ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2008

Справа №2-13/7668-2008

За позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив«Сонячна долина» (95000, Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Сакська, б. 8)

До відповідача: Маломаяцької сільської ради (98500, Україна, Автономна Республіка Крим, м. Алушта, с. Малий Маяк, вул. Кооперативна, б. 8)

про визнання недійсним рішення та визнання права на збір матеріалів

Суддя ГС АР Крим Жукова А.І.

п р е д с т а в н и к и:

Від позивача – Логазова М.В. – представник, дов. № 12 від 19.06.2008 р., Чукаткіна Т.В. - представник, дов. № 13 від 19.06.2008 р.

Від відповідача - Бобришева Н.А. – юрист, дов. від 16ю04ю2007 року.

Сутність спору: позивач – Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина», м. Сімферополь, звернувся до господарського суду АР Крим із позовною заявою до відповідача – Малоамяцької сільської ради, с. Малий Маяк м. Алушта про визнання недійсним рішення 16 сесії 5 скликання Маломаяцької сільської ради № 16-71 від 29 лютого 2008 р. «Про відмову в надання земельної ділянки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина» та визнання права на розробку проекту відведення для передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 4,0 га, розташованої в с. Малий Маяк в районі геліостанції, на території Маломаяцької сільської ради, для розміщення жилої забудови.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, що оскаржуване рішення відповідача 16-71 від 29 лютого 2008 р. «Про відмову в надання земельної ділянки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина», яким він відмовив у задоволенні клопотання про виділення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 4,0 га, розташованої в с. Малий Маяк в районі геліостанції, на території Маломаяцької сільської ради, для розміщення жилої забудови прийнято із порушенням вимог ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України та не обґрунтовано належним посиланням на нормативні документи, землевпорядну та містобудівну документацію.

Відповідач в своєму відзиві вих.. № 92-14/735 від 10 липня 2008 р. проти задоволення позову заперечує, мотивуюче це тим, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до генерального плану Маломаяцької сільської ради, який було затверджено рішення сесії № 24-77 від 25 червня 2004 р., згідно якому спірна земельна ділянка належить до зеленої зони загального користування. З урахуванням цього відповідач у задоволенні позову просить відмовити в повному об’ємі.

У справі оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд –

В С Т А Н О В И В :

25 січня 2008 р. позивач - Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина» звернувся до відповідача – Маломаяцької сільської ради із клопотанням вих. № 01 про розгляд питання про виділення та дозвіл проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 4,0 га у власність, розташованої в с. Малий Маяк в районі геліостанції, на території Маломаяцької сільської ради, для розміщення жилої забудови.

Згідно переліку документів, що наведений у заяві, до неї додавалися Статут, Свідоцтво про держреєстрацію, довідка з Єдиного державного реєстру підприємства і організації України та викопіювання з плану землекористування із нанесення місця розташування земельної ділянки, що запитується, й варіантом розміщенням на ній житлової забудови.

Як слідує з відмітки відповідача про отримання відповідне клопотання позивача було отримано ним 30 січня 2008 р.

29 лютого 2008 р. на 16 сесії 5 скликання відповідач – Маломаяцька сільська рада розглянула клопотання позивача, за наслідком чого було прийнято оскаржуване позивачем рішення № 16-71 від 29 лютого 2008 р. «Про відмову в наданні земельної ділянки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина», згідно якому, керуючись ст. 12 Земельного кодексу України, Маломаяцька сільська рада вирішила:

1. Відмовити Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина» в дозволі на підготовку проекту землеустрою з передачі земельної ділянки площею 4,0 га в с. Малий Маяк для розміщення жилої забудови у зв’язку з недоцільністю з наступних мотивів:

1.1. Жила забудова згідно Генеральному плану с. Малий Маяк, в даному масиві не передбачена;

1.2. Земельна ділянка підпадає під охоронну зону експлуатаційних виноградників ДП «Таврида».

1.3. Цей район має максимальне навантаження з водопостачання та водовідведення.

З урахуванням справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 82 Земельного кодексу України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності.

Ст. 116 Земельного кодексу України встановила, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Таким чином, позивач який відповідно до його статуту, затвердженому 20 грудня 2006 р загальними зборами членів кооперативу (протокол № 1) та пройшов державну реєстрацію 11 січня 2007 р., номер запису 1 010892 є обслуговуючим кооперативом, а за предметом - житлово-будівельним кооперативом. має право на отримання на свій віибір земельної ділянки під забудову на умовах оренди або безоплатно у власність.

Порядок безоплатного придбання у власність земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами окремо не визначений Земельним кодексом України, з урахуванням чого застосовується порядок, аналогічний порядку встановленому ст.ст. 118. 123, 124 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст. 118, 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені ч. 15 ст. 151 цього Кодексу документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Ч. 15 ст. 151 Земельного кодексу передбачено, що матеріали погодження місця розташування об’єкта повинні включати: викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об’єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити. Зазначаються також склад угідь земельної ділянки, що вилучається, та умови її відведення.

Вищенаведене свідчить, що позивачем виконано вимоги чинного законодавства щодо порядку звернення із клопотанням про надання земельної ділянки.

Згідно ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу України відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України рішення про відмову у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою.

Зі змісту цих норм права слід зробити висновок, що за наслідком розгляду клопотання позивача відповідач повинен був прийняти або рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення. Чинне законодавство не передбачає право відповідача на прийняття такого рішення, як рішення про відмову в наданні згоди на розробку проекту відведення.

Щодо мотивування відмови, то суд знайшов слушною думку позивача про неналежність того обґрунтування, що наводиться відповідачем в оскаржуваному рішенні, виходячи з такого.

Рішенням відповідача № 24-77 від 25 червня 2004 р. було затверджено Генеральний план с. Малий Маяк на цьому масиві не передбачена. Як слідує з оскаржуваного рішення відповідача та листа Управління архітектури і містобудування Алуштинської міської ради № 248/01-6 від 21 березня 2008 р. спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану є зеленою зоною загального користування.

Щодо заперечень відповідача щодо можливості розміщення жилої забудови в зеленій зоні загального користування, суд вважає, що вони необґрунтовані належним чином, так як за змістом п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зони зелених насаджень загального користування належать до зон загального користування й ст. 27 зазначеного закону не виключає можливість забудови відповідної території, навпаки встановлює порядок отримання дозволів на забудову, встановивши, що фізичним та юридичним особам, які мають намір здійснити нове будівництво на території загального користування, виконавчими органами відповідних рад, Київської та Севастопольською міськими державними адміністраціями, у разі делегування їм таких повноважень, надається дозвіл на будівництво в порядку, визначеному законодавством.

Також судом береться до уваги, що згідно відповіді Управління архітектури і містобудування Алуштинської міської ради № 248/01-6 від 21 березня 2008 р. передбачено, що розміщення жилої забудови на спірній земельній ділянці є можливим за умови розробки містобудівного обґрунтування, яке підлягає розгляду на містобудівній раді при Міністерстві будівельної політики та архітектури у встановленому законом порядку.

Судом було перевірено доводи відповідача про неможливість виділення спірної земельної ділянки позивачу з урахуванням того, що спірна земельна ділянка входить до охоронної зони експлуатаційних виноградників ДП «Таврида» й зроблено висновок, що вони не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, відповідно до глави 18 Земельного кодексу України встановлення охоронної зони є різновидом обмежень прав на землю. Відповідно до ст. 114 Земельного кодексу України навколо об’єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об’єктів від територій житлової забудови створюються санітарно-захисні зони.

При цьому, Алуштинське міське управління земельних ресурсів в своєму листі № 10-03119-646 від 25 квітня 2008 р. роз’яснило, що ст.ст. 111, 112 Земельного кодексу України не передбачений такий вид обмежень (обтяжень) на земельні ділянки як створення охоронної зони експлуатаційних виноградників.

Заперечення відповідача з приводу навантаження з водоспоживання та водовідведення спростовуються листом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Алушта» № 417/01-10-08 від 28 квітня 2008 р., згідно якому існує можливість підключення земельної ділянки для розміщення жилої забудови до комунальних мереж водопроводу та каналізації.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відсутність належного обґрунтування відмови відповідача у задоволенні клопотання позивача про надання спірної земельної ділянки й необхідність судового захисту прав позивача на придбання земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти тільки на підставах, в межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією і законами України.

Ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів місцевого самоврядування за мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Згідно ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

Президія Арбітражного суду України в п. 2 своїх роз’яснень № 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» зауважує, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації — позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

З вищенаведеного вбачається. що оскаржуване рішення відповідача порушує право Житлово-будівельного кооперативу «Сонячна долина» на набуття безоплатно у власність земельної ділянки для здійснення статутної діяльності з будівництва житла (ст.ст. 41, 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

П.п. «а», «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України також передбачають такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, як визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З урахування цього, суд вважає, що спосіб, яким позивач просить захистити його земельні права відповідає вимогам чинного законодавства, й для відновлення та гарантування його прав слід визнати недійсним оскаржуване рішення відповідача, й з урахуванням того, що за ст. 22 Закону України «Про землеустрій», п. 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677, проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення суду, при цьому у разі прийняття судом рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність замовником проекту її відведення є фізична або юридична особа, на користь якої прийнято рішення, також визнати за позивачем право на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі та підписане 22.07.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 34, 35, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішенням 16 сесії 5 скликання Маломаяцької сільської ради № 16-71 від 29 лютого 2008 р. «Про відмову в надання земельної ділянки ОК «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина».

2. Визнати за Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина» право на розробку проекту відведення для передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 4,0 га, розташованої в с. Малий Маяк в районі геліостанції, на території Маломаяцької сільської ради, для розміщення жилої забудови.

4. Стягнути з Маломаяцької сільської ради (98500, АР Крим, м. Алушта, с. Малий Маяк, вул. Кооперативна, 8, , р/р 1191 в УСБ м. Алушта, МФО 324032) на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Сонячна долина» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Сакська, б. 28, , р/р 7 в КБЮ АФ «Експрес-Банк» МФО 368674) судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 85,00 грн. та витрати на судово-інформаційне забезпечення процесу в розмірі 118,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.