СУД
Постанова

Іменем України

06
травня 2008 року

Справа
№ 5020-5/004

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Прокопанич
Г.К.,

суддів                                                                      Котлярової
О.Л.,

Антонової І.В.,

за участю
представників сторін:

позивача:
ОСОБА_2, довіреність
№ 5448  від 25.12.07;

відповідача:
ОСОБА_4, довіреність
№  443 від 01.01.08;

розглянувши
апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя
Євдокимов І.В.) від 12.03.2008 у справі № 5020-5/004,

за
позовом           суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1); (представнику ОСОБА_2:АДРЕСА_2)

до          суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_3 (АДРЕСА_3)

про
розірвання договору та стягнення заборгованості в розмірі 44982,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) від 12.03.2008 у
справі № 5020-5/004 частково задоволено позов суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про
розірвання договору та стягнення заборгованості. З суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_3 на користь суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
стягнуто заборгованість в сумі 26471,44 грн.

Не
погодившись з постановленим судовим актом, позивач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати, позов задовольнити у  повному обсязі.

Заперечуючи
проти апеляційної скарги, відповідач вважає рішення таким, що відповідає
вимогам закону і матеріалам справи.

Додатковим
рішенням господарського суду міста Севастополя від 01.04.2008 розірвано договір
на поставку, розробку, виготовлення та монтаж декоративного освітлення фасаду
торгового центру № 29/08 від 29.08.2007, укладений між суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_3 та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1.

У
зв'язку з зайнятістю у іншому судовому процесі суддів Дугаренко О.В. та Лисенко
В.А. 06.05.2008 за розпорядженням заступника голови Севастопольського
апеляційного господарського суду О.А. Латиніна у складі судової колегії була
проведена заміна суддів Дугаренко О.В. та Лисенко В.А. на суддів Котлярову О.Л.
та Антонову І.В.

За
клопотанням представників сторін судочинство здійснювалось російською мовою.

Розглянувши
справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України судова колегія встановила наступне.

У
січні 2008 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до
господарського суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3,
просила  розірвати договір на поставку,
розробку, виготовлення та монтаж декоративного освітлення фасаду торгового
центру (м. Севастополь, вул. Токарева, 11) № 29/08 від 29.08.2007 та стягнути
заборгованість в розмірі 44982,50 грн., з яких: 23565,80 грн. - основний борг,
518,45 грн. - збитки від інфляції, 98,65 грн. - 3% річних, 801,40 грн. - пеня,
20000,00 грн. - збитки, пов'язані з юридичними послугами, посилаючись на
невиконання відповідачем умов договору.

Уточнивши
позовні вимоги заявою від 11.02.2008, позивач просив  стягнути з відповідача заборгованість в
розмірі 50130,84 грн., з яких: 23565,80 грн. - основний борг, 1737,33грн. -
збитки від інфляції, 104,31 грн. - 3% річних, 1064,00 грн. - пеня, 3659,40 грн.
- штрафні санкції, 20000,00 грн. - збитки, пов'язані з юридичними послугами.

Відповідач,
заперечуючи проти позову, вважає його безпідставним з огляду на те, що
порушення договору виникло не з його вини. (а.с. 58-59).

Оскаржуване
рішення мотивоване посиланням на загальні положення про зобов'язання та
підстави зміни або розірвання договору.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків
суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування
оскарженого рішення.

Відповідно
до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова
від зобов'язання  або одностороння
зміна  його  умов не
допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Згідно
зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору  та  вимог цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог,  що  звичайно ставляться.

Правовідносини
сторін виникли з договору на поставку, розробку, виготовлення та монтаж
декоративного освітлення фасаду торгового центру (м. Севастополь, вул.
Токарева, 11) № 29/08 від 29.08.2007, відповідно до умов якого відповідач
зобов'язався власними силами розробити та змонтувати з підключенням фасадне
декоративне освітлення Торгового центру, розташованого в м. Севастополь по вул.
Токарева, 11.

Згідно
з пунктом 2.1 договору загальна сума поставки та здійснення робіт складає
36594,00 грн.

На
виконання умов договору позивач перерахував платіжним дорученням № 41 від
13.09.2007 грошову суму у розмірі 23565,80 грн. (а.с. 22) на підставі рахунків
відповідача № 05/09-1, № 05/09-2 від 05.09.2007 (а.с. 23).

Пунктом
3.1.1 договору встановлено, що виконавець зобов'язаний протягом 39 робочих днів
з моменту отримання передоплати виконати роботи за договором.

Як
встановлено судом першої інстанції, зобов'язання з передоплати послуг позивачем
були виконані належним чином, однак послуги, передбачені умовами договору,
відповідачем не здійснено, у зв'язку з чим заборгованість останнього перед
позивачем склала суму 23565,80 грн.

Відповідно
до пункту 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір  може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у  разі
істотного порушення  договору
другою стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною
договору,  коли  внаслідок завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні
договору.

Оскільки
невиконання відповідачем робіт, передбачених умовами   договору заподіяли збиток економічним
інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про
істотне порушення відповідачем умов договору та задоволення позову в частині
його розірвання.

Відповідно
до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних
від  простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже,
суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув з відповідача 3% річних в сумі
104,31 грн. та збитки від інфляції у розмірі 1737,33 грн.

Як
свідчать матеріали справи, пунктом 7.1 договору встановлено, що за порушення
строків поставки і (або) виконання послуг відповідач сплачує позивачу пеню у
розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно
зі статтею 230 Господарського кодексу України та статтею 546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язань може забезпечуватися пенею.

Статтею
230 Господарського кодексу України встановлено, що  штрафними санкціями є господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі
порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно
до пункту 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких
визначається обліковою ставкою НБУ, якщо інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Законом
України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”
від 22.11.1996 передбачено, що розмір пені за прострочку платежу обмежений
подвійною обліковою ставкою НБУ.

Позов
у зазначеній частині обґрунтовано задоволено судом першої інстанції з огляду на
встановлений факт порушення відповідачем умов договору.

Відмовляючи
у позові у частині стягнення суми штрафу 3659,40 грн., нарахованого позивачем
на підставі пункту 6.2.1 договору, суд виходив з того, що статтею 231
Господарського кодексу України не передбачена можливість одночасного стягнення
пені та штрафу.

Пунктом
6.2.1 договору передбачено, що за немотивовану відмову здійснити роботи на
Виконавця покладається одноразовий штраф у розмірі 10% суми договору.

Згідно
зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Позивачем
не надано суду належних доказів відмови відповідача від виконання робіт, тому
підстави для задоволення позову у зазначеній частині відсутні.

Разом
з тим судова колегія вважає хибним посилання суду першої інстанції на Закон
України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22.11.1996, оскільки нарахована позивачем сума штрафу
3659,40 грн. не є мірою відповідальності за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

Доводи
апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на сплату юридичних
послуг в сумі 20000,00 грн. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судовими
витратами є лише оплата тих послуг, що надаються адвокатами - особами у
розумінні статті 2 Закону України "Про адвокатуру", які здійснюють
свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статті 4 цього Закону.

Правова
допомога у справі надавалась приватним підприємством „РСУ-107” відповідно до
договору на здійснення правової допомоги № 41 від 24.12.2007. Отже, ці витрати,
на думку судової колегії, не є обов'язковими, а здійснюються особою на свій ризик
і відшкодуванню в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу
України не підлягають.

Позивач
наполягає на стягненні суми 20000,00 грн. на підставі пункту 7.1 договору як
збитків з посиланням на статтю 224 Господарського кодексу України.

Відповідно
до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під  збитками розуміються  витрати, зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які  управнена сторона  одержала б у разі  належного виконання   зобов'язання
або додержання правил здійснення господарської діяльності другою
стороною.

Пунктом
7.1 договору дійсно передбачений обов'язок відповідача сплатити збитки, у тому
числі витрати на надання юридичної допомоги.

Однак,
як свідчать матеріали справи, договір на надання юридичної допомоги  № 41 від 24.12.2007 було укладено позивачкою
з приватним підприємством „РСУ-107”.

Згідно
Статуту приватного підприємства „РСУ-107” приватне підприємство  „РСУ-107” створено громадянином ОСОБА_5 і до
мети та предмету діяльності підприємства не відноситься надання юридичних
послуг.

Представником
позивачки - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 у суді на підставі
довіреності виступав ОСОБА_2, який не надав суду будь-яких доказів своєї
співпраці з  приватним підприємством  „РСУ-107” .

Наданий
представником позивача у засіданні суду апеляційної інстанції акт прийняття
виконаних робіт не може свідчити на користь правової позиції суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, оскільки складений 06.05.2008 та не був
предметом дослідження у суді першої інстанції.

Враховуючи
вищенаведене, висновок про часткове задоволення позовних вимог є законним,
обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і наявним матеріалам справи,
нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги його не
спростовують.

Керуючись
статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Севастополя від 12.03.2008 у справі № 5020-5/004 залишити без змін.

Головуючий
суддя                                                  Г.К. Прокопанич

Судді
О.Л. Котлярова

І.В. Антонова