ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

24
квітня 2008 р.

№
7/7151

Вищий
господарський суду України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.,

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову  Житомирського   апеляційного господарського суду від  28.02.2008 року  у
справі  № 7/7151  за позовом
ОСОБА_1 до Товариства  з
обмеженою  відповідальністю  "ТРК Тон-Арт", ОСОБА_2 про
визнання  недійсними  рішень,
оформлених  протоколом  № 2 загальних зборів, визнання  недійсними нової  редакції
установчого  договору,  визнання
недійсними нової  редакції
статуту  та   визнання,
ОСОБА_2 не   співзасновником  товариства,

В С Т А Н О В И В:

Подана
ОСОБА_1 касаційна  скарга  не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу України.

Згідно
з ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги
(подання), до скарги додаються зокрема докази сплати державного мита у
встановленому порядку і розміру.

Згідно
підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а
також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита
встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі
подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового
характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно
до п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (в редакції
із змінами і доповненнями, внесеними Законом України  від 25.03.2005 року №2505-ІV) ставки  державного мита із заяв, що подаються до
господарських судів встановлюються в таких розмірах:    б) із заяв
немайнового  характеру ,в
тому  числі із заяв про   визнання
недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру  5
неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Як
вбачається з матеріалів справи,
позивач   оскаржує  судове
рішення в повному обсязі щодо позову, предметом якого  є чотири
вимоги немайнового характеру.

Отже,
касаційна скарга на судове рішення у даній справі повинна бути оплачена   державним митом з урахуванням всіх  вимог немайнового характеру, тобто  позивач
повинен  був  сплатити
по 42,50 грн. державного мита за кожну вимогу немайнового характеру, а
сплатив згідно  квитанції № 9/12  від
26.03.2008  року  лише 42,50 грн. тільки за одну вимогу.  Тому
зазначене платіжне доручення не може бути доказом сплати державного мита
у встановленому  розмірі.

Отже,
до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного
мита у встановленому розмірі.

Відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до
розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За
таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та  підлягає поверненню.

Керуючись
п. 4 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України,  суд

У Х В А Л И В:

Касаційну  скаргу  ОСОБА_1 на
постанову  Житомирського  апеляційного господарського суду від  28.02.2008 року  повернути
без   розгляду.

Судді
В.Перепічай

І.
Вовк

П. Гончарук