ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.06.08                                                                                           Справа № 2/3

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Городечна М.І.

Кузь В.Л.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянувши           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси»Кабінету Міністрів України в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси» (ДК «Укрекокомресурси»в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси») від 17.03.2008р. № 71

на рішення           Господарського суду Закарпатської області від 07.03.2008р.

у справі           № 2/3

за позовом           ДК «Укрекокомресурси», м. Київ в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси», м. Ужгород

до відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Шаянські мінеральні води», м. Хуст Закарпатської області

про           стягнення 47124 грн. заборгованості по оплаті за надані послуги за договором № 44а від 30.08.2002р.

за участю представників:

від позивача –Мигович М.В. –начальник управління;

від відповідача –Бучок О.О.- юрисконсульт.

Представникам сторін права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.03.2008р., у справі № 2/3 за позовом ДК «Укрекокомресурси»в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»до ТзОВ «Шаянські мінеральні води»про стягнення 47124 грн. заборгованості по оплаті за надані послуги за договором № 44а від 30.08.2002р., суддя Ремецькі О.Ф., в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.175 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. 22 Закону України «Про державну статистику», ст.17 Закону України «Про відходи», п.5 «а»Постанови Кабінету Міністрів України «Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини»від 26.07.2001р. № 915 (далі Постанова № 915), а також зокрема тим, що:

-          надані статистикою відомості не подавались позивачу в розрізі конкретних респондентів, оскільки відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про державну статистику»статистична інформація може бути поширена за згодою респондента і відповідно до погоджених з ним умов; крім того, первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також дані фінансової звітності, є конфіденційною інформацією, яка використовується виключно для статистичних цілей;

-          поданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті за зібрану і здану позивачем замість відповідача вторинну сировину натомість складено не виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці, а є, згідно даних позивача, тільки часткою фактично використаної відповідачем тари (упаковки) за оспорюваний період, обсяг якої розраховано не у відповідності до умов договору та не за даними відповідача;

-          наведені позивачем дані у розрахунку заборгованості не можуть беззаперечно підтверджувати належного виконання позивачем обов’язків за договором № 44а, оскільки не базуються на належним чином отриманих даних підприємства, а відповідно не підкріплюються належними та допустимими доказами, що суперечить основоположним принципам постанови Кабінету Міністрів України №915, умовам договору та статті 38 ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДК «Укрекокомресурси»в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси», позивач у справі, подала апеляційну скаргу та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.03.2008р. у справі № 2/3 і прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги позивача на суму 47124 грн. грн..

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення Господарського суду Закарпатської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що відповідач відповідно до вимог пункту 2.3 договору № 44а зобов’язувався надавати компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), які він використовує для пакування і транспортування продукції (прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 листопада поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал - до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом), а також оплачувати їх згідно з тарифами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 915, із зазначеними у доданій до договору таблиці та здійснювати розрахунки в порядку, передбаченому розділами 3 і 4 договору - щоквартально до 15 числа місяця, що слідує за звітним кварталом, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці. Однак, такі зобов'язання відповідачем не виконувались, у зв'язку з чим позивачем пред'явлено відповідний позов. ДК «Укрекокомресурси»в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»просить взяти також до уваги те, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором позбавляє позивача можливості належно виконувати вимоги пункту 5 «б»постанови Кабінету Міністрів України № 915 для створення на загальнодержавному рівні потужностей з переробки та утилізації використаної тари (упаковки), тощо. Також позивач вважає, що подані ним дані по реальному та фактичному виконанню робіт підтверджені відповідними статистичними даними компанії та не спростовані відповідачем та наявними у справі матеріалами. Заперечує посилання відповідача на необґрунтованість поданого позивачем розрахунку обсягів використаної тари (упаковки) за оспорюваний період, так як такі дані отримані позивачем самостійно у державного органу статистики та складені на підставі облікових статистичних даних ТОВ «Шаянські мінеральні води», що є достовірними у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підготовлені і подаються відповідачем щомісячно на підставі первинних і зведених облікових даних.

Відповідач, заперечуючи вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на те, що у відповідності до умов укладеного сторонами договору позивач може надати акт виконаних робіт по проведенню визначених п.п. 2.1 та 2.2 договору заходів тільки за результатами поданої звітності підприємством по кількості випущеної продукції у відповідній тарі (упаковці) з вираховуванням при цьому самостійно підприємством норм утилізації відходів. Відповідно до пункту 2.4 договору загальні обсяги використаної тари, які підлягають безумовній утилізації та її асортимент, визначаються у специфікації, яка складається представниками компанії в підприємства не пізніше, ніж за 15 днів до початку звітного періоду. Натомість складання такої специфікації сторонами не відбулось і така відсутня в додатку до договору № 44а. Також просить взяти до уваги те, що підприємство користується послугами іншого підприємства про вивезенню, збиранню і переробці відходів, які знаходяться в межах території підприємства, оскільки реального виконання договору № 44а з боку позивача не відбулося. Заперечує доводи про належне та фактичне виконання позивачем умов договору № 44а, так як в підтвердження своїх доводів позивачем не подано достатніх доказів, оскільки актів виконаних робіт за період ІV квартал 2004 року та за І квартал 2005 року не надано, як і не надано фактичних даних по проведених роботах відповідно до взятих на себе по договору зобов'язань за весь період дії договору, відсутнє реальне та фактичне надання послуг. Поданий позивачем розрахунок заборгованості на думку відповідача не містить підтвердження реального та фактичного виконання взятих на себе зобов'язань по договору №44а і їх прийняття відповідачем, які мають підтверджуватись належними та допустимими доказами (стаття 34 ГПК України). Аналіз норм чинного законодавства та умов договору на переконання відповідача свідчить про те, що компанія не в змозі виконати свої зобов'язання згідно п.2.1 договору без подання підприємством відомостей (даних) про фактично використану тару (упаковку). Дані позивача про розлиту та реалізовану продукцію відповідачем у розрізі 549 тис. декалітрів мінеральної води вважає такими, що мають сумнівне походження, оскільки представник компанії на підприємство для складання специфікації як того вимагають умови договору не направлявся і такі дані компанії відповідачем не надавались. Крім того, як вбачається з листів Головного управління статистики у Закарпатській області (від 06.11.2007р. №03/1-2-28/4276 та від 25.02.2008р. №04/1-28/769) позивачу не надавалась інформація щодо обсягів виробництва мінеральної води, утворення, використання, поставку вторинної сировини і відходів виробництва ТОВ «Шаянські мінеральні води», оскільки відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про державну статистику»статистична інформація може бути поширена за згодою респондента і відповідно до погоджених з ним умов. Крім того, первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також дані фінансової звітності, є конфіденційною інформацією, яка використовується виключно для статистичних цілей.

Присутні представники сторін у судових засіданнях підтримали свої вимоги, доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу та у запереченні на відзив на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд встановив наступне.

ДК «Укрекокомресурси» в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»звернулась до господарського суду з позовом до ТзОВ «Шаянські мінеральні води»про стягнення з нього суми 47124грн. заборгованості по оплаті за надані послуги за договором № 44а від 30.08.2002р.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі, а саме: Державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси»Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України (в подальшому - Компанія) та товариством з обмеженою відповідальністю «Шаянські мінеральні води» (в подальшому - Підприємство) 30.08.2002 року було укладено договір за №44а про надання послуг щодо розробки, організації та впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) зі строком дії до 31.12.2005 року (далі договір).

Відповідно до умов пункту 2.1 договору Компанія зобов’язується розробити, організувати і впровадити систему надання послуг щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації тари (упаковки) згідно норм утилізації у відсотках до загальної маси тари (упаковки), в якій знаходилась продукція Підприємства, в обсягах не менших мінімальних норм утилізації використаної тари, визначених п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 915, а Підприємство зобов'язується надавати Компанії відомості щодо обсягів тари (упаковки), яку воно використовує для пакування, транспортування або імпортування продукції - прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 листопада поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал - до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом (пункт 2.3 договору). Водночас пунктом 2.4 договору визначено, що загальні обсяги використаної тари, які підлягають безумовній утилізації відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 915 та її асортимент на поточний рік визначаються у специфікації (додаток №1) до даного договору, яка складається представниками Компанії і Підприємства не пізніше, ніж за 15 днів до початку звітного періоду (квартал, рік).

Відповідно до пункту 4.1 договору поточні платежі за надання Компанією послуг вносяться на спеціальний рахунок щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в обґрунтування своїх доводів вказує на те, що відповідач здійснював використання тари (упаковки) з пластмаси для пакування своєї продукції у період жовтень-грудень 2004 року і січень-березень 2005 року в розмірі 46200 кг відходів вторинної пластмасової сировини, вартість послуг зі збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації якої відповідно до діючих за постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2002р. № 231084 тарифів становить 47124грн. Згідно умов договору відповідач мав перерахувати вказану суму в термін до 15 числа місяця наступного за звітним, однак, не зважаючи на неодноразові звернення позивача з вимогою виконання умов договору, не зробив цього, внаслідок чого утворився борг.

Зі змісту ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Відповідно до приписів ст. 41 ЦК УРСР під угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки господарські відносини сторін, що розглядаються у цій справі, виникли до набрання чинності відповідними положеннями ЦК України та ГК України, але продовжують існувати після набрання ними чинності, до прав і обов'язків, що існують між сторонами за договором, господарським судом застосовуються зазначені положення.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п.б) ст.17 Закону України «Про відходи»суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема, забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій –суб’єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини»№ 915 від 26.07.2001р. з подальшими змінами та доповненнями встановлено зобов’язання підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що використовують тару (упаковку) для пакування і перевезення продукції, забезпечити збирання (приймання), зберігання і утилізацію усіх видів використаної тари (упаковки), в якій знаходилася продукція цих підприємств, установ, організацій, на всій території, де реалізується продукція, а також зазначено, що вказане зобов'язання може бути виконано шляхом укладення договорів про надання послуг із збирання, сортування, перевезення, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) з Компанією чи іншими спеціалізованими підприємствами, що мають відповідні ліцензії і умови для надання таких послуг на території України, де реалізується та утворюється відповідна використана тара (упаковка), а також здійснення оплати за надання обумовлених послуг згідно із загальним обсягом тари (упаковки), яка використовується для пакування та перевезення продукції за затвердженими тарифами.

Укладений ТзОВ «Шаянські мінеральні води»з Компанією договір № 44а від 30.08.2002р. свідчить про обрання відповідачем одного з альтернативних шляхів виконання законодавчо встановлених обов'язків щодо утилізації використаної тари (упаковки) на умовах, визначених даним договором.

Аналіз правовідносин сторін за даною угодою з огляду на умови, визначені нею, вказує на те, що сторонами укладено договір про надання послуг. З огляду на специфіку послуг та діяльності виконавця сторонами обумовлений порядок здійснення розрахунку по оплаті за надані позивачем послуги та настання у відповідача обов'язку по оплаті таких послуг щоквартально до 15 числа місяця, що настає за звітним, виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці, дані про яку подаються Підприємством як прогнозовані обсяги на плановий рік - до 30 листопада поточного року та фактичні обсяги за звітний квартал - до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з наведеного, за даним зобов’язанням позивач повинен надавати послуги, зазначені в п. 2.1 договору, такі послуги повинні бути реальними –збирання, сортування, транспортування, переробка та утилізація –й підтверджуватись актами

здавання-приймання виконаних робіт, тобто за даним договором оплачується результат праці - збирання, сортування, транспортування, переробка та утилізація, і який оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобов’язань (цивільних прав та обов’язків) встановлені ст.11 ЦК України, зокрема вони виникають з договорів (що і є у даному випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред’явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Тобто, як правильно відзначив суд першої інстанції, кожна сторона по договору, як одну з підстав виникнення господарських зобов'язань, повинна вчинити певну дію господарського характеру (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо). При наявності господарського спору, що виник внаслідок невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання, кожна із сторін повинна довести шляхом подання належних і допустимих доказів свої вимоги та заперечення.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є стягнення суми 47124грн. заборгованості по оплаті за надані Компанією послуги. В обґрунтування правомірності поданого розрахунку позивачем наведено аналіз статистичних даних відповідача за 2004 та 2005 роки, який був отриманий Компанією в межах розгляду судової справи № 8/106 у зв’язку з тим, що товариством порушувались вимоги договору в частині подання Компанії відомостей про фактичні використані обсяги тари (упаковки) за період січень-серпень 2004 року, вересень-грудень 2004 року та 2005 рік.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи і поясненнями позивача, у цьому випадку має місце факт невиконання відповідачем обов'язку по наданню прогнозованих та фактичних обсягів кількості тари (упаковки) за 2004 і 2005 роки. Відтак, Компанією за листом від 06.11.2007р. №03/1-2-28/4276 було отримано від Головного управління статистики у Закарпатській області відомості щодо виробництва мінеральної води та про утворення, використання і знешкодження відходів виробництва за зведеними даними. Проте, надані статистикою відомості не подавались Компанії в розрізі конкретних респондентів, оскільки відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про державну статистику»статистична інформація може бути поширена за згодою респондента і відповідно до погоджених з ним умов. Крім того, первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також дані фінансової звітності, є конфіденційною інформацією, яка використовується виключно для статистичних цілей.

Водночас, для позивача умови пункту 2.3, розділів 3 та 4 договору передбачають: на підставі отриманих від відповідача прогнозованих обсягів використання тари (упаковки) правильно спланувати свою роботу на плановий рік, а при отриманні даних про фактичні обсяги її використання виконати відповідну роботу, передбачену пунктом 2.2 договору та видати відповідний акт виконаних робіт. Поданий позивачем розрахунок заборгованості по оплаті за зібрану і здану позивачем замість відповідача вторинну сировину натомість складено не виходячи із фактичної кількості тари (упаковки), відвантаженої підприємством для продажу продукції в упаковці, а є, згідно даних позивача, тільки часткою фактично використаної відповідачем тари (упаковки) за оспорюваний період, обсяг якої розраховано не у відповідності до умов договору та не за даними відповідача.

Крім того, як вказує відповідач, відомості, що були ним отримані в межах розгляду судової справи №8/106, стосувались періоду 2004 та 2005 роки, а предметом даного спору є стягнення суми заборгованості по оплаті за надані Компанією послуги за період ІV квартал 2004 року та І квартал 2005 року та не надавались позивачу у визначеному чинним законодавством порядку органами державної статистики, оскільки первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також дані фінансової звітності, є конфіденційною інформацією, яка використовується виключно для статистичних цілей.

Також, як на доказ надання цих послуг, позивач послався на дані витягу зі статистичної звітності ДК «Укрекокомресурси»за січень-грудень 2004 року та січень-червень 2005 року. Проте, у цих звітах не зазначено, які дані у цій звітності відображені (про випуск чи продаж продукції, про її реалізацію виробниками в межах України чи з врахуванням експорту).

Крім того, позивач не надав суду ні першої, ні апеляційної інстанції актів виконаних робіт або доказів їх складення та надсилання відповідачу. Тобто, позивач не надав доказу, який визначений умовами договору від 30.08.2002р. № 44а (п. 2.2).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у тому, що наведені позивачем дані у розрахунку заборгованості не можуть беззаперечно підтверджувати належного виконання Компанією обов'язків за договором № 44а, оскільки не базуються на належним чином отриманих даних Підприємства, а відповідно не підкріплюються належними та допустимими доказами, що суперечить основоположним принципам постанови Кабінету Міністрів України № 915, умовам договору та статті 38 ГПК України.

Такий порядок здійснення зустрічних зобов'язань контрагентів за договором визначено також умовами пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 915, а також підтверджують вимоги п.1 статті 903 ЦК України (оплата послуг у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором).

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір № 44а є обов'язковим для виконання сторонами. Умовами договору встановлений конкретний порядок отримання даних від Підприємства, які б слугували підтвердженню належного виконання Компанією взятих на себе зобов'язань за такою угодою, а відповідно підтверджували б вимогу про здійснення Підприємством оплати за надані Компанією послуги.

Тобто, загальні обсяги використання тари (упаковки), які підлягають безумовній утилізації та її асортимент на поточний рік мали визначатись у специфікації, як додатку до договору. Однак, суду не продано доказів укладення такої специфікації на 2004 рік та 2005 рік, а тому суд виходить з умови, погодженої сторонами, і викладеної в п. 2.1, якою встановлено 15% на 2004 рік та 20 % на 2005р. до загальної маси тари (упаковки).

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність відмови у задоволенні заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.03.2008 року у справі № 2/3 без змін, а апеляційну скаргу ДК «Укрекокомресурси»в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»- без задоволення.

2.          Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова оформлена і підписана 04.07.2008р.

Головуючий суддя Процик Т.С.

Суддя Городечна М.І.

Суддя Кузь В.Л.