ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 липня 2008 р.

№ 23/266

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А.,

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Синельниківський ресорний завод” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 3 березня 2008 року у справі № 23/266 за позовом відкритого акціонерного товариства “Синельниківський ресорний завод” до Товариства з обмеженою відповідальністю ”Ковальське та ливарне виробництво ” про стягнення заборгованості та розірвання договору поставки від 12 червня 2007р. № 23/03 та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Ковальське та ливарне виробництво ” Відкритого акціонерного товариства ”Синельниківський ресорний завод” про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Подана ВАТ “Синельниківський ресорний завод” касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги додаються докази сплати державного мита.

Згідно підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

За вимогами п. “г” ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (в редакції із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 25.03.2005 року №2505-ІV) ставки державного мита із заяв, що подаються до господарських судів встановлюються в таких розмірах: а) із заяв майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи вимогами за первісним позовом є стягнення заборгованості у розмірі 92676,01 грн. та розірвання договору поставки від 12 червня 2007р. №23/03 за зустрічним позовом про стягнення заборгованості 83232,00 грн.,

Отже, касаційна скарга на судове рішення у даній справі повинна бути оплачена державним митом за первісним позовом за вимогою майнового характеру 463,38 грн., немайнового характеру 42,50 грн. і за зустрічним позовом 416,16 грн.

Додані до вдруге поданої касаційної скарги платіжні доручення від 31 березня 2008 р. № 748 про сплату 463,38 грн. та від 10 червня 2008р. № 1346 про сплату 42,50 грн. не можуть вважатися належними доказами сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі, так як за ними державне мито сплачено лише за первісним позовом.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Синельниківський ресорний завод” на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 3 березня 2008 року у справі № 23/266 повернути без розгляду.

Судді Гончарук П.А.

Вовк І.В.

Стратієнко Л.В.