ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2008 року                                                            Справа № 10/4б

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого судді           Бородіної Л.І.

суддів           Бойченка К.І.

Парамонової Т.Ф.

Склад судової колегії призначений розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 04.07.2008.

При секретарі

судового засідання                    Черніковій Я.В.

та за участю представників сторін:

від кредитора                              Мажар З.В., за дов. від 20.12.2007 № 21

Соколова Ю.В., за дов. від 20.12.2007 № 23

від боржника                              Зубова Л.І., за дов. від 07.12.2007 № 01-026-892

від ТОВ „Донецька

Індустріальна Спілка”                    Зайцева М.Ю., за дов. від 27.06.2008 № 1085

від Корпорації „ІСД”                     Зайцева М.Ю., за дов. від 04.11.2005 № 222/2005

Розглянувши

апеляційну скаргу           Відкритого акціонерного товариства „Луганськгаз”,

м.Луганськ

на ухвалу

господарського суду           Луганської області

від 26.05.2008

у справі                     № 10/4б (суддя Палей О.С.)

за заявою кредитора Відкритого акціонерного товариства „Луганськгаз”,

м.Луганськ

до боржника           Відкритого акціонерного товариства

„Алчевський металургійний комбінат”,

м.Алчевськ Луганської області

про визнання недійсною мирової угоди

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.05.2008 у справі № 10/4б залишено без задоволення заяву кредитора ВАТ „Луганськгаз”, м.Луганськ про визнання мирової угоди, затвердженої господарським судом Луганської області 28.07.2004 по справі № 10/4б, недійсною та поновлення провадження у справі № 10/4б.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до статей 4, 35 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство) мирова угода у справі про банкрутство є не тільки правочином, а одночасно і судовою процедурою, тому умови та порядок виконання мирової угоди регулюються нормами Закону, які є спеціальними. Названою ухвалою встановлені однакові умови розрахунків для всіх кредиторів однієї черги, а жодних обмежень щодо особи, яка може виступити поручителем, Закон про банкрутство не містить.

При цьому місцевий господарський суд дійшов висновку, що внаслідок укладення мирової угоди виникла заміна первісного зобов”язання новим зобов”язанням між боржником та кредитором відповідно до мирової угоди. Тобто, у даному випадку розрахунок здійснюється не за постачання природного газу, а в рахунок виконання зобов”язання за мировою угодою. Обраний поручителем спосіб для погашення заборгованості боржника перед кредиторами, в т.ч. ВАТ „Луганськгаз”, не суперечить нормам чинного законодавства. Вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом” (далі –Постанова Кабінету Міністрів України № 1729) не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з мирової угоди, оскільки Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу”, як поручитель за угодою, не виступає споживачем (покупцем) газу.

ВАТ „Луганськгаз” (кредитор) не погодилось з прийнятою ухвалою та подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду Луганської області від 26.05.2008 у справі № 10/4б скасувати через порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення вимог, викладених в заяві ВАТ „Луганськгаз”.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник, посилаючись на статтю 37, пункт 1 статті 39 Закону про банкрутство, статті 4, 203 Цивільного кодексу України, вказує, що умови мирової угоди щодо заміни умов розрахунків за надані боржнику послуги з грошей на цінні папери суперечать вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 1729.

Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що конкурсний кредитор Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу”, узявши на себе обов”язок виступити поручителем, поставив себе в різні з іншими кредиторами умови розрахунків, оскільки згідно пункту 10 мирової угоди до поручителя переходять права кредиторів, що, на думку апелянта, суперечить приписам частини 3 статті 36 Закону про банкрутство.

Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу” заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити ухвалу господарського суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись при цьому на те, що майновий поручитель Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу” не підпадає під категорію споживачів у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України № 1729, оскільки не отримував природного газу. Обов”язок погасити заборгованість ВАТ „АМК” у Корпорації „Індустріальна Спілка Донбасу” з”явився як у поручителя в рамках справи про банкрутство, тому мирова угода щодо умов та порядку розрахунків з конкурсними кредиторами не суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 1729.

Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу” вважає, що мирова угода у справі про банкрутство укладена у відповідності до вимог чинного законодавства, що перевірялося судом при її затвердженні, а доводи апелянта не містять жодних підстав для визнання угоди недійсною.

ВАТ „АМК” (боржник) також заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити ухвалу господарського суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В обгрунтування доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу ВАТ „АМК” вказує, що до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми Цивільного кодексу України застосовуються з урахуванням особливостей Закону про банкрутство, як спеціального нормативно-правового акту.

Боржник вважає, що господарський суд дійшов правомірного висновку, що внаслідок укладення мирової угоди виникла заміна первісного зобов”язання новим зобов”язанням між боржником та кредитором відповідно до мирової угоди, тобто у даному випадку розрахунок здійснюється не за постачання природного газу, а в рахунок виконання зобов”язання за мировою угодою, а тому вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 на правовідносини, які виникли з мирової угоди, не розповсюджуються.

Господарський суд дійшов законного висновку, що спосіб, обраний поручителем для погашення заборгованості боржника перед кредиторами, не суперечить нормам чинного законодавства, а тому мирова угода не може бути визнана недійсною на підставі пункту 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

При винесенні ухвали господарський суд Луганської області також обгрунтовано не прийняв до уваги посилання ВАТ „Луганськгаз” на те, що мирова угода всупереч умовам частини 3 статті 36 Закону про банкрутство передбачає різні умови розрахунків для кредиторів, оскільки мировою угодою встановлені однакові умови розрахунків для всіх кредиторів однієї черги, а жодних обмежень щодо особи, яка може виступати поручителем, Закон про банкрутство не містить.

Заслухавши доводи і пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з”ясування місцевим судом обставин справи, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.07.2004 у справі № 10/46 затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ВАТ "Алчевський металургійний комбінат".

До реєстру вимог кредиторів увійшли вимоги конкурсного кредитора - ВАТ "Луганськгаз" в сумі 998776 грн.78 коп., що виникли за зобов'язаннями з постачання боржникові природного газу та проведення розрахунків за газ.

28.07.2004 між боржником та конкурсними кредиторами у справі укладено мирову угоду (т.ІІІ, а.с.9-19). Відповідно до пункту 9 ми рової угоди виконання зобов'язань перед кредиторами 4-ї черги, до якої від носиться і ВАТ "Луганськгаз", провадиться наступним чином: 5 % від суми непога шених вимог сплачує Боржник ВАТ "АМК"; зобов'язання у розмірі 95 % від суми не погашених вимог приймає на себе поручитель Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу", який з кожним конкурсним кредитором укладає договори поруки відповідно до вимог чинного законодавства України. Пунктом 13 мирової угоди встановлено, що поручитель виконує свої зо бов'язання шляхом передачі цінних паперів за номінальною вартістю кожному кон курсному кредитору у строк до 25.01.2006 з моменту затвердження господарським судом Луганської області даної мирової угоди.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.07.2004 у справі № 10/4б затверджено мирову угоду між сторонами у справі, провадження у справі припинено (т.І, а.с.85, 86).

29.04.2008 кредитор ВАТ "Луганськгаз" звернувся до суду з заявою про визнання мирової угоди частково недійсною в порядку, передбаченому частиною 1 статті 39 За кону про банкрутство.

22.05.2008 кредитор подав заяву про зміну вимог, викладених у первинно поданій заяві, та просить визнати мирову угоду недійсною повністю, при цьому підстави заявлених вимог не змінені, а саме:

- ВАТ "Луганськгаз" не входив до комітету кредиторів; на засідання суду, на якому було затверджено мирову угоду не був викликаний; про зміст затвердженої судом угоди ВАТ "Луганськгаз" дізнався з мотивувальної частини ухвали, де був викладений порядок розрахунків за угодою;

- по відношенню до кредитора ВАТ "Луганськгаз" в умовах мирової угоди не була врахована норма Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 щодо забезпечення 100-відсоткової оплати постачання природного газу грошима;

- невиконання по відношенню до кредитора ВАТ "Луганськгаз" вимог частини 3 статті 36 Закону про банкрутство, оскільки кредитору ВАТ "Луганськгаз" передаються цінні папери збиткових підпри ємств, які належали також кредитору по цій справі Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу", а йому вже боржник на підставі статті 556 Цивільного кодексу України після виконання умов мирової угоди передасть гроші.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.05.2008 у справі № 10/4б залишено без задоволення заяву кредитора ВАТ „Луганськгаз” про визнання мирової угоди, затвердженої господарським судом Луганської області 28.07.2004 по справі № 10/4б, недійсною та поновлення провадження у справі № 10/4б з підстав, викладених вище (т.УІ, а.с.133-134).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим скасуванню не підлягає з огляду на наступне.

Предметом даного спору є визнання мирової угоди, укладеної між сторонами у справі про банкрутство, недійсною відповідно до пункту 1 статті 203 Цивільного кодексу України та в порядку пункту 1 статті 39 Закону про банкрутство.

Відповідно до пункту 1 статті 39 Закону про банкрутство за заявою будь-кого із конкурсних кредиторів мирова угода може бути визнана господарським судом недійсною, якщо існують підстави для визнання угоди недійсною, передбачені цивільним законодавством України.

Згідно приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, тобто: невідповідність змісту правочину актам цивільного законодавства; відсут ність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину; неспрямованість право чину на реальне настання правових наслідків.

Мирова угода у справі про банкрутство - це окрема процедура в провадженні у справі про банкрутство, особливості якої регламентовані спеціальним Зако ном України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкру том".

Відповідно до пункту 3 статті 35 Закону про банкрутство рішення про укладення мирової угоди від імені кредиторів приймається комітетом кредиторів більшістю голосів кредиторів - членів комітету та вважається прийнятим за умови, що всі кредитори, вимоги яки забезпечені заставою майна боржника, висловили письмову згоду на укладенні мирової угоди.

Згідно пункту 4 названої статті рішення про укладення мирової угоди приймаєть ся від імені боржника керівником боржника чи арбітражним керуючим (керуючим санацією, ліквідатором), які виконують повноваження органів управління та керів ника боржника і підписують її.

Від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів (пункт 5 статті 35 Закону про банкрутство).

Отже, відповідно до статей 4, 35 Закону про банкрутство мирова угода у справі про банкрутство є не тільки правочином, а одночасно і судовою процедурою, тому умови та порядок виконання мирової угоди регулюються нормами Закону, які є спе ціальними.

З огляду на викладені норми Закону про банкрутство місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що у цій судовій процедурі наявні ознаки відсутності волі та волеви явлення всіх конкурсних кредиторів, що є особливістю мирової угоди, як судової процедури банкрутства, яка притаманна відносинам неплатоспроможності та підлягає вра хуванню при застосуванні загальних підстав недійсності правочинів, визна чених цивільним законодавством.

Внаслідок укладення мирової угоди виникла заміна первісного зобов'я зання новим зобов'язанням між боржником та кредитором відповідно до ми рової угоди, тобто за умовами мирової угоди розрахунок здійснюється не за постачання природного газу, а в рахунок виконання зобов'язання за мировою угодою.

Крім того, відповідно до пункту 4 статті 37 Закону про банкрутство мирова угода може містити, зокрема, умови про: виконання зобов'язань боржника третіми особами; задоволення вимог кре диторів іншими способами, що не суперечать закону.

Тобто, в даному випадку поручитель є третьою особою в розумінні пункту 4 статті 37 Закону про банкрутство, який прийняв на себе зобов'язання по по гашенню заборгованості боржника перед кредиторами.

Частиною 4 статті 1 Закону України „Про цінні папери і фондову біржу” встановлено, що цінні папери можуть бути використані для здійснення розрахун ків.

Відповідно до статті 3 Закону „Про цінні папери і фондову біржу” акції є од ним з видів цінних паперів.

Тобто обраний поручителем спосіб для погашення заборгованості боржни ка перед кредиторами, в т.ч. ВАТ "Луганськгаз", не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з мирової угоди, оскільки Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу”, як поручи тель за угодою, не виступає споживачем (покупцем) газу.

Зі змісту оспорюваної мирової угоди вбачається, що даною мировою угодою встановлені однакові умови розрахунків для всіх кредиторів однієї черги, а жодних обмежень щодо особи, яка може виступити поручителем, Закон про банкрутство не містить, що спростовує доводи апелянта про наявність для нього умов гірших, ніж для решти кредиторів тієї ж черги.

Отже, мирова угода по справі про банкрутство укладена відповідно до вимог чинного законодавства України, у зв”язку з чим доводи заявника апеляційної скарги відхиляються апеляційним господарським судом за необгрунтованістю та безпідставністю.

З огляду на викладене апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства „Луганськгаз”, м.Луганськ не підлягає до задоволення, ухвала господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України державне мито у сумі 42 грн. 50 коп., сплачене Відкритим акціонерним товариством „Луганськгаз”, м.Луганськ для розгляду апеляційної скарги за платіжним дорученням від 02.06.2008 № 1983, підлягає поверненню заявникові з Державного бюджету України, оскільки згідно зі статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 „Про державне мито” апеляційні скарги на ухвали судів першої інстанції державним митом не оплачуються.

Керуючись ст.ст.47, 99, 101, п.1 ст.103, ст.ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Луганськгаз”, м.Луганськ на ухвалу господарського суду Луганської області від 26.05.2008 у справі № 10/4б залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Луганської області від 26.05.2008 у справі № 10/4б залишити без змін.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Луганськгаз”, м.Луганськ, вул.Шевченко, 102, ід.код 05451150, державне мито у сумі 42 грн. 50 коп., сплачене за платіжним дорученням від 02.06.2008 № 1983, видав його з матеріалів справи.

Повернення державного мита здійснити на підставі даної постанови, засвідченої гербовою печаткою Луганського апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку у місячний строк до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Л.І.Бородіна

Суддя К.І.Бойченко

Суддя Т.Ф.Парамонова

Надруковано 6 примірників:

1-          до справи

2-          кредитору (вул.Шевченка, 102, м.Луганськ, 91055)

3-          боржнику (вул.Шмідта, 4, м.Алчевськ Луганської області, 94202)

4-          ініціюючому кредитору ДП Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу” „Донецька Індустріальна Спілка” (вул.Щорса, 48, м.Донецьк, 83050)

5-          ГСЛО

6-          до наряду ЛАГС

Внесено