ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Справа

За позовом: ОСОБА_1, м. Одеса

до відповідача: закритого акціонерного товариства „Одеська швейна
фабрика”, м. Одеса

про визнання недійсним рішення відповідача та частково недійсним статуту

акціонерного товариства

Суддя Мазур
Д.Т.

За
участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність у
матеріалах справи

від відповідача: Носкіна І.М., Валов Д.О. -довіреності у
матеріалах справи

СУТЬ СПОРУ: позивачем у справі, після уточнення остаточної редакції позову у
судовому засіданні 11 червня 2008 року, заявлені вимоги про визнання недійсним
п.4 рішення загальних зборів ЗАТ „Одеська швейна фабрика” розглянутого 24
травня 2006 року, пунктів 5.19; 5.20 статуту товариства та частково недійсним
пункту 6.3 статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика”.

Господарським судом відхилено клопотання позивача про вжиття заходів
до забезпечення позову, у порядку ст.ст.66; 67 ГПК України, шляхом заборони ЗАТ
„Одеська швейна фабрика” проводити загальні збори акціонерів товариства,
оскільки цей захід не пов'язаний з предметом спору та може призвести до
порушення корпоративних прав інших учасників товариства.

Відповідачем позовні вимоги у справі заперечуються.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

ОСОБА_1, що згідно
сертифіката простих іменних акцій серії А № 150 є власником 21 акції закритого
акціонерного товариства „Одеська швейна фабрика”, звернулась до господарського
суду області з вимогами про визнання недійним пункту 4 рішення загальних зборів
товариства розглянутого зборами 24 травня 2006 року, а також пунктів 5.19; 5.20
статуту товариства, та частково недійсним пункту 6.3 статуту ЗАТ „Одеська
швейна фабрика” щодо визнання повноважень підприємства за своєю ініціативою
звертатись до суду з приводу порушень переважного права акціонерів на придбання
акцій закритого акціонерного товариства .

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність  без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності мають
право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або
оспорюванних прав і охоронюваних законом інтересів. Суб'єктами звернення до господарського
суду, згідно положень ст.12 ГПК України, можуть бути також громадяни
-володільці корпоративних прав (у тому числі такі, що вибули).

У рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 1 грудня 2004
року у справі № 1-10/2004 зазначено, що акціонер може захищати свої
безпосередні права та / чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до
суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним
товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього
товариства. Порядок судового захисту порушених будь-якими, у тому числі третіми
особами, прав та/чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які
не можуть визнаватися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних
законом інтересів акціонерів, визначається законом.

Поняття „охоронюваний законом інтерес”, що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК
України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям
„права” треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як зумовлений змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою
задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції
і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином позивачем у корпоративних спорах може бути лише особа
права якої порушено у разі їх оспорювання чи невизнання господарським
товариством, іншим учасником товариства (у тому числі таким, що вибув).

Діючим законодавством не передбачено право акціонера звертатись до
суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного
товариства, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним
товариством, або якщо таке право надається йому статутом акціонерного
товариства.

На запит господарського суду області ТОВ „Південна реєстраційна
компанія” надано протокол реєстраційної комісії від 24 травня 2006 року із
якого вбачається, що на момент проведення загальних зборів акціонерів ЗАТ
„Одеська швейна фабрика” статутний фонд товариства складав 8432 гривні, який
поділений на 16864 простих іменних акцій документарної форми випуску номінальною
вартістю 0,50грн. кожна.

Реєстрація учасників загальних зборів акціонерів здійснювалась з 900
до 1050 год. 24 травня 2006 року. Для участі у загальних
зборах зареєструвались 89 осіб-акціонерів та їх представників, які у сукупності
володіють 11152шт. простих іменних акцій, що становить 66,13 відсотків від
загальної кількості акцій товариства.

Згідно положень ст.41 Закону України „Про господарські товариства”,
пункту 7.2.7 статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика” у редакції зареєстрованій 18
травня 2000 року за            № 0613
загальні збори товариства визнаються правомочними, якщо в них беруть участь
акціонери, (та/або їх представники), що мають відповідно до статуту товариства
більш ніж 60 відсотків голосів.

Після ознайомлення з змістом протоколу реєстраційної комісії за
підсумками реєстрації акціонерів, які приймали участь у загальних зборах ЗАТ
„Одеська швейна фабрика”, здійсненої реєстратором ТОВ „Південна реєстраційна
компанія” 24 травня 2006 року, представник позивача відмовився від позовних вимог
в частині тверджень про відсутність кваліфікаційної більшості акціонерів та/або
їх представників на загальних зборах товариства та відсутності компетенції
загальних зборів щодо розгляду питань порядку денного зборів.

Додержання відповідачем статутних вимог та положень чинного
законодавства при скликанні загальних зборів 24 травня 2006 року позивачем у
справі не заперечується.

У судовому засіданні 11 червня 2008 року позивачем у справі заявлені
вимоги, у остаточній редакції, про визнання недійсним пункту 4 рішення
загальних зборів від 24 травня 2006 року у частині внесення змін до пунктів
5.19; 5.20 та 6.3 статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика”, визнання недійсними
пунктів 5.19; 5.20 статуту та частково недійсним пункту 6.3 статуту
акціонерного товариства.

Із пояснень позивача у судових засіданнях вбачається, що заявлені у
справі вимоги не обгрунтовані порушенням передбачених ст.167 ГК України, ст.10
Закону України „Про господарські товариства” прав та/або охоронюваних інтересів
ОСОБА_1 закритим акціонерним товариством „Одеська швейна
фабрика”.

Позовна заява не містить обгрунтувань у чому рішення загальних зборів
акціонерів закритого акціонерного товариства „Одеська швейна фабрика” по пункту
4 порядку денного розглянутого на зборах 24 травня 2006 року не відповідає
вимогам чинного законодавства та/або компетенції загальних зборів товариства,
та яким чином ці або інші порушення впливають на коло прав та/або охоронюваних
законом інтересів заявника у справі.

Позивачем не доведено негативного впливу оскарженого рішення загальних
зборів ЗАТ „Одеська швейна фабрика” від 24 травня 2006 року на його
корпоративні права щодо участі в управлінні акціонерним товариством, отримання
певної частки прибутку та активів у разі ліквідації підприємства, а також інших
правомочностей, передбачених законом та статутними документами ЗАТ „Одеська
швейна фабрика”, у зв'язку з розглядом та затвердженням загальними зборами
часткових змін до статуту акціонерного товариства.

Не містять також будь-яких обгрунтувань, щодо порушень корпоративних
прав позивача заявлені у справі, вимоги про визнання недійсними пунктів 5.19;
5.20 статуту товариства та частково недійсним
пункту 6.3 статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика”.

Згідно положень ст.6 Закону України „Про цінні папери та фондовий
ринок”, акціонерне товариство розміщує тільки іменні акції двох типів -прості
та привілейовані. Останні не можуть перевищувати 25 відсотків у статутному  капіталі акціонерного товариства. Відповідно
до установчих документів підприємства акціонерне товариство розміщує привілейовані
акції різних класів у яких визначається черговість отримання дивідендів і
виплат з майна ліквідованого товариства для кожного класу. Залежно від умов
розміщення привілейовані акції певних класів можуть бути конвертовані у прості
іменні акції або у привілейовані іменні акції інших класів.

Текст пункту 5.19 статуту ЗАТ „Одеська швейна фабрика” у скороченому
вигляді формулює положення ст. ст. 3; 6 Закону України „Про цінні папери та
фондовий ринок” і не суперечить їй та ст.27 Закону України „Про господарські
товариства”.

Положеннями ст. 46 Закону України „Про господарські товариства”
передбачено, що за рішенням загальних зборів акціонерного товариства або згідно
його статуту на наглядову раду акціонерного товариства може бути покладено
виконання окремих функцій, що належать до компетенції загальних зборів
товариства.

Законами України „Про цінні папери та фондову біржу”, „Про цінні
папери та фондовий ринок” визначено види цінних паперів у томі числі таких які
можуть випускатися підприємствами, організаціями та установами України у
зв'язку з чим зазначення у статуті ЗАТ „Одеська швейна фабрика” компетенції
наглядової ради, щодо випуску цінних паперів (крім іменних акцій) не
протирічить діючому законодавству України і не порушує корпоративних прав позивача
у справі.

Помилковим є також твердження позивача щодо невідповідності чинному
законодавству  змісту п.6.3 статуту
акціонерного товариства яким передбачено право підприємства звертатись до суду
з вимогами про визнання недійсними правочинів які порушують пріоритетне право
акціонерів ЗАТ „Одеська швейна фабрика” на придбання акцій.

Право особи на звернення до суду для захисту прав та охоронюваних
законом інтересів гарантовано Конституцією України і урегульовано діючими
процесуальними кодексами України. Наявність чи відсутність у статутних
документах суб'єктів підприємницької діяльності положень та зазначення випадків
звернення до суду для захисту підприємницьких та/або корпоративних інтересів не
створює будь-яких переваг чи заборон для даного підприємства при розгляді його
звернень до суду. Реалізація такого права у спосіб закріплений у статуті
акціонерного товариства, який є локальним нормативним актом, не протирічить
діючому законодавству хоча і не є обов'язковим.

Присутність такої норми у статуті ЗАТ „Одеська швейна фабрика” не є
складовою переваг чи привілеїв акціонерного товариства перед іншими учасниками
цивільного обороту акцій, не обмежує прав та інтересів третіх осіб у тому числі
і позивача ОСОБА_1, а правочини стосовно акцій у сфері обігу
підпорядковуються загальним правилам щодо визнання їх недійсними.

За загальним правилом підставами для визнання індивідуального акта
ненормативного характеру, в тому числі статуту, недійсним, є його
невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу який видав цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання
акта та/або рішення загальних зборів акціонерного товариства є порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта (рішення) прав та законних інтересів
позивача.

Господарський суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних
вимог у справі у зв'язку з відсутністю порушень діючого законодавства з боку
відповідача при прийнятті оскарженого рішення загальних зборів від 24 травня
2006 року, положень пунктів 5.19; 5.20; 6.3 статуту  закритого акціонерного товариства „Одеська
швейна фабрика” та їх змісту, а також недоведеності порушень прав та
охоронюваних законом інтересів позивача у результаті їх прийняття у чинній
редакції.

Керуючись ст.ст. 10; 36; 46 Закону
України „Про господарські товариства”,

ст.ст.82-84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог у справі
33/27-08-1330 -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку
ст.85 ГПК України.

Суддя
Мазур Д.Т.