а не перших керівників, тобто не уповноваженими особами.

Відповідно до ч.1 ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Листи відповідача від 27.04.07р. №52, а також 26.04.07р. №47 щодо погашення боргу в сумі 180 600грн. шляхом проведення взаємозаліку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на цей момент товар не був поставлений та обов»язок його оплатити не виник.

Доводи позивача про те, що він поверне відповідачу нормалізатори НОНС 7500, як безпідставно отримані (лист №02/491 від 13.07.07р.) не засновані на законі, оскільки відповідно до приписів ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 11.12.07 року по справі №36/210 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техком", м.Слов'янськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.12.07 року по справі №36/210 залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС