ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"07" жовтня 2008 р.

справа № 5020-12/399

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Таген”

до Головного управління Державного казначейства України в м. Севастополі

про стягнення з відповідача збитків в розмірі 81631,62 грн.,

Суддя Харченко І.А.,

Представники сторін

від позивача –не з’явився;

від відповідача –не з’явився;

Суть спору:

10.07.2008 товариства з обмеженою відповідальністю “Таген” звернулась до господарського суду м. Севастополя з позовом (вх. №1788) до Головного управління Державного казначейства України в м. Севастополі про стягнення з відповідача збитків в розмірі 81631,62 грн.

Ухвалою від 14.07.2008 позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №5020-12/399.

Сторони явку повноважних представників до судового засідання не забезпечили, ухвалу суду від 10.09.2008 не виконали, витребувані доказі не подали. Про дату, місце та час засідання повідомлено належним чином –рекомендованою кореспонденцією. Від представника позивача надійшла заява (вх. №13907 від 07.10.2008) про відкладання розгляду справи на більш тривалий строк у зв’язку з неможливістю явитись в судове засідання по причині знаходження у відрядженні. Документів, які підтверджують поважність причин не явки в судове засідання представника позивача, суду не надано.

Строк вирішення спору продовжувався, розгляд справи відкладався в порядку статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд,

встановив:

Відповідно до протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю „Таген” (надалі ООО „Таген”) від 11.04.1998, директором було призначено громадянина Донця Володимира Миколаєвича.

Вироком Гагарінського районного суду міста Севастополя від 07 квітня 2006 року та ухвалою апеляційного суду міста Севастополя від 22 серпня 2006 року Донця Володимира Миколаєвича виправдано за статтями 70, 165 частиною 2 Кримінального кодексу України та визнано винним та засуджено за частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України (Службове підроблення) та на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України звільнено від покарання в зв’язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з аналізу доказів вироку Гагарінського районного суду міста Севастополя від 07 квітня 2006 року, в ході досудового слідства, слідчим органом, як доказ вчинення злочину, було вилучено 64 790 кг мороженої хамси, яка належала ООО „Таген”. Постановою від 09.04.1999, в якості речових доказів, вилучена хамса приєднана до матеріалів справи (арк.с.18).

Позивач, посилаючись на статті 1166, 1176 Цивільного кодексу України просить стягнути з бюджету збитки у розмірі вилученої хамси.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов’язків, у тому числі щодо відшкодування збитків (шкоди), є зобов’язання, які виникають з договорів та інших право чинів або в наслідок завдання шкоди.

В даному випадку суд розглядає підстави про відшкодування як позадоговірної шкоди, тобто від зобов’язання, що виникає внаслідок завдання шкоди.

Частиною 6 статті 1176 Цивільного кодексу України закріплено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно до вимог статті 35 Господарського процесуального кодексу України, преюдиціальне значення для господарського суду має вирок суду з кримінальної справи, щодо певних подій та ким вони вчинені.

Вирок Гагарінського районного суду міста Севастополя від 07 квітня 2006 року та ухвала апеляційного суду міста Севастополя від 22 серпня 2006 року, на які посилається позивач, мають відношення щодо Донця Володимира Миколаєвича. Тому виправдання фізичної особи Донця Володимира Миколаєвича не є доказом вчинення шкоди ООО „Таген”, а тому обов’язок держави щодо відшкодування завданої шкоди позивачем не доведено.

Стосовно повернення вартості необґрунтовано вилученої хамси у ООО „Таген”, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до вимог статті 80 Кримінально-процесуального кодексу України речові докази зберігаються до набрання вироком законної сили або до закінчення строку оскарження постанови чи ухвали про закриття справи. Речові докази, які можуть швидко зіпсуватися і які не можуть бути повернуті володільцеві, негайно здаються відповідним державним або кооперативним організаціям для реалізації. Коли потім виникне необхідність у поверненні речових доказів, то організації, які їх одержали, повертають взамін такі самі речі або сплачують їх вартість по державних цінах, що існують в момент повернення.

Статтями 81, пунктом 9 частини 1 статті 324 Кримінально-процесуального кодексу України закріплено, що питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду.

Відповідно до вимог статті 330 Кримінально-процесуального кодексу України при постановленні вироку суд вирішує питання про речові докази, керуючись правилами, викладеними в статті 81 цього Кодексу. Речі, що не є речовими доказами в справі, повертаються їх законному володільцеві, хоч би останній і не пред'явив цивільного позову.

Статтею 404 Кримінально-процесуального кодексу України також закріплено таке: якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. Вирок не може бути звернено до виконання або виконуватися в частині засудження за діяння, караність якого була усунена нововиданим кримінальним законом. Своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок.

Таким чином, судом встановлено, що подальшу долю речових доказів у вигляді вилученої хамси, ані вироком Гагарінського районного суду міста Севастополя від 07 квітня 2006 року, ані ухвалою апеляційного суду міста Севастополя від 22 серпня 2006 року не вирішено. Тобто у держави зобов’язання щодо відшкодування збитків ООО „Таген” не виникло.

Порядок вирішення питань, зв'язаних з виконанням вироку регулюється статтею 411 Кримінально-процесуального кодексу України. Винесення ухвали у відповідності до вказаної статті може стати підставою для виникнення зобов’язання у держави щодо відшкодування збитків.

За такими обставинами, суд вважає за неможливе задовольнити вимоги позивача.

Керуючись ст. 35, 49, 69, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Примирники рішення надіслати на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя І.А. Харченко

Рішення оформлено та підписано

у порядку ст. 84 ГПК України

13.10.2008.