ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"18" серпня 2008 р.

Справа № 2/27

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді ДеревінськоїЛ.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 2/27

за позовом: Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Кіровоград

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Чисті метали", м. Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 98296 грн.

Секретар судового засідання –Бойко А.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Пилипенко О.І. , довіреність № 02-24/6828 від 28.12.07;

від відповідача - Патенко М.О. , довіреність № 33 від 27.05.08;

Час прийняття постанови - 14:10.

Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів подано позов до відкритого акціонерного товариства "Чисті метали" про стягнення 98296 грн., з яких 89469,52 грн. санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році та 8826,48 грн. пені.

Відповідач заперечив позовні вимоги мотивуючи тим, що ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначено, що Державна служба зайнятості здійснює пошук придатної роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявної у інваліда кваліфікації і знань з урахуванням його побажань. Відповідач неоднарозово звертався до Управління праці та соціального захисту населення та в міський центр зайнятості з питання працевлаштування інвалідів. Питання по організації робочих місць розглядались на нарадах керівників підрозділів.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 19 Закону України „Про соціальну захищеність інвалідів в Україні” для підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інваліді у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 05.07.2001р. підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1767 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 2-5 вищезазначеного Порядку, підприємства, на яких працює 8 і більше чоловік, реєструються у відділеннях Фонду за своїм місцезнаходженням і щороку, не пізніше 1 лютого подають до відділень звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується Держкомстатом.

Підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша від установленого нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції самостійно, 15 квітня року, що настає за звітним. Суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку чи в установах комерційних банків.

Суми штрафних санкцій визначаються у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

З матеріалів справи: копії звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік відповідача від 14.05.2007р. вбачається, що при середньообліковій чисельності працюючих на підприємстві відповідача в 2006 році 1030 особи та виходячи з нормативу, передбаченого ч. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, у відповідача мали бути працевлаштовані інваліди в кількості 41 особи. Фактично у відповідача було працевлаштовано інвалідів в кількості 33 особи.

За твердженнями позивача, кількість не зайнятих інвалідами робочих місць у відповідача у 2006 році склала 8 місць. Виходячи з того, що середньомісячна заробітна плата у відповідача у 2006 році складала 11183,69 грн., сума штрафних санкцій, які відповідач повинен був сплатити становить 89469,52 грн.

Так як в строки, визначені вищезазначеним Порядком, відповідач самостійно не сплатив штрафні санкції згідно вимог 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення штрафних санкцій в загальній сумі 89469,52 грн.

Відповідач у запереченнях позовні вимоги не визнає мотивуючи тим, що ст. 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” визначає, що Державна служба зайнятості здійснює пошук придатної роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявної у інваліда кваліфікації і знань з урахуванням його побажань. Протягом 2006 року, не дивлячись на неодноразові звернення, ні одна із державних та громадських структур, які здійснюють працевлаштування інвалідів, інвалідів для працевлаштування на підприємство не направляла, в особистому порядку з питанням працевлаштування інваліди не зверталися.

ВАТ „Чисті метали” зверталося до начальника управління праці та соціального захисту населення у м. Світловодську з листом № 1334 від 01.11.2004 року про надання списків інвалідів, які виявили бажання працювати, із зазначенням професій та спеціальностей, в листі підприємство звернуло увагу, що має наміри збільшити чисельність працюючих інвалідів за рахунок існуючих робочих місць та готові розглянути пропозиції управління; аналогічне звернення було направлено від 01.11.04 року за № 1335 до Світловодського міського центру зайнятості, на адресу даних установ 24.03.2005 року за вих. № 232 відповідачем направлено лист з проханням допомогти в підборі кандидатур для працевлаштування на створені для інвалідів робочі місця у відповідності до висновків МСЕК. Аналогічні листи були направлені Світловодському міському центру зайнятості та управлінню праці та соціального захисту населення у м. Світловодську 07.08.06р. за вих. 859 та 858 відповідно. Крім того, питання з організації робочих місць для інвалідів обговорювались на нарадах керівників підрозділів підприємства, що підтверджується: п. 11 рішення № 40/181 від 01.11.2004 року, п.10 рішення № 41/185 від 08.11.2004 року та п. 15 рішення № 39/177 від 25.10.04р.

Працевлаштування інвалідів у 2006 році в кількості визначеній нормативом на ВАТ “Чисті метали” не відбулося, по незалежним від відповідача обставинам, тому вина в непрацевлаштуванні інвалідів відповідача відсутня.

Крім того, викладені відповідачем обставини підтверджуються постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.07.06р. по справі № 4/15 та постановою господарського суду Кіровоградської області від 14.12.06р. по справі № 11/117.

Аналізуючи норми чинного законодавства при вирішенні даного спору господарський суд прийшов до висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов'язком підприємства підбирати і працевлаштовувати інвалідів, такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, які зазначені в ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціального захисту інвалідів в Україні”.

Відповідно до п.3 "Положення про робоче місце і порядок працевлаштування інвалідів", яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інвалідів. Тобто, безпосередньо створення робочого місця для інваліда полягає в пристосуванні його для праці інваліда в кожному конкретному випадку спеціально для конкретної особи інваліда, а тому умовою для створення місця інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може бути запропоновано.

Позивачем не надано доказів того, що до відповідача направлялись інваліди для працевлаштування, а відповідач відмовив їм у працевлаштуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем було вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення –працевлаштування інвалідів, господарський суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році, за обставин викладених в позовній заяві, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення 8826,48 грн. пені.

Судові витрати по справі згідно п. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л. В. Деревінська