ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2008 р. Справа № 4/60/08

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія “Нова ЛТД” вул.

Новобузька, 128-а, м. Миколаїв, 54031

До відповідача: Обєднання співвласників багатоквартирного будинку “АВОН”

вул. Новобузька, 128, м. Миколаїв, 54031

Про стягнення 829,22 грн.

Суддя Смородінова О. Г.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Баришніков А.О., за довіреністю;

Від відповідача: Бєлік В.Г., за довіреністю, Помаріна Н.М. за довіреністю, Бондарчук Д..В. –керівник.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 829,22 грн. збитків.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, ст.22, 1166 Цивільного кодексу України мотивуючи тим, що відповідач здійснив самовільне відключення позивача від мереж електро - і водопостачання чим спричинив порушення нормального функціонування складу, в наслідок чого позивач не зміг прийняти першу партію товару обумовлену в договорі поставки та притерпів збитки.

Відповідач у відзиві заперечує проти заявлених вимог позивача, посилаючись на те, що в позові не доведено факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди в розмірі 829,22 грн. Крім того, в поясненнях до відзиву відповідач звертається до норм Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.. 55 Конституції України, ст.. 19 Цивільного кодексу України, ст.. 4 Закону України «Про власність».

31.03.08р. В судовому засіданні відповідач надав суду клопотання вих. №3/0-1 від 26.03.08р. про витребування доказів. Позивач заперечив проти цього клопотання.

31.03.08р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 08.04.08р. В означений час за згодою сторін суд, на підставі ст. 85 ГПК України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

В кінці квітня 2006 року відповідач самовільно здійснив відключення позивача від мереж водо- та електропостачання складу –магазину за адресою вул. Новобузька, 128.

29 серпня 2006 року позивач звернувся до відповідача з претензією відшкодувати збитки в розмірі 60205,15 грн. понесені підприємством внаслідок неправомірних дій останнього.

Мотивація в претензії: внаслідок відключення складу-магазину від водо- та електропостачання, ТОВ Компанія «Нова - ЛТД»не змогла виконати свої договірні зобов’язання перед контрагентами ТОВ «Спеціалізоване підприємство «СМР»по договору поставки №20 від 22.03.06р. (не прийняті будівельні матеріали на суму 829219,00 грн.) та ТОВ «Південний тандем»згідно договору поставки №23 від 24.03.06р. (не поставлені будівельні матеріали на суму 887264,00 грн.). В наслідок чого компанія понесла збитки в сумі упущеної вигоди 58045,00 грн.

В якості доказів на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог виступають наступні документи та факти: лист ТОВ СП «СМР»вих. №21 від 12.05.06р. позивачу, з вимогою відповідно до договору надати заявки на одержання товару; лист –відповідь позивача до ТОВ СП «СМР»вих. №13/Д-20 від 15.05.06р. з проханням змінити строки поставки цегли; лист ТОВ СП «СМР»вих. №24 від 18.05.06р. про згоду перенести строки поставки товару, а у випадку недодержання нових строків буде виставлено неустойку; претензія керівника ТОВ СП «СМР» від 09.08.06р., претензія керівника ТОВ «Південний тандем» від 03.08.06р. ( Слід зазначити, що тексти обох претензій різних підприємств мають майже однакове по змісту звернення, в яких керівник звертається до позивача з вимогою сплатити неустойку за невиконання останнім своїх зобов’язань за договором поставки.); претензія ТОВ СП «СМР»вих. №30 «а»від 09.08.06р. до позивача з вимогою сплатити неустойку в сумі 829,22 грн.; платіжне доручення №203 від 23 серпня 2006р. про сплату позивачем неустойки в сумі 829,22 згідно претензії №30.; угода від 29.08.06р. про розірвання договору поставки (№20 від 22.03.06р.) за ініціативою ТОВ СП «СМР».

За загальними правилами цивільного законодавства збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Як зазначено у ст. 16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав і інтересів здійснюється судом, зокрема, шляхом відшкодування з особи, яка порушила право, завданих збитків, обіг яких визначається ст. 22 цього кодексу.

За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов’язань. У деліктних зобов’язаннях діє принцип відповідності за вину. Тобто, в деліктних зобов’язаннях діє принцип відповідальності за вину. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявністю вини заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Водночас для притягнення до відповідальності за заподіяння шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення : протиправної поведінки, збитків, причинного зв’язку між протиправної поведінкою та збитками. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених норм, юридичною підставою відповідальності за заподіянням шкоди є склад цивільного правопорушення, необхідні елементи якого є шкода , протиправна поведінка, причинний зв’язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Фактично підставою є вчинення правопорушення. Отже, хто зі своєї вини заподіяв іншому шкоду, зобов’язаний її відшкодувати. За таких обставин, розмір майнової шкоди визначає розмір цивільної відповідальності.

Крім того, згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»шкода, заподіяна особі і майну громадянам або заподіяння юридичним особам, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи.

Предметом позову в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення збитків в розмірі 829,22 грн. понесених, як стверджує позивач посилаючись на судові рішення, в наслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідно до приписів част. 1,2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Так, судовими інстанціями встановлено, що дії відповідача, щодо відключення ТОВ «Компанія «Нова ЛТД»від електромереж останнього без дозволу електропостачальної організації порушують вимоги п.п. 7.1,7.3 ПКЕЕ. (рішення господарського суду Миколаївської області від 20.09.07р. по справі №11/447/07, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.07р. по справі 11/447/07).

Отже, фактично судами зафіксовано неправомірні дії відповідача по самовільному відключенню позивача від мереж водо- та електропостачання на об’єкті склад-магазин.

Позивач в письмових поясненнях вказує в чому полягає на його думку причинний зв’язок між неправомірними діями відповідача і шкодою. Слід зазначити, що з переліку вищевказаних доказів (лист №21 від 12.05.06р.) вбачається, що позивач вчасно навідь не проінформував свого контрагента про наявність обставин які могли б ускладнити виконання угоди, крім того, суд не побачив реальні дії позивача які б свідчили про відновлення свого порушеного права.

Для вирішення спору щодо стягнення шкоди господарський суд в установленому законом порядку на підставі відповідних доказів зобов’язаний встановлювати факти наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, причинний зв’язок між шкодою і протиправної поведінкою та вину відповідача.

Неправомірність дій відповідача, як цілком правомірно зазначає позивач, підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Вина полягає в тому, що відповідач діяв свідомо.

Але позивач не довів суду причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і шкодою.

Факт наявності шкоди, яку позивач підтверджує копією платіжного доручення №203 від 23.08.06р. на суму 829,22 грн., також суд вважає не доведеним як таку, що заподіяну відповідачем позивачу.

За загальними правилами господарського процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з цього, по даній справі позивач повинен був довести наявність шкоди і безпосередній причинний зв’язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Однак, позивач не надав суду і відповідно матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження заявлених вимог, тому позовна вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Заява позивача від 31.03.08р. про повернення держмита не може бути задоволена судом, оскільки платіжне доручення №68 від 28.12.07р. на яке посилається позивач не виступало додатком до матеріалів позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10 денного строку з дня його підписання.

Рішення підписано ________________________.

Суддя