ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2008 р. Справа № 45/137-08

вх. № 3793/5-45

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Зінов"єв Д.С., довіреність № 0701/01 від 07.07.2008 року відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом ТОВ "Хімагросервіс", м. Київ

до Фермерського господарства "РеВік", с. Костянтівка

про стягнення 145136,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд стягнути з відповідача 131158,06 грн. основного боргу, 11610,66 грн. пені та 2367,82 грн. річних мотивуючи невиконанням з боку відповідача зобов’язань по оплаті за договором № ДНЧ-22/03 від 22 березня 2007 року укладеного між позивачем та відповідачем. Також до стягнення заявлено державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою господарського суду від 29 травня 2008 року про порушення провадження у справі розгляд справи було призначено на 18 червня 2008 року.

В судове засідання 18 червня 2008 року представники сторін не з’явились, у зв’язку з чим, враховуючи необхідність надання сторонами витребуваних та додаткових доказів, розгляд справи було відкладено на 09 липня 2008 року на 10:30 год.

В судове засідання 09 липня 2008 року позивач з’явився, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, в підтвердження позову надав суду додаткові докази.

Відповідач в призначене судове засідання не з’явився, відзив на позов та докази в обґрунтування своїх заперечень не надав, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарсько процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, що ухвалою суду від 18 червня 2008 року сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез’явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

22 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № ДНЧ-22/03 з додатками № 1 та № 2 до нього. Відповідно до умов договору позивач зобов’язується поставити (передати у власність) відповідачу продукцію (засоби захисту рослин), а відповідач зобов’язується прийняти продукцію та оплатити її вартість.

Відповідно до п. 2.1 договору асортимент продукції, її кількість, ціна, термін та базис поставки визначаються у додатках до договору, що є його невід’ємною частиною.

Позивачем на підставі вищевказаного договору та додатків до нього за накладними № 657 від 10.05.2007 року на суму 22368,00 грн. та № 568 від 24.05.2007 року на суму 124894,74 грн. була відпущена відповідачу продукція на загальну суму 147262,74 грн., одержання якої підтверджено наступними дорученнями: ЯНУ № 351718 від 10.05.2007 року, ЯНУ № 351722 від 24.05.2007 року та ЯНУ № 351721 від 24.05.2007 року.

Відповідно до п. 5.3 договору № ДНЧ-22/03 відповідач повинен оплатити поставлену продукцію не пізніше 1 жовтня 2007 року. Проте відповідач, в порушення умов договору, оплату за поставлену продукцію не здійснив, але 06.09.2007 року частково повернув товар на суму 16105,38 грн., що підтвердив позивач у судовому засіданні.

Таким чином, несплаченою залишилась сума боргу в розмірі 131157,36 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України суд вважає, що позивач надав належні докази для підтвердження своїх вимог стосовно основної суми заборгованості в розмірі 131157,36 грн. Суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 0,70 грн., як в безпідставно пред’явлених до стягнення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або Інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до п. 7.3 договору № ДНЧ-22/03 у разі порушення строків оплати згідно умов договору відповідач виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення, до моменту повного виконання відповідачем свого зобов’язання по оплаті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов’язок по оплаті в термін, встановлений договором, суд визнав позовні вимоги позивача в частині стягнення пені підлягаючими частковому задоволенню в сумі 11553,11 грн. Сума річних підтверджена наданим розрахунком, є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню в сумі 1927,00 грн. В решті пені та річних суд відмовляє позивачу у зв’язку із безпідставним пред’явленням до стягнення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 1446,37 грн. та згідно зі ст. 44 ГПК України, Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. слід покласти на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Селянського фермерського господарства "РеВік", 63404, Харківська обл., Зміївський р-н, с. Константинівка, вул. Леніна, 12, (в тому числі з р/р 260032359 в ВАТ ХОД "Райффайзен Банк Аваль", МФО 350589, код ЗКПО 31269354) на користь ТОВ "Хімагросервіс", 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 28, оф. 401, (р/р 2182 в Філії "Залізничне відділення ПІБ в м. Київ, МФО 322153, код ЗКПО 33295318) - 131157,36 грн. основного боргу, 11553,11 грн. пені, 1927,00 грн. річних, 1446,37 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 10 липня 2008 року.

Суддя