ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 р.

№ 26/1

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Рогач Л.І.

за участю представників сторін

позивача

відповідача

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

у справі

Омельченко А.А. дов. від 27.06.08 № 183

Кіщук Т.В. дов. від 22.07.06 № 131

Відкритого акціонерного товариства "Акціо-нерна компанія "Київводоканал"

№26/1

на рішення

господарського суду міста Києва

від

14.02.2008 року

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Акціо-нерна компанія "Київводоканал"

до

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Восток"

про

стягнення 23 813,34 грн.

Відкрите акціонерне товариство Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Восток" заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 23 813,34 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач порушив умови договору № 00622/4-03 від 21.05.2002 року розрахувавшись за спожиті послуги водопостачання водовідве-дення не в повному обсязі.

Доповідач:Гоголь Т.Г.

Господарський суд міста Києва рішенням від 14.02.2008 року (суддя Пінчук В.І.) в задоволення позову відмовив, пославшись на те, що на день подання позовної заяви у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за надані послуги, оскільки позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за постачання води, яке іде на підігрів, проте договір між сторонами укладався на постачання питної води. Рішення вмотивоване тим, що наданий позивачем розрахунок містить показники, які не відповідають показникам будинкового водолічильника, що обліковуються на особовому рахунку відповідача.

Відкрите акціонерне товариство Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2008 року та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пославшись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме статті 67 Господарського кодексу України, статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", пункту 1.2, 12.3, 12.17 правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України затв. наказом Держжилкомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет повноти їх встановлення в рішенні господарського суду , правильності застосування норм матеріального та процесуального права, касаційна інстанція вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом міста Києва в ході розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.05.2002 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальником) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Восток" (абонентом) був укладений договір № 00622/4-03 на послуги водопостачання та водовідведення. За умовами цього договору постачальник зобов’язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент –сплачувати їх вартість на умовах, які визначені цим договором і Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору постачальник зобов’язався забезпечувати постачання питної води, якість якої повинна відповідати ДОСТу 2874-82, приймати каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин; абонент - сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими законодавством України, відповідати за збереження водолічильників, пломб, водомірних вузлів, з'єднань на водомірних вузлах та санітарний стан приміщень водомірного вузла, тощо.

Пунктом 3.1 договору визначено, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника.

Відповідно до пункту 3.6 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у п’ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 7.1 вказаного договору сторони визначили, що договір є безстроковим, діє упродовж всього часу надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Предметом позову у даній справі є матеріально –правова вимога Відкритого акціонерного товариства “Акціонерна компанія “Київводоканал” про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку “Восток” 238113,34 грн - заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет позову і підстава позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстава позову –це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу, до яких входять юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов‘язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов‘язків суб‘єктів спірного матеріального правовідношення. Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Статтею 175 Господарського кодексу України унормовано, що майново-господарськими зобов’язаннями визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Пунктом 1 статті 628 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Господарським судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позовна вимога ґрунтується на договорі від 21.05.2002 року № 00622/4-03. При цьому, судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума (розрахунок якої доданий до матеріалів справи) складається з вартості питної води, що була використана для виготовлення гарячої води. Проте зазначений розрахунок містить показники у графі “Об’єм куб. м.”, які не відповідають показникам будинкового водолічильника, що обліковуються на особовому рахунку відповідача 210 -61 (ХВ.). Таким чином, як правомірно зазначено в рішенні суду, позивач безпідставно додав об’єм води, що обліковується на особовому рахунку 210-62 (ГВ) за показниками лічильника, що встановлений у тепловому пункті РТМ “Київенерго”(на групу будинків). Судом встановлено, що питна вода, яка використовується для виготовлення гарячої води, постачається групі споживачів, а не одноособово відповідачеві, її облік здійснюється за даними лічильника, показники якого знімаються позивачем без участі відповідача, а визначення вартості здійснюється у відсотковому відношенні до кількості споживачів. Господарським судом встановлено, що договір №00622/4-03, який є підставою позову, не регулює відносин сторін з приводу постачання відповідачеві холодної води для виготовлення гарячої та сплати її вартості, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленому на водопровідному вводі до групового бойлеру.

Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Виходячи з встановлених судами обставин справи, колегія суддів визнає вірним висновок господарського суду місті Києва про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 23813,34 грн заборгованості, з урахуванням встановленого індексу інфляції, на підставі договору № 00622/4-03 від 21.05.2002 року. Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі не можуть бути підставою для скасування судових рішень у справі, оскільки ґрунтуються на переоцінці судом доказів у справі і не спростовують встановленого судами.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117 , 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, - ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду місті Києва від 14.02.2008 року у справі №26/1 залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

Л.Рогач