СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05"
травня 2008 р.

Справа  № 34-26/166-07-3851

За
позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення на суму 57685грн.

Суддя Фаєр Ю.Г.

В
судовому засіданні приймали участь

від позивача: ОСОБА_1
-особисто;

від
відповідача: ОСОБА_3 -представник, діючий на підставі довіреності від
03.04.08р.,  ОСОБА_4- діюча на підставі
довіреності від 15.10.07р.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду з позовом
про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 збитків у розмірі
56576,97грн., у т.ч. 19235грн. неотриманого прибутку, 22340грн. сплачених
штрафів, 15001,97грн. витрат по оплаті договору на надання правової допомоги. В
обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про перешкоджання
відповідачем у вивозі належного позивачу майна - розпиловочного станка та
витяжки шляхом опечатування орендованого приміщення, де знаходилось майно, чим
позбавив останнього можливості володіти, користуватись та розпоряджатись
вказаним майном, в тому числі виконувати умови договорів з третіми особами, що
стало причиною сплати штрафів третім особам за порушення договірних зобов'язань
та недоотримання прибутку від підприємницької діяльності, пов'язаної з обробкою
деревини.

Відповідач
проти позову заперечує із зазначенням, що позивач не довів, що відповідачем
створювались перешкоди у вивезенні обладнання для виготовлення меблів, а також
те, що в орендованому приміщенні взагалі було встановлене це обладнання, наявні
у справі докази не підтверджують, що укладені позивачем з третіми особами
договори на постачання меблів виконувались. Факт передачі меблів і факт
пропуску передачі товару також є недоведеним у зв'язку з тим, що жодним
договором не встановлений чіткий строк виконання позивачем обов'язків щодо
поставки меблів. Відповідач також стверджує що саме позивач порушив умови
договору оренди від 01.11.2005р. щодо сплати орендних платежів, внаслідок чого
цей договір й був розірваний. Крім того, відповідач зазначає, що надана
позивачем книга обліку доходів та витрат не зареєстрована належним чином в
органах державної податкової служби, а надані позивачем видаткові касові
ордери, відображені позивачем у цій книзі обліку доходів та витрат №170 не
свідчать про фактичне неотримання позивачем прибутку з вини відповідача.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. позов задоволено
частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 19235грн. неотриманого
прибутку, 31465грн. сплачених штрафів, 625грн. судових витрат; в іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2007р. рішення
господарського суду Одеської області від 11.06.2007р. змінено; з відповідача на
користь позивача стягнуто 19235грн. неодержаного прибутку та 22340грн.
додаткових витрат у вигляді сплачених штрафів, 501,89грн. судових витрат; в
решті рішення залишено без змін.

Постановою
Вищого господарського суду України від 20.11.2007р. касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного
господарського від 02.08.2007р. та рішення господарського суду Одеської області
від 11.06.2007р. у справі №26/166-07-3851 скасовано, справу направлено на
новий  розгляд  до
господарського  суду  Одеської
області, розгляд якої доручено судді Фаєр Ю.Г.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 19.12.2007р. вказану справу прийнято
до провадження з присвоєнням №34-26/166-07-3851.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 25.12.2007р, приймаючи до уваги
надходження до господарського суду Одеської області запиту Вищого
господарського суду про надіслання справи №26/166-07-3851, у зв'язку з
надходженням до Вищого господарського суду України касаційної скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Верховного суду України, провадження по зазначеній
справі зупинено до розгляду Верховним судом України касаційної скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 по справі №26/166-07-3851.

Приймаючи
до уваги усунення обставин, що зумовили зупинення провадження по справі,
ухвалою господарського суду Одеської області від 03.03.2008р. провадження у
справі №34-26/166-07-3851 поновлено.

Під
час нового розгляду справи 22.04.2008р. позивач надав суду заяву про зміну
позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача суми заподіяних збитків
31465грн., сум витрат на юридичну консультацію 1500грн., суми упущеної вигоди
24720грн., всього разом 57685грн., суми судових витрат державного мита та
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в розмірі
118грн., від іншої частини позовних вимог, заявлених в позовній заяві від
07.05.2007р., позивач відмовився.

Відповідач
проти позову заперечує з вищевикладених підстав. Під час нового розгляду справи
письмові пояснення суду не надані.

Розглянувши
матеріали справи, суд встановив.

01.11.2005р.
між ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір
оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець здає
орендарю у користування нежитлове приміщення загальною площею 126кв.м. за
адресою: вул. Князева, 39, м. Татарбунари, для виготовлення у ньому меблів, за
що останній зобов'язався сплачувати орендну плату в розмірі 500грн. щомісячно
(п.2).

Відповідно
до п.9 договору, даний договір укладений на триста п'ятдесят чотири дні, з
01.11.2005р. по 01.10.2006р.

Згідно
повідомлення Татарбунарського відділення МДПІ у Саратському районі Одеської
області №4317 від 05.07.07р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником
єдиного податку за видом діяльності «виготовлення меблів».

Як
вбачається з матеріалів справи, для здійснення підприємницької діяльності з
виготовлення меблів позивач 24.10.2005р. за договором №1 придбав розпиловочний
станок "Ярома" та витяжку, обладнання було ним отримано по накладній
№22 від 02.12.2005р.

З
метою отримання прибутку від своєї підприємницької діяльності позивачем
укладені договори на постачання товару від 03.02.2007р. з гр. ОСОБА_5, від
05.02.2007р. з гр. ОСОБА_6, від 07.02.2007р. з гр. ОСОБА_7, від 10.02.2007р. з
гр.ОСОБА_8, від 14.02.2007р. з гр. ОСОБА_9, якими було передбачено вартість
виготовлення меблів, строки поставки, а також цивільно-правову відповідальність
позивача за порушення умов договору у вигляді сплати штрафу.

Після
закінчення строку дії договору оренди від 01.11.2005р. позивач продовжував
користуватися орендованим приміщенням у відповідності до ст.764 Цивільного
кодексу України за відсутності заперечень з боку відповідача.

16.02.2007р.
відповідач повідомив позивача про те, що не має наміру здавати в оренду
приміщення, та запропонував звільнити приміщення, що останнім і було зроблено.
При цьому позивач стверджує, що при вивільнені вказаного приміщення відповідач
перешкодив позивачеві у вивозі його майна -розпиловочного станка та витяжки,
шляхом опечатування вказаного приміщення
паперовою смугою з відбитком власної печатки та написом на ній - „не
вскрывать” від 16.02.2007р. Викладене зумовило, на думку позивача, позбавлення
відповідачем позивача можливості володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним
майном, внаслідок чого він не зміг виконати умови вищезазначених договорів.

Вказані
обставини, за переконанням позивача, позбавили його можливості виконати у
строки договірні зобов'язання щодо виготовлення та постачання меблів, внаслідок
чого позивач був позбавлений можливості отримати прибуток за цими договорами, а
також сплатив штраф - прямі матеріальні збитки на загальну суму 31465грн. по
наступним касовим ордерам : 20.02.2007р. ОСОБА_5 - 1750грн.; 21.02.2007р.
ОСОБА_6 - 7500грн.; 26.02.2007р. ОСОБА_7 - 13090грн.; 10.03.2007р. ОСОБА_9 -
7200грн.; 26.02.2007р. ОСОБА_8 - 1925грн., які підтверджуються, на думку
позивача, укладеними з зазначеними вище особами договорами на виготовлення
меблів, прибутковими та видатковими касовими ордерами, та є у відповідності до
вимог ч.11 ст.8 Закону України „Про захист прав споживачів" документами,
підтверджуючими проведення розрахунків.

Разом
з тим, позивач зазначив, що він не отримав вигоду, яку він міг би отримати у
випадку виконання договорів на загальну суму 24720грн., а саме: за договором з
ОСОБА_5 3500грн. - вартість меблів за договором, 1700грн. - вартість матеріалів
на виготовлення меблів, 575грн. - інші затрати, тобто сума очікуваного прибутку
становить 1225грн.; за договором з ОСОБА_6 15000грн. - вартість меблів за
договором, 8500грн. - вартість матеріалів на виготовлення меблів, 1250грн. -
інші затрати, тобто сума очікуваного прибутку становить 5250грн.; за договором
з ОСОБА_7 26180грн. - вартість меблів за договором, 11090грн. - вартість
матеріалів на виготовлення меблів, 2330грн. - інші затрати; тобто сума
очікуваного прибутку становить 12760грн.; за договором з ОСОБА_9 14400грн. -
вартість меблів за договором, 7800грн. - вартість матеріалів на виготовлення
меблів, 2400грн. - інші затрати, тобто сума очікуваного прибутку становить -
4200грн.; за договором з ОСОБА_10 3850грн. - вартість меблів за договором,
1885грн. - вартість матеріалів, 680грн. - інші витрати, тобто сума очікуваного
прибутку - 1285грн.

Також
позивач зазначив, що оскільки відповідач відмовлявся добровільно відшкодувати
заподіяні збитки, позивач поніс збитків з оплати юридичних консультацій в
розмірі 1500грн. для захисту своїх прав під час звернення до суду.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як
вбачається із змісту позовної заяви та змін до неї, предметом позовних вимог
позивач визначив стягнення збитків у вигляді прямої матеріальної шкоди, тобто,
застосування одного з правових наслідків порушення зобов'язання, передбаченого
ст.611 Цивільного кодексу України та ст.217 Господарського кодексу України.

Статтею
22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа
зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно
до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту,
права або законні інтереси якого порушені.

Під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для
визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення
збитків (шкоди) суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу
цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника.
Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або
неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з
наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного
правопорушення.

При
цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання;
натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або
неналежного виконання зобов'язання боржником, розміру завданих збитків та
прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Відповідно
до ч.2 ст.614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення.

Згідно
ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України істотні обставини
справи підлягають доведенню належними та допустимими доказами стороною, яка
посилається на такі обставини; докази, на які посилається сторона, приймаються
судом, якщо ці докази містять відомості про факти, що є предметом доказування у
даній справі.

Позивач,
зазначивши у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог про перешкоджання
відповідачем розпоряджатись належним позивачу майном, не зазначив та не довів
суду всупереч вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України, яким
чином безпосередньо здійснювалось перешкоджання в обґрунтування неправомірності
дій з опечатування власником належного йому приміщення, в якому знаходяться
товарно-матеріальні цінності, не довів, що орендоване ним приміщення повернуто
орендодавцю із посиланням на певні документи, які про це свідчать, як і не
довів певними засобами доказування направлення відповідачу повідомлень щодо
наміру забрати належне йому майно з опечатаного приміщення. Викладене свідчить
про необґрунтованість доводів позивача, що дані видаткових касових ордерів,
відображених у книзі обліку доходів та витрат №170, за якими ним сплачено його
контрагентам - фізичним особам 31465грн. штрафних санкцій, з них 1750грн.
ОСОБА_5, 7500грн. ОСОБА_6, 13090грн. ОСОБА_7, 7200грн. ОСОБА_9, 1925грн.
ОСОБА_8 свідчать про неотримання позивачем прибутку у зв'язку з відмовою даних
громадян від договорів у сумі 24720грн.

Позивач
не довів та не визначив момент й строк позбавлення його можливості
розпоряджатись майном, внаслідок чого відсутні підстави вважати, що у позивача
була відсутня можливість виконати замовлення за договорами на постачання товару
від 03.02.2007р. з гр. ОСОБА_5, від 05.02.2007р. з гр.ОСОБА_6, від 07.02.2007р.
з гр.  ОСОБА_7,   від
10.02.2007р.  з гр.ОСОБА_8, від
14.02.2007р. з гр. ОСОБА_9, у визначені цими договорами строки, що впливає на
причинно-наслідковий зв'язок між допущеним правопорушенням та завданими
збитками.

Поряд
з цим, доводи відповідача щодо відсутності у позивача зареєстрованої книги
обліку доходів та витрат спростовуються даними листа Саратської МДПІ від
31.10.2007р. №9227/17, згідно яких книга обліку доходів та витрат позивача
форми за №170 у журналі обліку зареєстрованих книг обліку доходів та витрат не
зареєстрована внаслідок припущення помилки головним державним податковим
інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Трикуліч Г.В., що є порушенням
останнім  порядку реєстрації книг обліку
доходів та витрат за формою №10.

При
цьому, як зазначено в листі на даний момент книга обліку доходів та витрат
форми №10 пронумерована, прошнурована та підписана на той час в.о заступника
начальника Саратської МДШ - начальником Татарбунарського відділення Вихристюк
Г.К., скріплено печаткою та вважається дійсною.

Доводи
позивача, викладені у заяві про зміну позовних вимог, що при здійсненні
відповідачем перешкод у користуванні орендованим та його власним майном,
зокрема: вчиненні перешкод при вході до орендованого приміщення, в якому
знаходилося належне позивачу майно, свідчать пояснення надані відповідачем
міськвідділу міліції від 16.02.2007р., від 08.03.2007р., та його дружиною від
20.02.2007р., від 08.03.2007р., а також постановами про відмову у порушенні
кримінальної справи, копії постанов про відмову у порушенні кримінальної справи
ЖРЗПЗ №295 від 25.02.2007р., ЖРЗПЗ №274 від 25.02.2007р., ЖРЗПЗ №373 від
17.03.2007р., судом відхиляються, оскільки з огляду та оцінки зазначених
постанов про відмову у порушенні кримінальної справи вбачається, що в діях
відповідача відсутні ознаки адміністративного правопорушення та ознаки ст.296
Кримінального кодексу України -хуліганства, тобто грубого порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Отже,
позивач звернувшись до суду з вимогами до відповідача про стягнення 31465грн.
суми заподіяних збитків, 24720грн. суми упущеної вигоди, не довів суду всупереч
вимог ст.33 Господарського процесуального кодексу України на підставі
належних та допустимих у справі доказів протиправність конкретних дій відповідача,
наявності причинно-наслідкового зв'язку між цими діями та завданою позивачу
майновою шкодою -реальних збитків та упущеної вигоди як того вимагають приписи
вищезазначених норм.

Враховуючи
вищевикладене та те, що в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення
з відповідача витрат на юридичну консультацію у розмірі 1500грн., позивач надав
суду договір від 16.07.07р. про надання ТОВ «Юридична компанія»Приватна
справа»правової допомоги, згідно якого захист прав та інтересів позивача в
Одеському апеляційному господарському суді оцінюються сторонами договору в сумі
1768грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №59 від 18.07.07р. та акт
виконаних робіт від 10.09.07р., слід відмовити позивачу у задоволенні вимог у
частині стягнення з відповідача витрат на юридичну консультацію на суму
1500грн.

Керуючись
ст.ст.22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У
задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського
суду Одеської області, підписане 08.05.2008р., набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Суддя
Фаєр Ю.Г.