СУД
Ухвала

Іменем України

19
червня 2008 року

Справа
№ 2-26/1758-2008А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Голика В.С.,

суддів
Борисової Ю.В.,

Заплава Л.М.,

секретар
судового засідання                                        Хміль О.Ю.

за участю
представників сторін:

позивача
- ОСОБА_1, довіреність №  67   від 14.02.08;

відповідача
- Володькин Сергій Анатолійович, довіреність №
2285/9/10-0    від 04.05.06,   Сорокодум Ольга Миколаївна, довіреність
№  3092/9/10-0   від 27.04.07;

розглянувши
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  О.Л. Медведчук) від 17 березня 2008 року у
справі № 2-26/1758-2008А

за
позовом           Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до           Державної
податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва,
16, Ялта, 98600)

про
скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

За
результатами планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_2  за період з 01.10.2005 по 30.06.2007 (акт
перевірки № 150/17-1/ (2180//17-1) від 29.09.2007)
Державною податковою інспекцією в м. Ялта прийняте  податкове повідомлення-рішення № /1
від 24.12.2007  по податку на додану
вартість на загальну суму 52711, 50 грн., з яких  35141,00 грн. -основний платіж, 17570,50 грн.
-штрафні санкції.

Відповідно
результатів перевірки, на думку податкового органу, позивачем неправомірно
віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість,
сплачені не платником податку, адже згідно наданих договорів купівлі-продажу №
2574 від 18.11.2005 та № 75 від 24.01.2006 нежилі приміщення по вул.
Мисхорська, 2, к.2, вартістю 98032,80 грн. у тому числі податку на додану
вартість 16338,80 грн. (податкова накладна № 44 від 21.11.2005) та нежилі
приміщення по вул.. Садова, 28, вартістю 369402,04 грн. в тому числі податку на
додану вартість  61567,00 грн. (податкова
накладна № 6 від 25.01.2006) придбані громадянином ОСОБА_2, який відповідно до
підпункту 1.2. статті 1 Закону України № 168/97-ВР не є платником податку на
додану вартість.

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 березня 2008 року  у справі № 2-26/1758-2008А  (суддя О.Л. Медведчук) позов задоволено:
скасоване податкове повідомлення-рішення № /1 від 24.12.2007 та
стягнуто з відповідача на користь позивача
судовий збір у сумі 3,40 грн.

При
прийнятті постанови місцевий господарський суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог, зазначивши, що діючим законодавством  не забороняється фізичній особі-підприємцю
використовувати своє майно (нежилі приміщеня) у підприємницькій діяльності, а
враховуючи те, що податок на додану вартість при здійсненні операції
купівлі-продажу нежилих приміщень був позивачем
сплачений, він цілком правомірно включив суму податку до складу
податкового кредиту.

Відповідач
оскаржує оскаржує вказаний судовий акт  у
зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для вирішення
справи, а також порушенням норм матеріального права.

Так,
на думку заявника апеляційної скарги, у даному випадку податок на додану
вартість сплачений громадянином, який не є платником такого податку, у той час
як  право на податковий кредит має
лише  особа, зареєстрована в якості
платника податку на додану вартість.

Більш
детально доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі.

Розпорядженням
виконуючого обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду
Т.С. Видашенко  суддю Гоголя Ю.М. у
складі колегії замінено на суддю Л.М. Заплава.

Судова
колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін,
апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Згідно
з підпунктом 7.4.І. пункту 7.4. статті  7
Закону України „Про податок на додану вартість” № 16897-ВР від 03.04.1997
податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної
(контрактної вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі товарі (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх
імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого
використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковування
операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари
(послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях
у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював платник податку   оподатковувані   операції
протягом   такого   звітного податкового періоду.

Відповідно
до частини 1 підпункту 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 вказаного Закону не
дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а
при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг чи банківським
документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт
(послуг).

Згідно
з підпунктом 7.5.1. пункту 7.5. статті  7
Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається
дата здійснення першої з подій:

-          або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг),  дата
виписки  відповідального
рахунку  (товарного  чека)-
в  разі  розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків;

-          або дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно
з частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа реалізує своє
право на підприємницьку діяльність на підставі державної реєстрації в порядку,
встановленому законом.

Як
правильно зазначає місцевий господарський суд, у Цивільному кодексі Україні
відсутні правові форми оформлення права власності на майно суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу. При цьому Цивільним кодексом  України не забороняється  використовувати суб'єкту підприємницької
діяльності своє майно у господарській діяльності.

Так,  у статті 52 Цивільного кодексу України
вказано, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язання, пов'язані з
підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно з
законом не може бути звернено стягнення.

Таким
чином, судова колегія погоджується із місцевим господарським судом про
обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно
до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна
сторона повинна ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте
заявник апеляційної карги не навів апеляційному господарському суду  доказів, які б спростовували вищевикладене, а
тому судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови господарського суду Автономної Республіки Крим.

Керуючись статтями  24, 195, 198, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

2. Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 17 березня 2008 року у справі №
2-26/1758-2008А залишити без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення  та
може бути оскаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                        В.С.
Голик

Судді
Ю.В. Борисова

Л.М. Заплава