ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "23" липня 2008 р. по справі № 07/37-42

від 23 липня 2008 р. по справі № 07/37-42

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Оснастка», м. Нововолинськ

до Державного підприємства «Волиньвугілля», м.Нововолинськ

про стягнення 2443 грн. 67 коп.

Суддя Сур’як О.Г.

Представники:

від позивача: Хільчук М.В., дор.№81/54 від 08.01.08р.

від відповідача: Німой Т.Є., дов.№9.1-11 від 08.01.08р.

В судовому засіданні 21.07.2008р. відповідно до ст.77 ГПК України, за згодою представників сторін (від позивача - Хільчук М.В., дор.№81/54 від 08.01.08р.; від відповідача - Німой Т.Є., дов.№9.1-11 від 08.01.08р., Пех Р.М., дов.№9.1-46 від 01.07.08р.), оголошено перерву до 23.07.2008р. для уточнення позовних вимог позивачем та надання додаткових доказів по справі.

Суть спору: Позивач – ВАТ «Оснастка» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача – ДП «Волиньвугілля» 3840,14грн., з них 3163,32грн. основного боргу по орендній платі за період з квітня 2005р. по 31.12.2007р. згідно договорів оренди №87-57/01 від 21.03.2002р. та №81-23/06 від 22.02.2006р., 552,08грн. інфляційних нарахувань, 114,74грн. – 3% річних.

У зв’язку з проведеною у відокремленого структурного підрозділу «Волиньвуглезбутпостач» ДП «Волиньвугілля» реструктуризацією, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог від 22.07.2008р. №88/726, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 1654,56грн. основного боргу по оплаті за оренду токарного верстата моделі TUR-50 за період з червня 2005р. по листопад 2006р., 678,45грн. інфляційних втрат та 110,66грн. – 3% річних, всього 2443,67грн.

Представник відповідача в судовому засіданні та у заяві від 23.07.2008р. суму уточнених позовних вимог визнав повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

21.03.2002р. за №87-57/01 та 22.02.2006р. за №81-23/06 між ВАТ «Оснастка» та відокремленим структурним підрозділом «Волиньвуглезбутпостач» ДП «Волиньвугілля» були укладені договори оренди обладнання.

Відповідно до умов даних договорів позивач (Орендодавець) передав, а відповідач (Орендар) прийняв в тимчасове платне користування верстат токарний моделі TUR-50 інв.№ 2153. Орендна плата сплачується грошовими коштами на розрахунковий рахунок або в касу Орендодавця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем з врахуванням щомісячного індексу інфляції до суми орендної плати. Термін дії договорів встановлювався з 01.10.2001р. по 30.11.2006р. включно.

В порушення своїх зобов’язань відповідач, у визначені договорами терміни, оплату не проводив, в зв’язку з чим за період з червня 2005р. по листопад 2006р. у нього виникла заборгованість в розмірі 1654,56грн.

Статтею 526 ЦК України, ст. 193 ГК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язань –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На момент розгляду спору заборгованість відповідача в сумі 1654,56грн. не погашена, стверджується рахунками-фактурами за даний період (а.с.19-25, 36-46), заявою ДП «Волиньвугілля» від 23.07.2008р. про визнання позову, а тому вимога позивача про стягнення 1654,56грн. за оренду обладнання обґрунтована і підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З огляду на викладене, з відповідача за прострочення платежу слід стягнути 678,45грн. інфляційних втрат та 110,66грн. – 3% річних (розгорнуті розрахунки зазначених сум в матеріалах справи, а.с. 67-68).

Відповідно до ст.49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони; суми витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, пов’язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Оскільки спір до розгляду суду доведений з вини відповідача, судові витрати в сумі 220грн. (з них: 102грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процессу) підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 526, 625, Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» (м.Нововолинськ вул.Луцька, 1; р/р 2762 в ГУДКУ у Волинській області, код 32365965 МФО 803014) на користь Відкритого акціонерного товариства «Оснастка» (м.Нововолинськ вул.Луцька, 25; р/р 2176 в ВГРУ КБ «Приватбанк» МФО 303440 код 05797977) 2443грн. 67коп. (з них: 1654,56грн основного боргу, 678,45грн. інфляційних втрат та 110,66грн. річних), а також 220грн. судових витрат по справі (з них: 102грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

Суддя О.Г. Сур’як

Суддя                                                    Сур'як О. Г.