ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2008 р.

№
04/4084

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди
Д.С.,

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши
касаційну скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
24.01.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

та на
рішення

від
13.11.07

у
справі

№04/4084

господарського
суду

Черкаської
області

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1

до

Черкаської
міської ради

третя
особа

Приватний
підприємець ОСОБА_2

про

визнання
рішень частково недійсними

за
участю представників сторін

від
позивача:

ОСОБА_3,
дов.

від
відповідача:

у
засідання не прибули

від
третьої особи:

ОСОБА_4,
дов.

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Черкаської області з
позовом до Черкаської міської ради за участю в якості третьої особи ОСОБА_2 про
визнання недійсними рішень відповідача: від 30.06.05 №8-249 в частині надання
третій особі дозволу на розробку проекту відведення в оренду земельної ділянки
площею 123,1 м2 по бул. Шевченка (біля входу на Казбетський ринок);
від 05.07.05 №8-336 в частині надання третій особі вказаної земельної ділянки.

Позов
мотивовано розташуванням на спірній земельній ділянці належного позивачу
павільйону в зв'язку з її використанням на умовах оренди на підставі укладеного
згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.08.99
договору, клопотання щодо поновлення якого відповідачем не розглянуто.

Третя
особа проти позову заперечила, посилаючись на відсутність у позивача прав на
спірну земельну ділянку після закінчення дії договору оренди.

Відповідач
проти позову заперечив, зазначивши про безпідставність посилання позивача на
положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням
від 13.11.07 господарського суду Черкаської області (суддя Упир І.І.),
залишеним без змін постановою від 24.01.08 Київського міжобласного апеляційного
господарського суду (колегія суддів у складі: Федорчука Р.В. -головуючого,
Ткаченка Б.О., Лобаня О.І.), у задоволенні позову відмовлено.

Судові
рішення мотивовані відсутністю порушення прав позивача, оскільки на момент
прийняття оспорюваних рішень він не був користувачем відповідної земельної
ділянки. Зокрема, суди зазначили, що згідно з Земельним кодексом України, який
набрав чинності з 01.01.02, право розпорядження землею в межах міста надано
виключно міські раді, а не виконавчому комітету, який був стороною укладеного з
позивачем договору оренди. Також суди дійшли висновку про невідповідність цього
договору вимогам законодавства, чинного на момент закінчення його дії.

Ухвалою
від 04.04.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за
касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і
постанови у справі та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Касаційна
скарга мотивована неврахуванням судами вимог ст. 33 Закону України "Про
оренду землі".

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи,
судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як
встановили суди першої та апеляційної інстанцій, 14.10.99 між Виконавчим
комітетом Черкаської міської ради та Приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір оренди земельної ділянки площею 73,3 м2 під існуючий
торгівельний павільйон з продажу продовольчих товарів по вул. Шевченка (біля
входу на Казбетський ринок) в м. Черкаси строком до 17.08.04.

Разом
з тим, рішенням Черкаської міської ради №8-249 від 30.06.05 "Про надання
приватному підприємцю ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельних
ділянок по бул. Шевченка, 114 та по бул. Шевченка (біля входу на Казбетський
ринок)" третій особі надано дозвіл на розробку проекту відведення в оренду
земельних ділянок за вказаними адресами площею, відповідно, 250 м2
під магазин та 123,1 м2 під площадку для виносної торгівлі.

Рішенням
№8-336 від 05.07.05 "Про надання приватному підприємцю ОСОБА_2 земельних
ділянок в оренду по бул. Шевченка, 114 та по бул. Шевченка (біля входу на
Казбетський ринок)" відповідач надав третій особі вищевказані земельні
ділянки в оренду на 49 років.

Звертаючись
до господарського суду, позивач заявив вимоги про визнання недійсними
вищевказаних рішень відповідача як таких, що порушують його права.

Розглянувши
справу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відповідність
оскаржених рішень вимогам закону. При цьому з рішення і постанови не вбачається
надання цим рішенням правової оцінки щодо їх відповідності нормам закону, які
регулюють порядок надання земельних ділянок в оренду, зокрема на конкурентних
засадах.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції також виходили з
відсутності порушення прав позивача, оскільки на момент прийняття оспорюваних
рішень він не був користувачем відповідної земельної ділянки.

Відповідно
до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на
момент закінчення строку дії договору оренди) у разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за
відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після
закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється
листом-повідомленням. Умови договору оренди з цього приводу та їх дотримання
сторонами судами не досліджені.

Суди
при вирішенні справи не застосували положення вищевказаної норми, зазначивши
про те, що позивач з жовтня 2003 року не користується земельною ділянкою за її
цільовим призначенням в результаті пожежі, яка знищила його торгівельний кіоск.
Проте всупереч вимогам ст.ст. 84, 105 ГПК України в судових рішеннях відсутні
зазначення, на підставі яких наданих сторонами доказів суди дійшли висновку про
невикористання позивачем спірної земельної ділянки після закінчення дії
договору оренди.

Крім
того, в силу ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" після
закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який
належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних
умов переважне право на поновлення договору.

В
рішенні та постанові судів попередніх інстанцій зазначено про відсутність у
позивача переважного права на поновлення відповідного договору оренди. Проте з
таким висновком судів не можна погодитись, оскільки орендареві, який належно
виконував свої обов'язки, переважне право на поновлення договору надано
законом. А обставини щодо позбавлення позивача на певних підставах такого права
шляхом прийняття відповідного рішення відповідачем, який здійснює право
власності на спірну земельну ділянку від імені відповідної територіальної
громади, судами при розгляді справи не встановлено. Також з рішення і постанови
не вбачається встановлення обставин відмови відповідача від реалізації наданого
йому права.

Стосовно
ж висновку судів щодо неможливості поновлення цього договору через невідповідність
його Типовому договору, затвердженому постановою КМУ від 03.03.04 №220, слід
зазначити, що він суперечить вимогам ст. 33 Закону України "Про оренду
землі", згідно з ч. 2 якого у разі поновлення договору оренди землі на
новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

З
огляду на невстановлення вищевказаних обставин висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність у позивача переважного права на
поновлення договору оренди спірної земельної ділянки, а відтак і відсутність порушення
його прав при наданні цієї ділянки в оренду третій особі є безпідставним.

Зважаючи
на викладене, судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та
апеляційної інстанцій при вирішенні спору у справі вимог ст.ст. 43,
47, 43, 80, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного
встановлення усіх обставин справи на засадах рівності та змагальності сторін,
тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають
нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки
касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних
обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та
апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа
підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення
на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які
існують між сторонами, та дотримання відповідачем вимог закону при прийнятті
оскаржуваних рішень.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити
частково.

2.          Рішення господарського суду
Черкаської області від 13.11.07 та постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 24.01.08 у справі №04/4084 скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький