ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

19.03.08
Справа №9/355/06-22/268/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді  Колодій Н.А.    , Зубкова Т.П.  , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі: Акімова Т.М.

За участю представників:

позивача: Бондаренко В.В. - довіреність №142 від
19.03.2008 року;

Яновський О.Д. - довіреність №279 від 30.03.2006 року;

відповідача-1: Проценко А.Ю. - довіреність №13206 від
22.10.2007 року;

Копил Ю.В. - довіреність №9139/6 від 10.08.2007 року;

відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського
управління юстиції,                    м.
Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від
23.01.2008р. у справі
№ 9/355/06-22/268/07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю
«Таврійська ливарна компанія «ТАЛКО», м. Мелітополь Запорізька область

до відповідача-1: Жовтневого відділу Державної
виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя

до відповідача-2: Головного управління  Державного казначейства України в Запорізькій
області

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврійська ливарна компанія
«ТАЛКО», м. Мелітополь Запорізька область звернулось до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державної  виконавчої служби в Жовтневому районі                      м. Запоріжжя 82964,20
грн. за невиконання рішення господарського суду Запорізької області від
04.03.2003 по справі №8/74/03. позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 170, 173,
1173, 1166 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України “Про державну виконавчу
службу”, ст.ст. 56, 124 Конституції України.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм
рішенням від 23.01.2008р. у справі № 9/355/06-22/268/07 (суддя Скиданова Ю.О.)
позовні вимоги до Жовтневого  відділу
Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції  задовольнив. Присудив до стягнення з
відповідача-1 на користь позивача за рахунок держави 82964,20 грн. завданої
шкоди, 829,64 грн. державного мита, 118,00 витрат на ІТЗ судового процесу.

В позові
до Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області
відмовлено.

Не
погодившись із прийнятим рішенням, Жовтневий відділ Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя оскаржив його до
апеляційного суду. Заявник вказує, що в даному випадку, не можна посилатись на
постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а також у зв'язку з тим, що
за приписами ст.35 ГПК України, для господарського суду при вирішенні спору з
питань, чи мале місце певні дії, є обов'язковим тільки вирок суду з
кримінальної справи.  Стягнення ж, з
органу ДВС коштів в сумі 82964,20грн. є необґрунтованим, у зв'язку з тим, що
сума позовних вимог значно перевищує вартість проданого ТОВ «Свертальф» майна.
вважає, що хоч державним виконавцем й були проведені дії по виявленню коштів
боржника, що знаходяться на його рахунках в банківських установах, однак рух
коштів на рахунках боржника з 2001 року відсутній.  Зазначає, що у 2005р. відбулась зміна
найменування відділу державної виконавчої служби Жовтневого РУЮ у м. Запоріжжя
на Жовтневий відділ державної виконавчої служби Запорізького міського УЮ
відповідно до наказу Запорізького обласного управління юстиції від 06.05.2005р.
№256/01, органи державної виконавчої служби не є правонаступниками ліквідованих
відділів державної виконавчої служби районних (міських) управлінь юстиції.            На підставі викладеного, просить
рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача прийнята до розгляду та призначена до слухання
в судовому засіданні 19.03.2008р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №
503 від 19.03.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів
головуючого -         Колодій Н.А.,
суддів: Зубкова Т.П., Мойсеєнко Т.В.

Відповідач-2, Головне управління
Державного казначейства України в Запорізькій області у відзиві на
апеляційну скаргу вказує що шкода (збитки), заподіяна органом державної влади,
повинна відшкодовуватись за рахунок коштів бюджету, передбачених для цього
органу, а останній зобов'язаний вжити всіх заходів, щоб забезпечити відповідні
асигнування на цю ціль. Вважає, що відповіч-2 не несе відповідальність за дії
інших органів державної влади. Просить розглянути справу за відсутності його представника.

За
клопотанням представників сторін, розгляд справи здійснювався із застосуванням
технічних засобів фіксації судового процесу, а саме: програмно-апаратного
комплексу «Діловодство суду».

За їх
згодою, судове засідання 19.03.2008р., закінчилось оголошенням вступної та
резолютивної частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно
зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі.

Колегія
суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, не
знаходить правових підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Як
вірно встановлено судом першої інстанції, 04.03.2003 р. господарським судом
Запорізької області винесено рішення по справі №8/74/03 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю  “Таврійська
ливарна компанія “ТАЛКО” до товариства з обмеженою відповідальністю
“Універсальна фірма “Свертальф” ЛТД, яким вирішено стягнути з останнього  на користь ТОВ “Таврійська ливарна компанія “ТАЛКО”  77484,39 грн. основного боргу, 4540,57 грн.
неустойки, 938,24 грн. судових витрат. На виконання рішення №8/74/03  14.03.2003 р. господарським судом Запорізької
області  видано наказ №8/74/03 зі строком
пред'явлення до виконання до 14.06.2003 р..

14.04.2003 р. позивач  звернувся до Відділу державної виконавчої
служби Жовтневого районного управління юстиції. Постановою державного виконавця
- ОСОБА_1 від 14.04.2003р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу
№8/74/03р (Т.2 а.с.75).

Начальник РВ ДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя  направлено відповідні вимоги до ЗМ БТІ
та  ВДАІ Жовтневого РОЗГУ УМВД України в
Запорізькій області, ДПІ Жовтневого району м. Запоріжжя, щодо надання
інформації  про наявність об'єктів
рухомого та нерухомого майна,
наявних  рахунків у ТОВ
“Універсальна фірма “Свертальф” ЛТД (Т.2 а.с. 65, 72, 73,74).

Залученими до справи копіями постанов державного виконавця ОСОБА_1,
підтверджується  арешт коштів боржника,
які були винесені за період часу з 31.07.2003 р. по 13.10.2003 р., та  листи з банківських установ про повернення
зазначених постанов без виконання, оскільки
грошові кошти на рахунках ТОВ “Універсальна фірма “Свертальф” ЛТД
відсутні.

Державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ винесено постанову від
12.09.2003 р. серія АА №068372 про арешт майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження (Т. 2 а.с.62), постановлено накласти арешт на весь
автотранспорт, що належить ТОВ “Універсальна фірма “Свертальф” ЛТД. Однак, як
вбачається із змісту листа Запорізького МРЕВ УДАЇ №14014 від 15.09.2003р.,
зазначену постанову повернуто без виконання, оскільки  згідно з електронною базою  данних УДАЇ УМВС України в Запорізькій
області станом на 17.09.2003 р. за ТОВ “Універсальна фірма “Свертальф” ЛТД
транспортних засобів не зареєстровано.

ОП ЗМ
БТІ листом №4404 від 06.10.2003р., повідомило державну виконавчу службу про те,
що право власності на об'єкти нерухомості в м. Запоріжжя за ТОВ “Універсальна
фірма “Свертальф” ЛТД  не зареєстровано.

Постановою державного виконавця - ОСОБА_1 від 30.12.2005р. (Т.2 а.с.57)
закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу від
14.03.2003р.  виданого господарським
судом Запорізької області, оскільки було встановлено, що постановою
господарського суду Запорізької області №21/236 від 16.08.2005 р. ТОВ “УФ
“Свертальф” ЛТД було визнано банкрутом, призначений арбітражний керуючий та
відкрита ліквідаційна процедура.

У той же
час, як свідчать матеріали справи, під час виконавчого провадження з
примусового виконання наказу №8/74/03 у боржника ТОВ “Універсальна фірма
“Свертальф” ЛТД було наявне майно. Зазначений факт встановлено судом на
підставі залученого до справи листа (Т.2 а.с.59), Запорізького МРЕВ УДАЇ
України в Запорізькій області №10/13-1184р від 21.11.2003р. Відповідно до
змісту цього листа, МРЕВ направило на адресу ВДВС Жовтневого РУЮ ксерокопії
підстав зняття  з обліку  автомобілів які згідно  бази даних УДАЇ УМВС України в Запорізькій
області  належали боржнику ТОВ “УФ “Свертальфа”
ЛТД: ИЖ-2126 державний номер НОМЕР_1 знятий з обліку 25.06.2003 року; NISSAN
MAXIMA держномер НОМЕР_2 знятий з обліку 29.08.2003 р., який в подальшому
зареєстровано за гр. ОСОБА_2 1962 р.н. Слід зазначити, що МРЕВ підготувало лист
на підставі запиту ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя за №14636 від 26.09.2003р.

Отже,
направлена вимога державного виконавця від 15.04.2003р., про надання інформації
про зареєстровані за боржником транспортні засоби, не знайшла своєчасної
відповіді. Відповідно, державний виконавець мав, не очікуючи майже півроку,
здійснити всі необхідні заходи з метою встановлення такого майна та
випередження його відчуження яке сталося.

Таким
чином, висновок суду про неправомірність дій та наявність вини в діях   відповідача-1, є обґрунтованим, оскільки
останнім   було невчасно вжито всіх
передбачених законом заходів щодо виявлення майна боржника.

Посилання заявника на той факт, що транспортні засоби були відчуженні у
сумі значно меншій ніж та, що стягується за виконавчим провадженням, не може
бути прийнятим.           По-перше,
заявник наводить лише вартість одного реалізованого транспортного засобу з
двох. По-друге, посилання відповідача-1, на реалізацію автомобілю директором
боржника за ціною у розмірі 20000грн., не може беззаперечно свідчити про його
дійсну вартість за якою можливо відчуження, у разі належних дій державного
виконавця по встановленню майна боржника.

Крім
того, висновок господарського суду про неправомірність дій та наявність вини в
діях  відповідача-1, кореспондується із
висновками Жовтневого районного суду викладеними у постанові від 05.07.2005р.

Так,  Постановою Жовтневого
районного суду від 05.-7.2005р. (Т.1 а.с.11), прийнятою за результатами  розгляду
кримінальної  справи  по звинуваченню державного виконавця ВДВС
Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя ОСОБА_3, встановлено, що в наслідок неналежного
виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків
у зв'язку з несумлінним ставленням до них  ТОВ “Таврійська ливарна компанія “ТАЛКО” було
нанесено  шкоду у вигляді не повернення
боргу  на загальну суму 82964,20 грн., що
потягло тяжкі наслідки.  При цьому судом  встановлено, що  Мірошниченко
О.О. не прийняла  достатніх  заходів
для  встановлення  банківських
рахунків  і  майна
боржника, не  наклала  арешт
на його майно.  25.06.2003р.  та 29.08.2003р.   автомобілі
марки  «ІЖ - 2126»  та
«Nissan  Maxima»  боржником
були продані  автомобілі,
належні  йому  на праві
власності, а  отримані  від продажу
кошти  були використані  для власних потреб.  Жовтневим
районним судом  також  встановлено,
що  у боржника відсутнє  будь-яке
майно, на яке  може  бути звернено
стягнення,  грошових  коштів
на  рахунках   немає,
підприємство  свою  господарську
діяльність не веде.

Відповідно до  ст. 35 ГПК України,
вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та
ким вони вчинені.

Постанова Жовтневого районного суду є судовим актом, який зокрема
містить встановлені обставини справи. Постанова винесена із посиланням на
приписи ст.48 Кримінального кодексу України, відповідно до яких  особа, яка вперше  вчинила
злочин  невеликої  або
середньої тяжкості,  може  бути звільнено від кримінальної
відповідальності.           В даному
випадку судом було  встановлено вину
особи - ОСОБА_1,  та зазначено які саме
винні дії нею вчинені, а тому в силу вищезазначених приписів ст.35 ГПК України,
для господарського суду вони є обов'язковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного
законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950
року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР)
/діл Конвенція/. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в
усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

П. 1 ст.
6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з
позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Вказана норма
проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ,
тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Стаття 6 Конвенції
передбачає процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме:
справедливий, публічний і швидкий розгляд, та виконання судових рішень.,
оскільки якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та
права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать
принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати,
ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина
"суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19.03.97,
1997-II, р. 510, § 40).

Державні
органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на виправдання
невиконання зобов'язань за боргом, визначеним судовим рішенням. Проте затримка
у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка
не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6
Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, § 74,
ЄСПЛ 1999-V).

Стаття
13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій
Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному
національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які
діяли в офіційній якості.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу
службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства
юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших
органів, а також посадових осіб відповідно до Законів України. Завданням
державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове
виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 86 вказаного Закону стягувач має право звернутися з
позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з
боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Відповідно до положень ст. 1173 Цивільного кодексу України, ст. 11
Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна
державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Таким
чином, в даному випадку, господарський суд першої інстанції, вірно встановив з
урахуванням приписів ст.ст.1166, 1173, ЦК України, ст.86 Закону України «Про
виконавче провадження», а позивач довів факт протиправної поведінки відповідача
(у даному випадку його бездіяльності) та причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача і завданими потерпілому (позивачу) збитками.

Ліквідація Відділу державної виконавчої служби
Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя  під час
реформування системи органів державної виконавчої служби не може бути підставою  для відмови у відшкодуванні шкоди, завданої
неправомірними діями відділу Державної виконавчої служби, який ліквідовано.

Зазначена позиція викладена в рекомендаціях  президії Вищого господарського суду України,
від 29.12.2007  N 04-5/239.

Відмовивши у задоволенні позовних вимог до Головного управління
Державного казначейства України у Запорізькій області суд обґрунтовано виходив
з тих обставин, що відповідач-2 є окремою юридичною особою та самостійно несе
відповідальність за своїми зобов'язаннями.

Залучення до справи відповідача-2, узгоджується із приписами статті 11
Закону  України  "Про державну виконавчу службу",
оскільки шкода,  завдана державним
виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення,
підлягає   відшкодуванню  у
порядку,  передбаченому  законом,
за рахунок   держави.

Крім
того, згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана
юридичній особі чиїмись неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Вини у завданні шкоди позивачу, діями чи бездіяльністю
Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області в
порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Судові
витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись
ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Жовтневого відділу Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління юстиції, м. Запоріжжя залишити без
задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 23.01.2008р.
у справі № 9/355/06-22/268/07 - без змін.

Стягнути
з Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського
управління юстиції, м. Запоріжжя на користь державного бюджету 415грн.
державного мита за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу
відповідного наказу із зазначенням необхідних реквізитів доручити
господарському суду Запорізької  області.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді  Колодій Н.А.

Зубкова Т.П.  Мойсеєнко Т. В.