ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.08 р.                     Справа № 44/434пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Енекс-Енерджи” (представник до судового засідання не з’явився), до товариства з обмеженою відповідальністю „Індекс-Капітал” (представник до судового засідання не з’явився) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Мо.Ст” (представник до судового засідання не з’явився), про визнання недійсним векселю № 5477 на суму 370’000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Енекс-Енерджи” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Індекс-Капітал” (далі – Компанія) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Мо.Ст” (далі – Фірма) про визнання недійсним векселю № 5477 на суму 370’000 грн. (далі – Вексель), емітованого 27.09.05 року векселедержателю Фірмі векселедавцем Товариством. Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на відсутності в бухгалтерському обліку Товариства даних про зобов’язання перед Фірмою, що порушує вимоги статті 4 Закону України „Про обіг векселів в Україні”, за якою вексель має видаватися лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані послуги та роботи (заборона безтоварності векселів).

Представник Товариства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав суду декілька судових рішень на підтвердження повноважень осіб, що підписали позов. 05.02.07 року позивач подав заяву про визнання недійсним договору № 17/08/02 від 17.08.05 року, визнання недійсними акту приймання-передачі виконаних робіт від 26.09.05 року і акту приймання-передачі цінних паперів від 27.09.05 року, а також визнання Векселю таким, що не підлягає оплаті. Заява Товариства від 05.02.07 року судом не розглядається та до уваги не береться, оскільки при її поданні позивач порушив обсяг процесуальних прав сторони, визначений статтею 22 ГПК України, одночасно змінивши як предмет, так і підстави позову, що не є допустимим. Суд також не може вважати зазначену заяву клопотанням про збільшення позовних вимог, оскільки норми статті 22 ГПК України під збільшенням розміру позовних вимог розуміють лише збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Аналогічна правова позиція викладена і в абзаці 2 пункту 3.7 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 року № 02-5/289 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”.

Представник Компанії заперечив проти позову, вказуючи, що Вексель не є правочином і до нього не можуть бути застосовані приписи ЦК України щодо недійсності правочинів, до того ж, відповідач зазначив, що представник Товариства Альперович О.І., повноваження якої ґрунтуються на довіреності від 02.11.06 року, виданої директором Литвиненком С.В., була не вправі підписувати позов, оскільки директором Товариства є Кортельов О.О.

Через означене відповідач просив залишити позов без розгляду.

Представник Фірми до жодного судового засідання не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, наразі суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ненаданий суду Фірмою відзив не може істотно вплинути на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, крім того, надання відзиву є правом, а не обов’язком відповідача.

Вислухавши у судовому засіданні представників Товариства та Компанії, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позовна заява від 18.12.06 року № 20-41/49296 була підписана представником Товариства Альперович О.І., причому повноваження останньої ґрунтуються на довіреності Товариства від 02.11.06 року, виданої директором Литвиненком С.В., призначеним на цю посаду рішенням загальних зборів учасників Товариства від 27.11.06 року. Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.07 року у справі № 40/51пн у позові Кортельова О.О. щодо визнання недійсними положень статуту Товариства відмовлено, причому судова колегія розцінила, що підстави для виконання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства від 27.10.06 року – відсутні. З огляду на наведене, суд вважає, що позовна заява подана повноважною особою, тому клопотання Фірми щодо залишення позову без розгляду задоволене бути не може.

Оцінивши зміст Векселю, суд дійшов висновку, що означений цінний папір за своєю суттю та правовою природою є простим векселем векселедавця Товариства зі строком платежу за пред’явленням, з наявною низкою недатованих індосаментних написів, та опротестованим 06.11.06 року нотаріусом в неплатежі на користь Компанії. Правове регулювання порядку видачі та обігу Векселю здійснюють норми Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, який набрав чинності для України 06.01.00 року в силу приєднання та ратифікації Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі.

Вексель підтверджує безумовне та безспірне зобов’язання Товариства сплатити векселедержателю грошову суму 370’000 грн., яке згідно статей 33 та 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі мало бути здійснене Компанією 06.11.06 року.

Зобов’язання за векселем відрізняється від інших цивільно-правових зобов’язань, оскільки воно є абстрактним (незалежним від обставин, що зумовили видачу векселя та ряд індосаментів), безумовним та безспірним, а також таким, що може бути переданим за індосаментом.

Норми статті 33 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі передбачають лише два випадки, коли Вексель може бути визнаний недійсним в судовому порядку – у разі невідповідності строку пред’явлення Векселю до платежу нормам статті 33 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а також у разі, якщо Вексель передбачає оплату боргу частинами.

За висновком суду, обидві зазначені підстави визнання Векселю недійсним не є застосовними до Векселя, оскільки Вексель має бути оплачений за пред’явленням (передбачений статтею 33 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі випадок), наразі Вексель не передбачає оплати боргу частинами, тому суд вважає, що передбачені законом підстави для визнання Векселю недійсним – відсутні.

Норми ЦК України, які визначають порядок визнання недійсними правочинів (у тому числі невідповідність правочину нормам закону) – не є застосовними до Векселя, оскільки останній не є правочином.

Таким чином, причиною виникнення спору є безпідставне з правової точки зору заявлення позовних вимог Товариством.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі статей 16, 19, 33, 38, 39, 77 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, керуючись ст.ст.22, 35, 43, 49, 59, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Енекс-Енерджи” до товариства з обмеженою відповідальністю „Індекс-Капітал” та до товариства з обмеженою відповідальністю „Мо.Ст” про визнання недійсним векселю № 5477 на суму 370’000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 4 примірниках:

1 –позивачу

2-3 –відповідачам

4 –господарському суду Донецької області