ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06
травня 2008 р.

Справа
№ 8/12

Господарський
суд Івано-Франківської області у складі:

Суддя
Шіляк М.А.

При
секретарі Феденько Н.М.

розглянувши
матеріали

за
позовом  Приватного підприємця
ОСОБА_1АДРЕСА_1

до
відповідача  Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради  вул.
Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ, 76000

про
визнання договорів оренди нежитлового приміщення недійсними та
зобов"язання повернути грошові кошти

За участі
представників:

Від
позивача:  ОСОБА_1, -підприємець;

Від
позивача:  ОСОБА_2, (довіреність №665 від
09.04.08) - представник;

Від
відповідача:  Гуменний Остап Іванович,
(довіреність №96/01-17/07-в від 21.01.08) -спеціаліст 1 категорії юридичного
віділу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради;

ВСТАНОВИВ:
до господарського суду Івано-Франківської області подано позовну заяву про
визнання договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3057 від 22.03.2007р. і
договору оренди нежитлових приміщень № ДО-3126 від 22.05.2007р. недійсними та
стягнення з відповідача помилково сплачених орендних платежів в розмірі 26
503,39 грн.

10.04.08 року позивачем подана уточнююча
позовна заява, в якій просить суд визнати договір оренди нежитлових приміщень №
ДО-3057 від 22.03.2007р. і договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3126 від
22.05.2007р. недійсними та стягнути з відповідача помилково сплачені ним
орендні платежі в розмірі 26 503,39 грн. в зв"язку з неможливістю
використання за призначенням.

В судовому засіданні 10.04.08р.
оголошувалась перерва до 23.04.08р. о 15-00, а в судовому засіданні 23.04.08р.
- до 06.05.08р. о 15-00, про що представники сторін були повідомлені під
розписку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між орендодавцем - виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської ради та орендарем - приватним підприємцем
ОСОБА_1було укладено договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3057 від
22.03.2007р. та договір  оренди нежитлових
приміщень № ДО-3126 від 22.12.2007р., відповідно до яких орендодавець передав,
а орендар - прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення площею
115,1 кв.м і 143,30 кв.м., розташовані в підвалі житлового будинку за
адресою:АДРЕСА_2. Позивач вказує на те, що зазначені приміщення були взяті ним
в оренду для використання під склад, однак він не використовув їх, оскільки не
отримав дозволу від органу державного пожежного нагляду на введення в
експлуатацію об"єкта оренди і використання підвальних приміщень під склад
суперечить ДБН. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вказані договори укладені
ним під впливом помилки і ставить вимоги про визнання їх недійсними,
посилаючись на ч.1 ст.229 ЦК України та ч.1 п.11 Постанови Пленуму ВСУ
"Про практику розгляду справ про визнання угод недійсними". Крім
того, просить суд у відповідності до ч.6 ст.762 ЦК України стягнути з
відповідача  помилково сплачені ним
орендні платежі у розмірі 26 503,39 грн. у зв"язку із неможливістю
використання об"єктів оренди за призначенням.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлений позов підтримав.

Відповідач у відзиві на позов проти
позову заперечив, посилаючись на те, що оспорювані договори були укладені на
підставі протоколів (№ 13/КК-06 від 13.11.2006р. і № 11/КК-07 від 14.05.2007р.)
засідань конкурсної комісії по визначенню переможця комерційного конкурсу на
право укладення договору оренди на нежитлові приміщення, розташовані в підвалі
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п.1 Протоколу цільове
призначення щодо використання приміщення визначається орендарем і мета, з якою
позивач збирався використовувати приміщення було визначено ним самим, - під
склад та під магазин. Також вказав на те, що позов є необгрунтованим, мотивуючи
тим, що сторонами при укладенні оспорюваних договорів не було порушено вимог
ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання договору
недійсним. Крім того, зазначив, що позивач не доводить, що він при укладенні
договору помилився щодо суб"єкта договору, предмету договору чи інших
істотних умов договору, а в даному випадку його помилка стосується мотивів
укладення угоди, на що не поширюються правила ст.229 ЦК України.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав заперечення проти позову.

В ході проведення судового засідання
судом також встановлено, що між орендодавцем - виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради та орендарем - приватним підприємцем
ОСОБА_1було укладено договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3057 від 22.03.2007р.
та договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3126 від 22.12.2007р., відповідно
до яких орендодавець передав, а орендар - прийняв в строкове платне
користування нежитлові приміщення площею 115,1 кв.м і 143,30 кв.м., розташовані
в підвалі житлового будинку за адресою:АДРЕСА_2 під склад та під магазин.  Дані договори були укладені на підставі
протоколів (№ 13/КК-06 від 13.11.2006р. і № 11/КК-07 від 14.05.2007р.) засідань
конкурсної комісії по визначенню переможця комерційного конкурсу на право
укладення договору оренди на нежитлові приміщення, розташовані в підвалі
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п.1 Протоколу цільове
призначення щодо використання приміщення визначається орендарем і мета, з якою
позивач збирався використовувати приміщення була визначена ним самим, - під
склад та під магазин,  про що свідчать
підписи позивача у Протоколах засідань конкурсної комісії. Однак, за
твердженням позивача,  він не
використовув орендовані приміщення за призначенням, оскільки не отримав дозволу
від органу державного пожежного нагляду на введення в експлуатацію об"єкта
оренди і використання підвальних приміщень під склад суперечить ДБН. Позивач
вважає, що вказані договори укладені ним під впливом помилки, а тому ставить
вимоги про визнання їх недійсними, посилаючись на ч.1 ст.229 ЦК України та ч.1
п.11 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду справ про визнання угод
недійсними" та просить суд у відповідності до ч.6 ст.762 ЦК України
стягнути з відповідача  помилково
сплачені ним орендні платежі у розмірі 26 503,39 грн. у зв"язку із
неможливістю використання об"єктів оренди за призначенням.

Дослідивши матеріали справи, пояснення
представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. В момент вчинення оспорюваних правочинів
сторонами не було порушено вимог частин першою - третьою, п"ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу, зокрема щодо відповідності змісту правочину актам
цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, обсягу цивільної
дієздатності сторін, волевиявленню учасників правочину, а також реальному
настанню правових наслідків, що обумовлені ним. В свою чергу, орендар вияв
добровільне волевиявлення, взявши участь у проведених конкурсах, самостійно
визначив цільове призначення об"єктів оренди, що стверджується його
підписами у Протоколах засідань конкурсної комісії № 13/КК-06 від 13.11.2006р.
і № 11/КК-07 від 14.05.2007р. та уклав договори оренди нежитлових приміщень №
ДО-3057 від 22.03.2007р., № ДО-3126 від 22.12.2007р., згідно яких йому передано
в оренду нежитлові приміщення площею 115,1 кв.м і 143,30 кв.м., розташовані в
підвалі житлового будинку за адресою:АДРЕСА_2 під склад та під магазин.

Відповідно до ч.2 п.11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року "Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними", під помилкою слід
розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб"єкта, предмета, чи інших
істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за
обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема із заяв підприємця ОСОБА_1. від 09.11.2006р. і від 08.05.2007р., якими
він підтвердив факт огляду нежитлових приміщень, які пропонувались в оренду на
конкурсній основі, із змісту позовної заяви та пояснень в судових засіданнях
підприємця ОСОБА_1., в позивача на момент укладення оспорюваних договорів не
було сумнівів стосовно предмету договору чи інших істотних умов договору.
Сумніви стосовно неможливості використання приміщень за цільовим  призначенням в орендаря виникли з часом,
хоча, разом з тим, він справно сплачував орендодавцю орендні платежі. Таким
чином, така зміна в поглядах позивача стосовно неможливості використання приміщень
за цільовим  призначенням не може
слугувати підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними. Згідно ч.3
п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року
"Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" правила
ст.56 ЦК (ст.229 в ред. від 16.01.2003р. № 435-IV) не поширюються на випадки,
коли помилка стосується  мотивів
укладення угоди.

З огляду на викладене, суд вважає, що
при укладенні договорів оренди нежитлових приміщень № ДО-3057 від 22.03.2007р.
і  № ДО-3126 від 22.05.2007р. сторонами
не було порушено вимог частин першої-третьої, п"ятої та шостою статті 203
Цивільного кодексу України, позивач ознайомившись з об"єктами оренди
добровільно взяв участь у конкурсах і уклав договори оренди, а отже підстави
для визнання договорів оренди нежитлових приміщень № ДО-3057 від 22.03.2007р.
і  № ДО-3126 від 22.05.2007р. недійсними
у суду відсутні, як і відсутні підстави у стягненні з відповідача на користь
позивача сплачених позивачем орендних платежів у розмірі 26 503,39 грн.

На підставі ст.49 ГПК України
судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись
ст. 124 Конституції України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, п.11
постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року "Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними", ст.ст. 49, 82-84
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"

________________