Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2008 р. Справа № 21/482-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Такмаков Ю.В., судді Барбашова С.В. , Пушай В.І.

при секретарі Морока Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача –Шевченка М.А. (директор)

відповідача –Тернівського М.Ю. (№ 07/11-1 від 12.11.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Корпорації "Харківпаливо", м. Харків (вх. № 1344 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 19.05.08р. по справі № 21/482-07

за позовом Закритого акціонерного товариства "Харківспецмонтаж", м. Харків

до Корпорації "Харківпаливо", м. Харків

про стягнення 85259,48 грн., -

встановила:

У жовтні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Харківспецмонтаж" (м. Харків) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Корпорації "Харківпаливо" (м. Харків) про стягнення суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 78956,76 грн., штрафу за прострочку грошового зобов'язання в розмірі 5% від вартості товару в сумі 4681,15 грн., 3% річних в розмірі 1621,72грн. та суми судових витрат. Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання своїх зобов'язань по договору поставки №19/08/06 від 19.08.2006р. та додатковій угоді №1 від 01.12.2006р., укладених між сторонами у справі, позивач поставив відповідачеві вугілля Антрацит АМ 13-25 мм в вагоні № 66940503 по накладній (квитанції) № 48336645, в вагоні № 66555913 по накладній (квитанції) 48336707, в вагоні № 66690376 по накладній (квитанції) 48339673, але відповідач свій обов'язок по оплаті отриманої продукції здійснив лише частково.

В процесі розгляду справи позивач в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України звернувся до господарського суду із клопотанням (вх. №24652 від 14.11.2007р.) про зменшення позовних вимог, в яких просив стягнути з відповідача 78222,23 грн. основного боргу з нарахованим індексом інфляції, штраф за прострочку грошового зобов'язання в розмірі 5% від вартості товару в сумі 4681,15 грн., 3% річних в розмірі 1458,34 грн.

25.12.2007р. позивач звернувся до господарського суду із уточненням позовних вимог (вх. № 27757), в яких просив суд стягнути з відповідача 82293,00 грн. основного боргу з нарахованим індексом інфляції, 3% річних в сумі 2516,76 грн. та суму судових витрат, посилаючись на те, що в вагоні №66940503 відповідачем 12.09.2006р. отримано вугілля марки АМ13-25 мм в кількості 68,9 тон по ціні 368,75 грн. за тону, вартість вугілля складає 32431,06 грн., що підтверджено рахунком № 4 від 15.09.2006р., в вагоні №66555913 відповідачем отримано 22.09.2006 р. вугілля марки АМ 13-25мм в кількості 65,0 тон по ціні 385,42 грн. за тону , вартістю 31649,16 грн., що підтверджується рахунком № 5/1 від 25.09.2006р., в вагоні № 6690376 відповідачем 22.09.2006р. отримано вугілля марки АМ 13-25 в кількості 69 тон по ціні 333,33 грн. за тону, вартістю 29542,80 грн., що підтверджує рахунок № 5 від 26.09.2006р. Загальна кількість вугілля складає 202,9 тон на суму 93623,02 грн., відповідач оплатив вартість вугілля в сумі 21173,0 грн., заборгованість складає 72450,02 грн. Крім того, позивач зазначає, що рахунки - фактури на оплату були направлені відповідачеві 15.09.2006р. - № 4 від 13.09.2006р., № 5/1 від 25.09.2006р., 26.09.2006р. - № 5 від 26.09.2006р.

22.02.2008р. позивач знову уточнив свої вимоги (вх. № 3067), в яких просив господарський суд стягнути з відповідача 72450,02 грн. основного боргу, 3% річних в сумі 2127,89 грн., інфляційних в сумі 10131,68 грн. та суми судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.05.2008р. по справі № 21/482-07 (суддя Пелипенко Н.М.) позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з Корпорації "Харківпаливо" на користь Закритого акціонерного товариства "Харківспецмонтаж" 72450,00 грн. боргу, інфляційних в сумі 10131,68 грн., 3% річних в сумі 2127,89 грн., витрат з державного мита в сумі 847,09 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2008р. по справі № 21/482-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам, оскільки розрахунок позовних вимог не доведений позивачем жодними доказами.

Крім того, 28.07.2008р. відповідач уточнив вимоги апеляційної скарги, в яких просив рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Корпорації "Харківпаливо" на користь Закритого акціонерного товариства "Харківспецмонтаж" основний борг в сумі 57100,00 грн., а в іншій частині позову –відмовити. Суму судових витрат відповідач просить покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Позивач у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просить оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що доводи заявника апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду по суті спору та зводяться до намагання затягнути розгляд справи на ще більший термін.

У судовому засіданні 22.07.2008р. оголошено перерву до 30.07.2008р. о 10:30 год.

Заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 19 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем у справі укладено договір за № 19/08/06 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач («Постачальник») зобов’язався поставити, а відповідач («Покупець») прийняти та оплатити вугілля марки АМ в асортименті, по цінам, що зазначені в специфікації, яка є невід’ємною частиною Договору. Специфікація до Договору №19/08/06 від 19.08.2006р. не передбачає ціну на вугілля.

Розділом 4 цього Договору сторони визначили орієнтовну суму поставки вугілля в розмірі 120000,00 грн. та передбачили порядок розрахунків, а саме оплату вугілля протягом десяти календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до пункту 2.3. Договору датою виконання позивачем зобов’язань по поставці вугілля є дата, зазначена в залізничній накладній при прийманні вугілля відповідачем від перевізника на станції призначення.

Додатковою угодою № 1 від 01.12.2006р. до договору №19/08/2006р. від 19.08.2006р. сторони визначили ціну на раніше поставлене вугілля марки АМ в кількості 69 тон по залізничній квитанції № 48339673 у вагоні № 66690376 рахунок № 5 від 26.09.2006р. в сумі 333,33 грн. за тону, вартість вугілля склала 29542,80 грн., рахунки на оплату № 5 від 26.09.2006р. та № 5/К від 01.12.2006р.

Із матеріалів справи також вбачається, що в вагоні № 66940503, квитанція № 48336645 відповідачем отримано вугілля антрацит АМ в кількості 68,9 тон, рахунок на оплату № 4 від 15.09.2006р. за ціною 368,73 грн. на суму 32431,06 грн. В вагоні № 66555913, квитанція № 48336707 відповідачем отримано вугілля АМ антрацит в кількості 65,0 тон, рахунок №5/1 від 25.09.2006р. на суму 31649,16 грн. Загальна вартість вугілля в трьох вагонах складає 93623,02 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що відповідач отримавши вугілля згідно відміток в зазначених накладних у вересні 2006 року, оплату його вартості здійснив лише частково, що підтверджується платіжними дорученнями № 462 від 18.09.2006р. в сумі 2000,00 грн., № 468 від 20.09.2006р. в сумі 1000,00 грн., № 180 від 27.12.2006р. в сумі 17000,00 грн., № 346 від 22.06.2007р. в сумі 573,00 грн., № 367 від 27.06.2007р. в сумі 600,00 грн. Заборгованість відповідача складає 72450,02 грн.

Приймаючи оскаржене рішення господарський суд виходив з того, що з урахуванням положень статті 526 Цивільного кодексу України, позовні вимоги підлягають задоволенню, а сума заборгованості в розмірі 72450,00 грн. - стягненню з відповідача, оскільки заперечення відповідача відносно якості та вартості вугілля матеріалами справи не підтверджені, адже відповідно до відміток у вищезазначених дорожніх відомостях відповідач прийняв вугілля, однак доказів прийняття вугілля на відповідальне зберігання або доказів його повернення не надав.

Відповідно до пункту 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За загальним правилом, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

На підставі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням зазначеної норми та з огляду на невиконання у повному обсязі відповідачем своїх обов’язків по оплаті вартості отриманої продукції у встановлений Договором строк (пункт 4.2.), місцевий господарський суд визначився, що позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Харківспецмонтаж" в частині стягнення з Корпорації "Харківпаливо" нарахованих за період жовтень 2006р. та вересень 2007р. - 10131,68 грн. інфляційних збитків, а також 2127,89 грн. –3 % річних правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами чинного законодавства.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка. А відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що спірний Договір поставки не містить істотних умов щодо ціни, кількості продукції та строків її поставки, в зв’язку з чим відповідач вважає, що у відповідності до ст. 181 Господарського кодексу України Договір поставки № 19/08/06 від 19.08.2006р. є неукладеним. Проте вказані твердження відповідача є безпідставними і до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, зі змісту умов Договору № 19/08/06 від 19.08.2006р. та Специфікації до нього вбачається, що сторонами належним чином узгоджено ціну продукції, кількість, строки поставки та порядок оплати її вартості, оскільки відповідно до заявок відповідача поставку позивачем вже здійснено, вугілля відповідачем отримане, але оплату його вартості проведено лише частково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що даний Договір містить всі істотні умови, які передбачені чинним законодавством для договорів даного виду, і його положення відповідають приписам ст. 180 Господарського кодексу України, які спрямовані на регулювання даних господарських відносин і мають обов'язковий характер для його суб'єктів.

Крім того, відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що розрахунок суми позову ґрунтується на самовільно встановленій позивачем у рахунках ціні продукції, оскільки суперечить раніше направленим листам ЗАТ «Харківспецмонтаж»від 12.09.2006р. та 22.09.2006р., згідно з якими ціна вугілля була іншою.

Проте вказані посилання не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не узгоджуються з наявними у справі документами, адже листи від 12.09.2006р. та 22.09.2006р., які стосуються вугілля у кількості 68,9 тон у вагоні № 66940503 по ціні 340,00 грн. за 1 тону з урахуванням НДС та вугілля у кількості 65,0 тон у вагоні № 66555913 по ціні 335,00 грн. за 1 тону з урахуванням НДС, є недійсними та відкликані позивачем одразу після того, як керівництву ЗАТ «Харківспецмонтаж»стало відомо про направлення їх відповідачеві в результаті неправомірних дій комерційного директора позивача –Широкорад Н.В. Разом з цим, факт зняття з посади зазначеної особи та факт направлення фальсифікованих, недійсних документів був відомий відповідачеві, про що свідчать листи позивача за № 25 від 18.10.2006р. та № 30 від 24.10.2006р., які направлені Корпорації "Харківпаливо" належним чином і отримані уповноваженими особами підприємства. Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Більш того, факт недійсності листів позивача від 12.09.2006р. та 22.09.2006р. підтверджує зазначена в них неспіврозмірно низька ціна вугілля, так як позивач придбав це вугілля у інших підприємств за ціною значно вищою, ніж та, яка була вказана у недійсних листах.

Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що після визнання недійсними вищевказаних листів, позивач супровідним листом № 25 від 18.10.2006р. надіслав відповідачу 19 жовтня 2006 року рахунок № 4 від 15.09.2006р. на суму 32431,06 грн. з урахуванням НДС, в якому міститься ціна на вугілля, поставленому в вагоні № 66940503 згідно залізничної накладної № 48336645, а також рахунок № 5/1 від 26.09.2006р. на суму 31649,16 грн. з урахуванням НДС, в якому міститься ціна на вугілля, поставленому в вагоні № 6655913 згідно залізничної накладної № 48336707. Вказані рахунки відповідачем отримані 24.10.2006р., що підтверджується повідомленням про їх вручення адресатові, але залишені відповідачем без зауважень щодо встановлених в цих рахунках цін на отриману продукцію. При цьому, наявні у справі докази проведення часткової оплати спірної продукції свідчать про те, що відповідач тим самим погодився з зазначеною позивачем ціною вугілля. У судовому засіданні 22.07.2008р. колегією суддів з’ясовано, що оплата отриманої продукції здійснювалась відповідачем не за конкретними вагонами, у тому числі і за спірними, а взагалі за отримане вугілля за Договором поставки № 19/08/06 від 19.08.2006р., що також спростовує доводи заявника апеляційної скарги про неузгодженість ціни даної продукції.

Також, як вбачається з матеріалів справи, сторонами дійсно не досягнуто згоди стосовно пункту 2 Додаткової угоди № 1 до Договору поставки № 19/08/06 від 19.08.2006р., яким передбачався порядок та строк оплати продукції. За таких обставин, колегія суддів вважає, що розрахунки повинні проводитись відповідно до Розділу 4 Договору поставки № 19/08/06 від 19.08.2006р., де сторони зазначили про оплату отриманого вугілля протягом десяти календарних днів з моменту поставки і орієнтовну суму поставки вугілля по даному Договору в розмірі 120000,00 грн.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно статті 174 цього ж Кодексу є господарський договір.

Наявні у справі документи свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про оплату вартості отриманого вугілля за спірними накладними, проте останній залишив ці вимоги поза увагою та на даний час сплату вказаної продукції не здійснив, що є порушенням умов Договору поставки № 19/08/06 від 19.08.2006р.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що відповідач в обґрунтування своїх заперечень стосовно іншого розміру боргу, на який вказує в уточненнях до апеляційної скарги, належних доказів не надав та суму заявлених позовних вимог не спростував, в зв’язку з чим доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Отже, господарський суд у своєму рішенні дійшов вірного висновку про правомірність вимог позивача у повному обсязі, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2008 року по справі № 21/482-07 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Корпорації "Харківпаливо", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.05.2008 року по справі № 21/482-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Такмаков Ю.В.

Судді Барбашова С.В.

Пушай В.І.