ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.08.08                                                                                           Справа№ 24/117

За позовом: Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

До відповідача: Міського державного комунального підприємства „Розділтеплокомуненерго”, м. Новий Розділ Львівської області

Про стягнення 2 511 519,96грн.

Суддя Хабіб М.І.

Секретар Савченко Ю.А.

Представники:

Від позивача –Працьовита С.М. –гол. юр/кон.

Від відповідача –Жук Б.Л. - директор

Суть спору: Позов заявлено про стягнення 2 511 519,96грн., в т.ч.: 1 617 963,82 грн. основного боргу за газ, переданий в січні-червні та жовтні 2006р., 166 349,33грн. пені, нарахованої за період з 12.12.2007р. по 12.06.2008р., 619 452,10грн. втрат від інфляції за період з лютого2006р. по квітень 2008р. та 107 754,71грн. 3% річних, нарахованих за період з 11.02.2006р. по 12.06.2008р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005 року, позивач передав відповідачеві в січні-червні та в жовтні 2006року природний газ на загальну суму 5 239 978,72грн., який відповідач згідно із п.6.1 договору зобов”язувався оплатити до 10 числа місяця, наступного за звітним. Однак відповідач оплатив природний газ частково в сумі 3 622 014,90грн. Заборгованість відповідача становить 1 617 963,82грн. Крім того, на підставі п.7.2 договору позивачем заявлена до стягнення пеня в сумі 166 349,33грн., та на підставі ст.625 ЦК України заявлені втрати від інфляції в сумі 619 452,10грн. і 3% річних в сумі 107 754,71грн.

У відзиві за №310 від 31.07.2008р. відповідач визнає заборгованість перед позивачем. та пояснює її виникнення заборгованістю населення за комунальні послуги, в т.ч. і за газ, невідповідністю фактичної вартості теплової енергії затвердженим тарифам. Відповідач вважає, що його вина у виникненні боргу відсутня.. Посилаючись на скрутне фінансове становище, відповідач просить зменшити на 100% пеню, втрати від інфляції та 3% річних.

Представник позивача заперечує проти зменшення пені, втрат від інфляції та 3% річних.

За згодою представників сторін в судовому засіданні 05.08.2008року оголошено перерву до 14.08.2008року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

На підставі договору №06/05-2401 ТЕ-21 від 30.12.2005 року, позивач передав відповідачеві в січні-червні та жовтні 2006року природний газ на загальну суму 5 239 978,72грн., що підтверджено актами передачі-приймання від 31.01.2006р.,28.02.2006р.,31.03.2006р.,30.04.2006р.,31.05.2006р., 30.06.2006р. та від 31.10.2006р., які підписані двома сторонами.

Згідно із п.6.1 договору , остаточний розрахунок за фактично спожиті обсягу газу здійснюються на підставі акту приймання-передачі до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається із матеріалів справи, за період з лютого 2006р. по січень 2007р. відповідач оплатив природний газ в сумі 3 622 014,90грн., заборгованість становить1 617 963,82грн., яку відповідач визнає.

За несвоєчасну оплату газу на підставі п.7.2 договору позивачем заявлена до стягнення пеня в сумі 166 349,33грн., та на підставі ст.625 ЦК України заявлені втрати від інфляції в сумі 619 452,10грн. та 3% річних –107 754,71грн.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

В силу ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник) зобов”язується передати покупцю у встановлений строк товар, а покупець зобов”язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов”язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов”язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов”язання учасник господарських відносин зобов”язаний сплатити штрафні санкції ( неустойку, пеню, штраф), що передбачено ст.230 ГК України.

Відповідно до п.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов”язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошового зобов”язання встановлюються у відсотках, розмір яких обліковується обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами.

Згідно із ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не оплатив у встановлений строк поставленого йому газу, суму боргу відповідач визнає. За несвоєчасну оплату газу позивачем на підставі п.7.2 договору нарахована пеня та на підставі ст625 ЦК України нараховані втрати від інфляції та 3%річних.

Відтак, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають до задоволення.

Щодо клопотання позивача про зменшення розміру пені, заявленої до стягнення, то враховуючи ступінь виконання зобов”язання по оплаті поставленого газу, фінансовий стан відповідача, а саме: відсутність прибутку та збитки за 2006рік в сумі 2 511,9 тис. грн., відсутність прибутку та збитки за 1-ше півріччя 2008р. в сумі 179,5 тис. грн., що підтверджено поданими суду квартальними балансами підприємства та звітами про фінансові результати за січень-грудень 2006р., за І-ІІ квартали 2008р., суд вважає можливим зменшити розмір пені, яка підлягає до задоволення, та стягнути її у розмірі 60 000 грн.

В частині зменшення заявлених до стягнення втрат від інфляції та 3% річних клопотання відповідача відхиляється у зв”язку з тим, що ст.83 ГПК та ст. 233 ГК України суду надано право лише на зменшення розміру штрафних санкцій.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 77, 82-85, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити частково.

Стягнути з Міського державного комунального підприємства „Розділтеплокомуненерго”, ідент. код 30568470, адреса: 81652, м. Новий Розділ Львівської області, вул.. Грушевського, 37, на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, ідент. код 31301827, адреса: 04116, м.Київ, вул.Шолуденка,1: -: 1 617 963,82 грн. основного боргу, 60 000,00грн. пені, 619 452,10грн. втрат від інфляції, 107 754,71грн. 3% річних, 25 115,19грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

2.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                           Хабіб М.