КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

21.07.08 р.                                                                                          № 13/040-08

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Фаловської І.М.

Жук Г. А.

при секретарі судового засідання Єрмак Л.В.,

за участю:

від позивача: представник за дов. №75 від 14.01.2008 року Морозюк Д.О.,

від відповідача: представник за дов. №126 від 03.01.2008 року Стрілко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»на рішення господарського суду Київської області від 31.03.2008 року,

у справі           №13/040-08 (суддя С.Ю. Наріжний),

за позовом          відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», м. Київ,

до                    акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», м Фастів Київської області,

про                    відшкодування матеріальних збитків, -

встановив:

23.01.2008 року відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»(позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»(відповідач) про відшкодування матеріальних збитків (а.с. 2-4). Позовні вимоги мотивовані тим, що до позивача відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування»перейшло право вимоги до відповідача, який є страховиком за договором обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 в позові відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»про відшкодування матеріальних збитків відмовлено повністю (а.с. 99-103).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд, визнавши відповідача особою, яка не несе відповідальності за заподіяні автомобілю страхувальника позивача збитки, а позивача особою, до якої не переходить право вимоги до відповідача на підставі того, що позивач не є ані стороною договору між відповідачем і страхувальником відповідача, ані спадкоємцем (правонаступником) страхувальника позивача, керуючись ст. ст. 512, 528 та 993 ЦК України, Законом України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та Законом України «Про страхування», відмовив в задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, відкрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 та прийняти нове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: неправильно витлумачено поняття винний в нанесенні шкоди та відповідальний за завдану шкоду; не враховано положення ст. 37 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; не враховано положення п. 4. ч. 1 ст. 512 та ч. 1 ст. 528 ЦК України та невірно дано оцінку праву регресу, як договірним відносинам, хоча, на переконання скаржника, це є виключно позадоговірні відносини.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 27.05.2008 року апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»на рішення господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

В судових засіданнях апеляційного господарського суду, представник скаржника вимоги, викладені в апеляційній скарзі підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а спірне рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 15.07.2007 року в м. Вінниця на вулиці Келецькій відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу ВАЗ-2107, реєстраційний номер АВ2207АН, під керуванням гр. Щура М.В., та транспортного засобу Hyundai Coupe, реєстраційний номер АВ8008АМ, під керуванням гр. Назаренка М.М.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 04.09.2007 року у справі №3-22283 гр. Щура М.В. визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді покладення обов’язку щодо сплати штрафу в розмірі 17 грн. (а.с. 37).

Місцевим господарським судом було також вірно встановлено, що транспортний засіб Hyundai Coupe, реєстраційний номер АВ8008АМ, якій отримав механічні пошкодження в результаті зіткнення 15.07.2007 року з автомобілем ВАЗ-2107, реєстраційний номер АВ2207АН, був застрахований позивачем на підставі договору страхування наземного транспорту (автомобільного) та переданий під заставу (програма «Престиж») №01/208/2.1.5.1 від 17.05.2007 року (а.с. 5-9). Як вбачається з умов цього договору страхування, позивач взяв на себе зобов’язання по відшкодуванню Назаренку М.М. (страхувальник позивача) збитки, які може зазнати останній у результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу та додаткового обладнання до нього.

Поряд з цим, згідно полісу №ВВ/0005455 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правову відповідальність гр. Щура М.В. (страхувальник відповідача) застраховано у відповідача (а.с. 18).

Як було вірно встановлено господарським судом першої інстанції, в результаті зазначеного вище ДТП автомобілю Hyundai Coupe, реєстраційний номер АВ8008АМ, було завдано матеріальний збиток, на загальну суму 95 952,73 грн. що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз №1596 від 08.08.2007 року (а.с. 19-33).

16.07.2007 року страхувальник позивача (Назаренко М.М.) звернувся з заявою до позивача про проведення страхової виплати в зв’язку з настанням страхового випадку (а.с. 16-17).

Позивачем, як страховиком за договором добровільного страхування автотранспорту №01/208/2.1.5.1 від 17.05.2007 року та на підставі вказаної заяви про виплату страхового відшкодування, на користь страхувальника позивача (Назаренко М.М.) було виплачене страхове відшкодування у розмірі 95 191,78 грн. Факт здійсненого перерахування грошових коштів підтверджується платіжним дорученням №3937 від 27.09.2007 року (а.с. 36).

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, вважаючи відповідача відповідальною особою за завдання майнової шкоди страхувальником відповідача (Щура М.В.), позивач, як страховик особи, якій він відшкодував отримані збитки, звернувся до суду з позовом про стягнення в порядку регресу з відповідача матеріальних збитків.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду має бути скасовано з наступних підстав.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки ДТП сталася з вини Щура М.В. (страхувальника відповідача), тому відповідно до ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, тобто позивач, як страховик Назаренка М.М., має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, тобто до Щура М.В.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується сторонами спору, 17.05.2007 року між позивачем та громадянином Назаренко М.М. був укладений договір добровільного страхування №01/208/2.1.5.1 відносно автомобіля Hyundai Coupe, реєстраційний номер АВ8008АМ, на виконання умов якого позивач, за страховим випадком, що настав 15.07.2007 року, сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 95 191,78 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, до позивача, як страховика, який виплатив Назаренку М.М. страхове відшкодування, перейшло право вимоги відшкодувати заподіяні збитки до особи, відповідальної за їх заподіяння.

Як було встановлено судовою колегією, відповідач є тією особо, яка відповідно до полісу обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого встановлено з 23.01.2007 року по 22.01.2008 року, прийняла на себе, як страховик, зобов’язання забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок дорожньо-транспортної події, винуватцем якої буде Щур М.В., як власник автомобіля ВАЗ-2107, реєстраційний номер АВ2207АН.

Так згідно із ст. 3, 6, ч. 22.1 ст. 22 Закону «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров’ю, майну третьої особи. При цьому, ст. 28 Закону визначає, що відшкодуванню підлягає шкода, яка пов’язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 9.2 ст. 9 цього Закону, обов’язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25,500 грн. на одного потерпілого.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що в даному випадку до позивача, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України перейшло не тільки право вимоги, яке його страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, але й ті права, які були пов’язані із забезпеченням виконання з боку відповідальної за заподіяну шкоду особи такого її обов’язку, як відшкодування цієї шкоди.

Тобто, за переконанням судової колегії, оскільки згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснювалось з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров’ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, то право вимоги від такої особи, якою у цій справі є Назаренко М.М., відповідно до ст. 27 Закону України та за встановленими обставинами справи, перейшло до позивача, як страховика, яким було відшкодовано завдану шкоду.

Згідно з п. 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов’язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, у разі, коли такі витрати здійснюються за згодою страховика. Якщо страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі витрати без попереднього погодження із страховиком, страховик має право відмовити у компенсації таких витрат або зменшити їх розмір з урахуванням вимог законодавства України про порядок відшкодування такої шкоди.

Водночас, доказів щодо того, що потерпілий, автомобіль якого був ушкоджений (Назаренко М.М.) звертався за отриманням страхового відшкодування та за відшкодуванням завданих йому збитків до відповідача матеріали справи не містять. Проте, колегія суддів встановила, що необхідність у такому зверненні у Назаренка М.М. була відсутня, оскільки він застрахував свій автомобіль у позивача, а відтак звертався до позивача відповідно до умов укладеного між ними договору страхування та отримав від позивача страхове відшкодування у розмірі заподіяної матеріальної шкоди.

Тому, за наведених обставин, судова колегії дійшла до висновку, що згідно з п. 37.4 ст. 37 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач, як страховик Щура М.В., має право здійснити виплату безпосередньо потерпілому, яким є Назаренко М.М. або відповідачу, як підприємству, яке надає послуги, пов’язані з відшкодуванням збитків та погоджене потерпілим, оскільки між ними був укладений договір добровільного страхування.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що враховуючи розмір позовних вимог, який складає 25 500,00 грн., що не перевищує лімітів відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленого ч. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В цьому випадку це стосувалось відповідача, який мав би довести належними засобами доказування відсутність підстав для відшкодування завданих його страхувальником збитків, чого зроблено не було.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вказане, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом були невірно застосовані норми матеріального права при задоволенні позовних вимог. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 має бути скасовано та прийнято нове судове рішення.

Зважаючи на наведене вище, керуючись ст. ст. 43, 33, 34, 43, 49, 99, 101, п. 2) ст. 103, ст. ст.104, 105 ГПК, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.                    Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»на рішення Господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 за позовом відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»про відшкодування матеріальних збитків –задовольнити.

2.                    Рішення Господарського суду Київської області від 31.03.2008 року у справі №13/040-08 за позовом відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»про відшкодування матеріальних збитків –скасувати.

3.                    Прийняти нове рішення, яким позов відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»до акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»про відшкодування матеріальних збитків задовольнити повністю.

4.                    Стягнути з акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»(Київська область, м. Фастів, ) на користь відкритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»(м. Київ, ) 25 500,00 грн. - основної суми боргу, 255,00 грн. –в якості відшкодування витрат по сплаті державного мита за розгляд справи в місцевому господарському суді, 118,00 грн. –в якості відшкодування витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу та 127,50 грн. – в якості відшкодування витрат за подання апеляційної скарги.

5.          Доручити господарському суду Київської області видати відповідний виконавчий документ.

6.                    Справу №13/040-08 повернути до господарського суду Київської області.

7.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Фаловська І.М.

Жук Г. А.

Дата відправки 24.07.08