ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.08
Справа№ 3/45А

Суддя    Н. Березяк
при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом:  СПД
ФО ОСОБА_1, м. Львів

до  відповідача : ДПІ у Франківському районі м. Львова

Про  скасування
податкових повідомлень-рішень

За участю
представників:

Від позивача: ОСОБА_2. -представник

Від відповідача: Кармелюк Т.Б. - представник

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть
спору : СПД
ФООСОБА_1подано позов до ДПІ у Франківському районі м. Львова про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Представник
позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив
задоволити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник
відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог з підстав, наведених у запереченні.

В
судовому засіданні 26.03.2008 р. оголошувалась перерва до 28.03.2008 р.

28.03.2008
року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали
справи, та оцінивши  докази в їх
сукупності , встановив наступне:

ДПІ у Франківському районі м. Львова
області було проведено виїзну планову документальну перевірку  СПД ФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.12.2005 року по
30.06.2007 року, за результатами якої складено Акт № 3127/17-2/ від
03.09.2007 року. На підставі зазначеного Акту податковою інспекцією винесено
податкове повідомлення-рішення № 21537/10/17-2 від 17.09.2007 року, яким
позивачу нараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі
79 929,00 грн. (в.т. числі 53 286,00 грн. основний платіж, 26 643,00 грн.
штрафна санкція) та податкове повідомлення-рішення № 21535/10/17-2 від 17.09.2007
року, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 1 456,00 грн.

Позивач
не погодився із зазначеними податковими повідомленнями -рішеннями, що стало
підставою їх оскарження в адміністративному порядку. За результатами розгляду
скарг, податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

СПД
ФО ОСОБА_1не погоджується із прийнятими податковою інспекцією податковими
повідомленнями -рішеннями , що стало підставою їх оскарження  в судовому порядку.

Проаналізувавши
всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,
суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При  прийняті
постанови,  суд  виходив з наступного :

Податкове
повідомлення - рішення № 21537/10/17-2 від 17.09.2007 року, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 79
929,00 грн. (в.т. числі 53 286,00 грн. основний платіж, 26 643,00 грн. штрафна
санкція), прийняте за порушення підприємцем п.1.3 ст.1, п.п.2.3.1 п.2.3, п.2.4
ст.2, п.4.1 ст.4, п.п.7.3.1, п.7.3 ст.7, п.п. ”б” п.9.6 ст.9, п.10.2 ст.10
Закону України „Про податок на додану вартість”.

Як
вбачається з акту перевірки № 3127/17-2/ від 03.09.2007 року з питань
дотримання позивачем правильності визначення сум податкових зобов'язань по
податку на додану вартість, податковою інспекцією встановлено, що підприємцем
занижено податок на додану вартість на загальну суму 74756 грн. в томі числі:
за січень 2007 року, у розмірі 46 623 грн., за лютий 2007 року у розмірі 17 287
грн. за березень 2007 року в розмірі 10 846 грн. В обґрунтування своїх
заперечень податкова інспекція посилається на здійснення підприємцем
господарських операцій з реалізації кузовів за ціною , нижчою за митну вартість
та за звичайну ціну  більше ніж на 20
відсотків.

Доводи
відповідача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Як
вбачається з матеріалів справи СПД ФООСОБА_1 продавався товар на Універсальній
товарній біржі "Галицька" на підставі біржових угод купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про товарну біржу" №1956-ХП від
10 грудня 1991 року на товарній біржі застосовуються вільні (ринкові) ціни. І
відповідно до ст. З цього ж Закону Товарна біржа має всі регулятори і права,
щоб "зупиняти на деякий час біржову торгівлю, якщо ціни біржових угод
протягом дня відхиляються більше ніж на визначений біржовим комітетом (радою
біржі) розмір".

В п.
1.20.4 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"
виписано: "Якщо товари (роботи, послуги) продаються з використанням
конкурсу, аукціону, біржової пропозиції або пропозиції на організованому
ринку цінних паперів, або коли продаж (відчуження) товарів здійснюється у
примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною є ціна, отримана при
такому продажі."

Податковою
інспекцією помилково визначено, що відповідно до п. 1.18 ст. 1 Закону України
"Про податок на додану вартість" - звичайні ціни розуміються та
застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно
до підпункту 1.20.10 пункту 1.20 статті 1 Закону України „ Про

оподаткування   прибутку
підприємств"   донарахування
податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення
звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування
податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку,
визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до
принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Законом
України „Про внесення змін до Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від
22.06.2004 р. № 1830-ІУ (пункт 4.3.5 статті 4) визначено, що нарахування
податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється
виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань
приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника)
відповідного податкового органу.

Виходячи
із наведеного податкові органи мають право визначати податкові  зобов'язання із застосуванням звичайних цін,
однак рішення про нарахування таких зобов'язань приймає суд за поданням
керівника (його заступника) податкового органу.

Не
зважаючи, що норми названих пп. 1.20.10 Закону № 334,які передбачають, що
методика визначення податкових зобов'язань внаслідок визначення звичайних цін
здійснюється за процедурою встановленою законом, - на сьогодні Верховною Радою
України не прийнято закону, який би визначав таку процедуру.

Окрім
цього слід звернути увагу, що визначення звичайної ціни наведено у пункті 1.20
статті 1 Закону України „ Про оподаткування прибутку підприємств" від
28.12.1994 р. № 334/94-ВР. Зокрема названим пунктом визначено, якщо цим пунктом
не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива
ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому
власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а
покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про
такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних
(а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для
визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація
про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах.
Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів
(наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови  платежів,
звичайних  для  такої
операції,   а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на
ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг)
визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає
на ціну, або може бути економічно обгрунтована. При цьому враховуються звичайні
при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами
якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку
зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт,
послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою
ознайомлення з ними споживачів.

Якщо
товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, визначення звичайної здійснюється із врахуванням таких
факторів. Для товарів (робіт, послуг), які продаються шляхом прилюдного
оголошення умов їх продажу, звичайною визнається ціна, що міститься у такому
прилюдному оголошенні.

Відповідно
до п.13 Указу Президента України від 23 .07.98 р.№817/98 «Про деякі заходи з
дерегулювання підприємницької діяльності»індикативні або звичайні ціни на
товари для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів на внутрішньому
ринку України яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним
порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватись органами
виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і
зборів та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних
про рівень цін на окремі види товарів.

Таким
чином названі вище норми Закону № 334 чи інших законодавчих актів не
передбачають формування звичайної ціни на рівні митної вартості товару.

Як
зазначалося вище, для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару
(роботи, послуги) договори і ідентичними (однорідними) товарами (роботами,
послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови
договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії),
строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а
також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на Ціну.

Митна
вартість не визначається жодним договором, при її декларуванні не можна
врахувати будь-яких співставних умов, пов'язаних з продажем товарів, оскільки
такі умови виникають тільки при аналогічних договірних відносинах, пов'язаних з
продажем.

З огляду на викладене, податкове
повідомлення-рішення № 21537/10/17-2 від 17.09.2007 року, яким позивачу
нараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 79
929,00 грн. підлягає скасуванню з наступних підстав:

Податковий орган не має права
приймати рішення про визначення податкових зобов'язань із застосуванням
звичайних цін. Таке рішення може бути прийнято судом за зверненням керівника
(його заступника) податкового органу. Як вбачається із змісту рішення, ДПІ у
Франківському районі м.Львова в суд не зверталася, а прийняла рішення
самостійно.

3а відсутності методики визначення
податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін, яка повинна бути
встановлена законом, визначення таких зобов'язань не можливе в принципі.

При визначенні звичайних цін на
реалізовані товари, що стало підставою для нарахування податкових зобов'язань,
ДШ у Франківському районі м.Львова в матеріалах перевірки застосовує митну
вартість товарів. Пунктом 1.20 статті 1 Закону № 334 наведено ряд факторів, які
можуть бути підставою для визначення звичайної ціни. Жоден із них не передбачає
формувати звичайну ціну на рівні митної вартості. Це дає підстави вважати, що
податковою інспекцією для визначення звичайної ціни використано елементи не
передбачені законом.

Що
стосується податкового повідомлення - рішення від 10 грудня 2007 року то слід
зазначити наступне:

Як
вбачається із матеріалів справи перевіркою встановлено порушення підприємцем
пп. 9.12.1, пп. 9.12.2 п. 9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб'' №889-ІУ від 22.05.03р (із змінами та доповненнями), ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"
№ 13-92 від 26.12.92р. (із змінами та доповненнями), ст.ст.2,6 Указу Президента
України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" від 03.07.98 N 727 (в редакції Указу Президента
України від 28.06.99 № 746), що, на думку відповідача,  призвело до заниження валового доходу за 2006
рік на 11200 грн.

В
обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на ту обставину, що суб'єкт
підприємницької діяльності, який вибрав спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, одержує протягом звітного року доходи інші, ніж зазначені у
Свідоцтві про сплату єдиного податку, то такі доходи протягом року підлягають
оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах, за
правилами та у порядку, встановленими пп.9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Законом України
від 22.05.2003 N 889 "Про податок з доходів фізичних осіб". Оскільки,
СПД ОСОБА_1 у 2006 році здійснював діяльність за умови сплати єдиного податку,
шляхом придбання свідоцтва про сплату єдиного податку із обраними видами
діяльності - оптова та роздрібна торгівля автотоварами, роздрібна торгівля
новими і вживаними автомобілями, сума доходу одержана від надання послуг по
передпродажній підготовці кузовів, одержана у 2006 році, на думку відповідача,
є доходом від іншого виду діяльності, який підлягає оподаткуванню податком з
доходів фізичних осіб на загальних підставах, за правилами та у порядку,
встановленими пп.9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Законом України від 22.05.2003 N 889
"Про податок з доходів фізичних осіб".

Зазначені
доводи відповідача не заслуговують на увагу суду , оскільки видом діяльності
СПД ФООСОБА_1 зазначеними в Свідоцтві платника єдиного податку, є оптова та
роздрібна торгівля автотоварами, роздрібна торгівля новими і вживаними
автомобілями, що не виключає здійснення перепродажної їх підготовки.

Відповідно
ст. 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва" - суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових платежів):

податку
на додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків;

податку
на прибуток підприємств;

податку
на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва);..."

Тому,
твердження податкової інспекції про заниження валового доходу підприємцем за
2006 рік на 11200,00 грн. є безпідставним.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення
зазначеної норми Відповідач не надав суду жодних доказів правомірності
прийняття ним спірного податкового повідомлення-рішення.

З
урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування
та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і
підлягають до задоволення.

Судові
витрати, за згодою сторін, покласти на позивача.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 21, 69, 70, 71,160-163, 167 п. п. 3, 6
Прикінцевих та перехідних положень КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги
задоволити.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення  № 21535/10/17-2 від
17.09.2007 року та податкове повідомлення-рішення № 21535/10/17-2/1 від
10.12.2007 року.

3. Скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м.Львова  № 21537/10/17-2 від 17.09.2007 року та
податкове повідомлення-рішення № 21537/10/17-2/1 від 10.12.2007 року.

4. Судові витрати
покласти на відповідача.

5. Постанову може бути
оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний
текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160
КАС України, 29.03.2008р.

Суддя