ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08                                                                                           Справа № 19/41

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянув матеріали апеляційної скарги Військової частини А-0796, м. Рівне, вих. № 708 від 23.05.2008р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.05.2008 року

у справі № 19/41, суддя Тимошенко О.М.,

за позовом ВАТ «Укртелеком»в особі Центру телекомунікаційних послуг Рівненської філії ВАТ «Укртелеком», м. Рівне

до – Військової частини А-0796, м. Рівне

про стягнення 2 710, 84 грн. боргу,

за участю представників

від позивача: Корицька І.А. - юрисконсульт;

від відповідача: Матвіюк М.А. –представник.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.05.2008 року у справі № 19/41 позов ВАТ «Укртелеком»в особі Центру телекомунікаційних послуг Рівненської філії ВАТ «Укртелеком»про стягнення з Військової частини А-0796 2 710, 84 грн. боргу – задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач –ВЧ А-0796, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 20.05.2008 року у даній справі та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Ним неодноразово направлялись заявки на фінансування в довольчий орган про виділення коштів на оплату послуг за договором № 19/160 від 17.03.2006 р., однак фінансування проведено не було.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти доводів скаржника, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 17 березня 2006 року між ВАТ «Укртелеком»та Військовою частиною А-0796 було укладено договір № 19/160 про надання в користування каналів кабельної каналізації, згідно якого позивач зобов’язався надати відповідачу (споживачу) в користування канали в кабельній каналізації, а відповідач - своєчасно проводити оплату за надані послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору плата за надання місця у кабельній каналізації Укртелекому вноситься споживачем після отримання узгодженої проектної документації згідно з рахунком Укртелекому відповідно до діючих тарифів. При оплаті зазначених послуг нараховується податок на додану вартість за ставкою, діючою на момент оплати. Плата вноситься споживачем щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця наступного за поточним, на підставі рахунку, виставленого Укртелекомом.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов договору відповідач проводив розрахунки за надані послуги не своєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01.04.2008 року утворилась заборгованість в розмірі 2 290,51 грн. (за період з 01.08.2006 р. по 31.03.2008 р.). Дана заборгованість підтверджується, зокрема, оборотною відомістю організації за 2006 рік та карткою підприємства за 2007 рік.

Статтею 193 ГК України, яка кореспондує зі статтею 526 ЦК України, передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб’єкта, який порушив зобов’язання, не звільняє цього суб’єкта від обов’язку виконати зобов’язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов’язання. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Порушення боржником, взятих на себе зобов’язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549).

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 44, 27 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 376, 06 грн.

Посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування не може слугувати підставою для зменшення розміру неустойки, оскільки, за період надання позивачем послуг (з серпня 2006 р. по березень 2008 р.) при обов'язку здійснення щомісячної оплати, відповідачем було здійснено лише одну проплату на суму 341,87 грн. (грудень 2006 р.), а протягом 2007-2008 р.р. не вчинено жодної. Крім того, розмір нарахованої позивачем пені не є надмірно великим, тому судова колегія не вбачає підстав для застосування п. 3 ст. 83 ГПК України щодо зменшення розміру неустойки.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відповідність рішення Господарського суду Рівненської області законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування такого.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Рівненської області від 20.05.2008 року у справі № 19/41 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.