ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.08 р.                     Справа № 17/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену:

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний завод» м. Макіївка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Східно-Донбаська торгова компанія», м. Донецьк

третя особа: Державне підприємство «Ровенькиантрацит”, м. Ровенки

про стягнення 21’062,58 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Бойко М.І. – довіреність

від відповідача: Тітова Т.А. - довіреність

та третьої особи: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Макіївський металургійний завод» м. Макіївка звернулось з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Східно-Донбаська торгова компанія», м. Донецьк про стягнення 21’062,58 грн. витрат, понесених у зв’язку із постачанням відповідачем неякісної продукції.

В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на порушення відповідачем умов договору № 580/07 від 06.02.2007р., норми Цивільного кодексу (ЦК) України та Господарського кодексу (ГК) України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність факту постачання неякісної продукції. Крім того – наполягає на застосуванні наслідків пропущення позовної давності відповідно до п. 8 ст.269 ГК України.

Позивач проти застосування встановленого у ГК України строку позовної давності у 6 місяців заперечує, посилаючись на норми ЦК України, яким для даних правовідношень передбачений строк позовної давності в один рік

Ухвалою від 23.04.2008р. господарський суд за власної ініціативою залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство «Ровенькиантрацит” м. Ровеньки, яке було відправником та виробником спірної продукції.

Третя особа у своєму поясненні проти позову також заперечує у зв’язку з необґрунтованістю.

Розгляд справи був закінчений 10.06.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.06.2008р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2007р. між сторонами був підписаний договір постачання № 580/07 (далі – «договір») (т.1 а.с.15-20), згідно умов п. 1.1. якого відповідач зобов’язався поставити позивачу на умовах цього договору вугільну продукцію, а позивач виходячи з п. 1.2. – прийняти та сплатити вартість поставленого вугілля.

На виконання умов договору у травні 2007р. на адресу позивача у вагонах №№ 65489361, 65385411 за залізничними накладними №№ 49358174, 49358154 (т.1 а.с. 28-29) від третьої особи надійшов вантаж – вугілля марки АКО 25-100 мм. При прийнятті цього вантажу за якістю було виявлено, що поставлений відповідачем товар за своїми характеристиками не відповідає, якості, визначеній умовами договору. Підтвердженням цього факту є акти №№ 20, 21 від 30.05.2007р. «прийняття продукції (товару) за якістю», які були підписані представниками позивача та третьої особи. Прийняття продукції за якістю було здійснено згідно умов п. 5.4. договору; акт – оформлений у повній відповідності з вимогами затвердженої Постановою Держарбітража про Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7 Інструкції «Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю».

Від прийняття зазначеного товару позивач відмовився, про що повідомив належним чином відповідача, який листом від 13.06.2007р. №191/У розпорядився повернути вагони №№ 65489361, 65385411 з неякісною продукцією третій особі. На виконання вказівки відповідача зазначений вагон був переадресований позивачем третій особі. У зв’язку з чим позивачем були понесені додаткові витрати у загальній сумі 21’062,58 грн.

Згідно ст. 193 ГК України зобов’язання повинні виконуватись у повному обсязі та у встановлені строки. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не припустима.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 7.1. договору встановлено, що за неналежне виконання обов’язків за договором сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства та умов договору.

Виходячи з вимог абз. 5 п.5.7. договору витрати (збитки) по сплаті (відшкодуванню) надлишково сплаченої провізної плати, плати за користування вагонами, плати за переадресацію вагонів покладаються на винну сторону, понесені у зв’язку із поверненням неякісного товару, підлягають відшкодуванню у повному обсязі..

Відповідач прийняті на себе зобов’язання щодо відшкодування зазначених витрат відповідач належним чином не виконав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дійсно ст. 681 ЦК України передбачає, що до вимог, які випливають із договору з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

При вирішенні даної справи судом враховані положення частини 2 статті 9 ЦК України, якою встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, ГК України, який набрав чинності одночасно з ЦК України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм ЦК України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною 1 статті 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.8 ст.269 ГК України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач цей строк пропустив. Обґрунтованого пояснення позивачем, а разом з ним висновку щодо поважних причин пропущення позовної давності судом встановлено не було.

Відповідно до ч. 3 ст..267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких умов у задоволенні позову має бути відмовлено.

Судові витрати відносяться на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя