ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.08

Справа №АС17/337-08.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівненауково-виробниче об‘єднання ім. М.В. Фрунзе», м. Суми

до відповідачів: 1)Державної податкової інспекції в м. Суми, м. Суми;

2) Головного управління державного казначейства України в Сумській області, м. Суми

про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення 2 250 000 грн. 00 коп.

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Коваленка О.В.

суддів:                     Костенко Л.А.

Моїсеєнко В.М.

Представники:

Від позивача Жуков В.М.

Від відповідачів: 1) Клещенко О.М.; Марченко О.О.; Федіна Н.М.

2) не з‘явився.

Прокурор Передерій І.С.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми від 21.04.2008 р. №/0/29864, а також стягнути з державного бюджету на свою користь 2 250 000 грн. 00 коп. бюджетної заборгованості та судові витрати по справі.

Перший відповідач в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми від 21.04.2008 р. №/0/29864 прийнято відповідно до вимог законодавства і підстави для визнання його нечинним відсутні.

Другий відповідач в судове засідання не з‘явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 128 КАС України справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В письмовому відзиві зазначив, що станом на 02.06.2008 р. до нього не надходило відповідних документів для відшкодування податку на суму 2 250 000 грн. 00 коп., у зв‘язку з чим законні підстави для його відшкодування відсутні.

В судовому засіданні 24.06.2008 р. розгляд справи був відкладений до 02.07.2008 р. до 11 год. 00 хв. Під час друкування тексту ухвали та протоколу судового засідання помилково було зазначено наступну дату розгляду справи «29.07.2008 р. о 11 год. 30 хв.» замість вірної «02.07.2008 р. о 11 год. 00 хв.».

Суд вважає це опискою і відповідно до вимог ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне виправити описку в ухвалі господарського суду Сумської області від 24.06.2008 р. у справі №АС17/337-08 та зазначити дату розгляду справи 02.07.2007 р. о 11 год. 00 хв.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, суд встановив:

У відповідності з вимогами пп. 7.7.3 та пп. 7.7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивачем було подано першому відповідачу податкова декларація з податку на додану вартість за жовтень 2007р. з доданими заявами про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунками сум бюджетного відшкодування. Копію податкової декларації з додатками позивачем надано другому відповідачу.

З метою перевірки правомірності нарахування позивачем суми бюджетного відшкодування, першим відповідачем було здійснено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2007р., за результатами якої відповідачем було складено Довідку від 16.01.2008р. № 1/23-513/05747991, якою повністю підтверджено заявлену позивачем суму бюджетного відшкодування жовтень 2007р. Одночасно з цим першим відповідачем направлено запити щодо перевірки підприємств постачальників позивача на предмет встановлення сплати ним податку на додану вартість до бюджету.

Після отримання відповідей на запити, першим відповідачем було проведено позапланову нев’їздну документальну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, за наслідками якої складено акт перевірки від 16.04.2008р. № 4241/23-6/ та винесено оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення від 21.04.2008р. № /0/29864, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2 250 000 грн. за жовтень 2007р.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для винесення першим відповідачем оскаржуваного повідомлення-рішення, стало не підтвердження заявленої позивачем до відшкодування суми податку на додану вартість, оскільки за результатами направлених першим відповідачем запитів на виконання вимог Наказу ДПА України № 350 від 18.08.2005р. „Про порядок відшкодування податку на додану вартість” по ланцюгу постачання товарів (робіт, послуг) отриманих позивачем, не виявлено факту надмірної сплати податку на додану вартість постачальником у 2-й ланці ТОВ „Агрохім-Сервіс”.

Згідно отриманої відповідачем інформації від ВПМ Ленінської МДПІ у м. Луганську, щодо керівника ТОВ „Агрохім-Сервіс проводяться заходи по встановленню його місцезнаходження.

Через вказані підстави першим відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем пп. 7.7.1. п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням п. 1.3. та п. 1.8 ст. 1 вказаного закону та відсутність підстав для повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 2 250 000 грн. за жовтень 2007р.

Однак, разом з цим, суд вважає такі висновки першого відповідача безпідставними та здійсненими в порушення Закону України „Про податок на додану вартість”, а позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1.8. ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість”, бюджетне відшкодування – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким випадком, відповідно до п.п. 7.7.1. п. 7.7 ст. 7 Закону, є різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п 7.7.2. п. 7.7 ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

З наведених норм вбачається, що питання щодо встановлення від'ємного значення суми з податку на додану вартість поширюється тільки на окремо взятого платника податків (заявника бюджетного відшкодування), і цей факт законом не ставився у залежність від розрахунків з бюджетом третіх осіб (постачальників позивача), щодо яких першим відповідачем встановлено факт порушення податкового законодавства.

Бюджетному відшкодуванню підлягає сума податку фактично сплаченого отримувачем товарів та послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів та послуг за умови виникнення у такого платника права на податковий кредит.

Відповідно до 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) ... протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням товарів, послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, тощо.

Відповідно до п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

При цьому датою виникнення такого права на податковий кредит є дата сплати платником податку коштів за товари (роботи, послуги), або дата отримання від постачальника податкової накладної а не дата сплати зазначених коштів продавцем товарів (послуг) безпосередньо до бюджету.

Положення п. 1.3. та 1.8. ст. 1 Закону, містять загальні норми щодо самого поняття „платник податку” та „бюджетне відшкодування” і не передбачають підстав для виникнення права на бюджетне відшкодування та порядку його здійснення. Натомість п 1.8. ст. 1 Закону, прямо вказує на те, що бюджетне відшкодування підлягає поверненню платнику податку у випадках, визначених цим Законом, тобто у порядку, передбаченому ст. 7 Закону.

Таким чином, Законом, зокрема п. 1.3. та 1.8. ст. 1, не ставиться право позивача на податковий кредит, так само як і право на бюджетне відшкодування у залежність від факту сплати податку на додану вартість постачальником товарів (послуг) безпосередньо до бюджету, як про це безпідставно стверджується першим відповідачем.

Враховуючи наведені вище положення Закону та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази вбачається, що податковий кредит та послідуюче право на заявлене у жовтні 2007р. бюджетне відшкодування в розмірі 2 250 000 грн. виникло у позивача в зв’язку із здійсненням ним на користь ТОВ „Українська транспортна спілка” у вересні 2007р. часткової оплати товару (2-х газотурбінних двигунів) на суму 13 500 000 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 21314 від 06.09.2007р. та № 21315 від 06.09.2007р., оригінали яких позивачем для огляду було надано в судовому засіданні.

Поставка вказаного товару здійснювалася відповідно до укладеного між позивачем та ТОВ „Українська транспортна спілка” договору від 07.08.2007р. № 0708-07/СМО.

В зв’язку із сплатою позивачем грошових коштів у розмірі 13 500 000 грн. ТОВ „Українська транспортна спілка” було видано податкову накладну № 75 від 07.09.2007р. на суму 13 500 000 грн. (в тому числі 2 250 000 грн. податку на додану вартість) отримання позивачем якої також підтверджується наявними в матеріалах справи реєстрами отриманих податкових накладних у вересні 2007р.

Саме вказана сума податку на додану вартість у зв’язку з виникненням від’ємного значення у жовтні 2007р. була заявлена позивачем до відшкодування у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2007р., правильність розрахунку якої також підтверджується довідкою першого відповідача від 16.01.2008р. № 1/23-513/05747991.

Так, відповідно до п. 3.2.2. Довідки (арк. 28 Довідки), першим відповідачем встановлено, що розбіжностей між даними податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2007р. і даними реєстру отриманих та виданих податкових накладних за жовтень 2007р. не має.

В п. 3.2.4. Довідки (арк. 31 Довідки), перший відповідач вказав про відсутність порушень правильності визначення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту позивача з ПДВ за жовтень 2007р.

Відповідно до висновку, зробленого в п. 4 Довідки (арк. 32 Довідки), перший відповідач встановив, що проведеною перевіркою з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2007р. підтверджується заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Таким чином, першим відповідачем підчас перевірки позивача не було встановлено порушення ним чинного законодавства при формуванні податкового кредиту та розрахунку суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, у першого відповідача відсутні жодні правові підстави для зменшення заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2007р. у розмірі 2 250 000 грн., посилаючись при цьому на порушення податкового законодавства з боку постачальника у 2-й ланці ТОВ „Агрохім-Сервіс”.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість”, платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до п. 10.4 ст. 10 Закону, контроль за правильністю нарахування та сплати (перерахування) податку до бюджету здійснюється відповідним податковим органом.

Тобто, обов’язки з контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість, відповідно до Закону, покладаються на першого відповідача а не позивача, в зв’язку з чим немає підстав для позбавлення позивача права на бюджетне відшкодування через порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг) по ланцюгу.

Якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Як вбачається зі змісту складеного першим відповідачем акту перевірки від 16.04.2008р. № 4241/23-6/, фактів не відповідності вимогам закону договорів, укладених між позивачем та основними постачальниками газотурбінних двигунів першим відповідачем не встановлено, доказів визнання їх недійсним в судовому порядку до суду надано не було, дійсність податкових накладних та факту сплати позивачем податку на додану вартість в ціні товару (послуг) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та першим відповідачем також не заперечується.

За таких обставин правові підстави для зменшення заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 2 250 000 грн. за жовтень 2007р., відсутні.

Заперечення першого відповідача стосовного безтоварності договору від 07.08.2007р. № 0708-07/СМО судом також вважаються не обґрунтованими у зв’язку з наступним.

Безтоварність укладеного між позивачем та ТОВ „Українська транспортна спілка” договору від 07.08.2007р. № 0708-07/СМО обґрунтовується першим відповідачем тими обставинами, що позивач отримав податкову накладну          № 75 на придбання товару на суму 13 500 000 грн. від ТОВ „Українська транспортна спілка” 07.09.2007р., тоді як позивачем податкова накладна № 4575 на продаж цього ж товару на користь ГПУ „Шебелинкагазвидобування” була видана 06.09.2007р., тобто на день раніше від отримання податкової накладної на придбання вказаного товару.

З вказаних вище підстав перший відповідач дійшов висновку, що позивач здійснив продаж товару ГПУ „Шебелинкагазвидобування” раніше, ніж придбав його у ТОВ „Українська транспортна спілка”.

Однак, вказаний висновок першого відповідача є безпідставним, адже відповідно до пп. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону, податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом, що складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця.

Податкове зобов’язання у позивача (як продавця товару ГПУ „Шебелинкагазвидобування”) виникло в момент отримання ним від ГПУ „Шебелинкагазвидобування” часткової оплати за газотурбінні двигуни в розмірі 13 500 000 грн. здійсненої 06.09.2007р., що підтверджується наданими до суду першим відповідачем витягами з банківської виписки Акціонерно-комерційного банку „Золоті ворота” за 06.09.2007р.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 21314 та № 21315, вказана часткова оплата за газотурбінні двигуни в розмірі 13 500 000 грн. була здійснена позивачем на користь ТОВ „Українська транспортна спілка” також 06.09.2007р., тобто в той же день, в який позивач отримав вказані кошти в якості передплати за газотурбінні двигуни від ГПУ „Шебелинкагазвидобування”.

Що стосується податкової накладної № 4575, то вона була видана позивачем на користь ГПУ „Шебелинкагазвидобування” у відповідності до вимог пп. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону у момент отримання від ГПУ „Шебелинкагазвидобування” оплати за товар, тобто 06.09.2007р., а податкова накладна № 75 була видана ТОВ „Українська транспортна спілка” на користь позивача 07.09.2008р., тобто на слідуючий день після перерахування позивачем грошових коштів на користь ТОВ „Українська транспортна спілка”, що не суперечить чинному законодавству та не свідчить про безтоварність договору, як на це посилається перший відповідач.

Крім того, на вимогу суду позивачем надано до матеріалів справи акт від 30.10.2007р. приймання – передачі газотурбінних приводів у кількості 2 шт., відповідно до якого ТОВ „Українська транспортна спілка” на виконання договору № 0708-07/СМО від 07.08.2007р. передало а ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” прийняло вказаний вище товар, та прибутковий ордер № 40179 від 28.11.2007р., про оприбуткування вказаних виробів позивачем.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 2 від 27.08.2007р. до договору № 0708-07/СМО від 07.08.2007р., газотурбінні приводи у кількості 2 шт. постачаються ТОВ „Українська транспортна спілка” позивачу на умовах СРТ (ІНКОТЕРМС - 2000) – ДКС „Хрестище”, Красноградського району Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка двигунів фактично була здійснена у відповідності до умов поставки, передбачених вищевказаною додатковою угодою, що підтверджується актом від 30.11.2007р. приймання – передачі газотурбінних приводів у кількості 2 шт. між ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” та ГПУ „Шебелинкагазвидобування”.

В зв’язку з тим, що матеріалами справи підтверджується факт реального отримання позивачем товару з послідуючою передачею його ГПУ „Шебелинкагазвидобування” а також враховуючи, що першим відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження безтоварності здійснюваних позивачем угод, та не встановлено вказаних фактів безтоварності під час здійснення позапланової виїзної перевірки від 25.12.2007р. та позапланової не виїзної перевірки від 16.04.2008р., судом не можуть бути прийняті до уваги такі посилання першого відповідача.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення було винесено першим відповідачем в наслідок неправильного застосування п. 1.3., 1.8 ст. 1, з порушенням пп. 7.7.1. та 7.7.2. п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та в супереч порядку, передбаченому законами та конституцією України, в зв’язку з чим підлягає скасуванню, а сума бюджетної заборгованості в розмірі 2 250 000 грн. підлягає стягненню з бюджету на користь позивача в повному обсязі.

Заперечення другого відповідача щодо безпідставності залучення його позивачем у справу як сторону по справі судом також не приймається до уваги, адже відповідно до пп. 7.7.5 та 7.7.6 п. 7.7 ст. 7 Закону, податковий орган та органи державного казначейства визначають суми, що підлягають відшкодуванню з бюджету та здійснюють їх перерахування.

Відповідно до п. 4.1. „Порядку відшкодування податку на додану вартість”, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації, Державного казначейства України від 2 липня 1997 р. N 209/7, відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Отже, учасниками судового процесу у справах про стягнення бюджетної заборгованості є суб'єкти господарювання (позивач), органи державної податкової служби (1-й відповідач) та територіальні органи державного казначейства (2-й відповідач), на якого законом безпосередньо покладається обов’язок здійснити бюджетне відшкодування за рішенням суду.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, але відповідачі, з урахуванням всіх обставин справи, не подали суду належних доказів, які б об’єктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили їх позицію.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 87, 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті державного мита підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Виправити описку в ухвалі господарського суду Сумської області від 24.06.2008 р. у справі №АС17/337-08 та зазначити дату розгляду справи 02.07.2007 р. о 11 год. 00 хв.

2.          Позов задовольнити в повному обсязі.

3.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми від 21.04.2008р. № /0/29864.

4.          Стягнути з державного бюджету (40000, м. Суми, вул. Воскресенська 7, рах. № 0002, банк ГУДКУ у Сумській області, МФО 837013, Держбюджет м. Суми, Код , код бюджетної класифікації 14010200) на користь ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” (м. Суми, вул. Горького, 58, Код , рах.№ 3200, в АКІБ „УкрСіббанк”, м. Харків, МФО 351005, код банка 09807750) 2 250 000 грн. бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за жовтень 2007р.

5.          Стягнути з Державного бюджету (40000, м. Суми, вул. Воскресенська 7, банк ГУДКУ у Сумській області, МФО 837013, ) на користь ВАТ “Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе” (м. Суми, вул. Горького, 58, Код , рах. № 3200, в АКІБ „УкрСіббанк”, м. Харків, МФО 351005, код банка 09807750) 1 703, 40 грн. витрат по сплаті судового збору

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя            О.В. КОВАЛЕНКО

Суддя                                                                       Л.А. КОСТЕНКО

Суддя                                                    В.М. МОЇСЕЄНКО