ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 р.

№ 1/163-10/57

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Костенко Т.Ф.

за участю представників сторін

позивача

не з'явились, повідомлені належним чином

відповідача

третьої особи

Галич П.О., Сотник О.І. дов. від 10.07.08 №7 не з'явились, повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу

у справі

Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК"

№ 1/163-10/57

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

18.03.2008 року

за первісним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-2"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні первісного позивача

Управляння комунальної власності депар-таменту економічної політики Львівської міської ради

про

звільнення займаного приміщення

за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-2"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні зустрічного відповідача

Управляння комунальної власності депар-таменту економічної політики Львівської міської ради

про

стягнення безпідставно одержаної орендної плати

Доповідач:Гоголь Т.Г.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК", третя особа: Управляння комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про звільнення безпідставно займаних відповідачем нежитлових приміщень 1-го поверху, загальною площею 40,0 кв.м. за адресою: місто Львів, вул. Шевченка, 374 шляхом передачі їх позивачу за актом приймання-передачі. Позовні вимоги вмотивовані тим, що термін дії договору оренди № 831 від 29.10.1996 року та договору суборенди частини нежитлових приміщень від 04.08.2004 року закінчився, на новий термін договір суборенди не укладався, а відтак відповідач безпідставно займає нежитлові приміщення загальною площею 40,0 кв.м., які розташовані в місті Львові по вул. Шевченка, 374.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТК" звернулося із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-2", третя особа: Управляння комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання договору суборенди приміщень від 04.08.2004 року неукладеним та стягнення безпідставно отриманої орендної плати позивачем за первісним позовом в сумі 20 983,20 грн., серед яких 3% річних в сумі 1 282,86 грн, 2 266,28 грн. інфляційних втрат. Зустрічний позов вмотивований тим, що зміст спірного договору суборенди не відповідає вимогам статті 284 Господарського кодексу України, сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, окрім того Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" завищувало розмір орендної плати, чим порушувало умови договору суборенди нежитлових приміщень від 04.08.2004 року.

Господарський суд Львівської області рішенням від 27.09.2007року (суддя Довга О.І.)провадження по справі за первісним позовом припинив, пославшись на норми статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із відсутністю предмету спору,оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "СТК" звільнило спірні приміщення. В задоволенні зустрічного позову суд відмовив, пославшись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог та відсутність грошових зобов'язань перед відповідачем за первісним позовом.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 18.03.2008 року (судді Юрченко Я.О., Марко Р.І., Давид Л.Л.) рішення господарського суду Львівської області від 27.09.2007 року залишив без змін, з тих самих підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТК" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати рішення господарського суд Львівської області від 27.09.2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року, ухвалити нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити. Скаржник вважає, що рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, а саме: частини 2 статті 625, статей 638, 774 Цивільного кодексу України, статей 180, 181, 284, 287 Господарського кодексу України, статей 10, 11, 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пункту 8 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про оренду державного та комунального майна України" від 25.05.2000 року. Крім того, скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено докази у справі.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні представників Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК" , перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх інстанцій в ході розгляду справи встановлено, що відповідно до договору оренди нежитлових приміщень №831 від 29.10.1996 року, укладеного між Управлінням комунального майна (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" (орендар) останньому передано в користування нежитлові приміщення загальною площею 225,2 кв. м за адресою : м. Львів, вул. Шевченка, 374. Термін дії вказаного договору оренди встановлено з 26.06.1996 року по 26.06.2006 року.

Пунктом 13.4 договору оренди сторони погодили, що передача приміщень в суборенду повністю або частково можлива лише за згоди орендодавця - Управління комунального майна.

Наказом Управління комунального майна від 04.08.2004 року за № 173-С за зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю " Промінь-2" та Товариства з обмеженою відповідальністю " СТК" на підставі рішення комісії від 29.07.2004 року орендарю було дозволено надати в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю "СТК" частину нежитлових приміщень 1-го поверху під № 72 загальною площею 40,0 кв.м для фотомагазину та мініфотолаборатоії на термін до 01.06.2006 року.

04.05.2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТК" було укладено договір суборенди частини нежитлових приміщень площею 40,0кв.м. терміном до 01.06.2006 року. Протягом дії договору суборенди відповідач за первісним позовом фактично нежитлові приміщення загальною площею 40,0 кв.м., які розташовані в місті Львові по вул. Шевченка, 374 орендував, орендну плату сплачував.

Пунктом 3.8 договору суборенди сторони передбачили обов'язок відповідача протягом 10 днів після завершення дії договору повернути приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю "Промінь-2 ".

26 червня 2006 року закінчився термін дії договору оренди № 831, укладений між Управлінням комунального майна Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю " Промінь-2". Термін дії договору суборенди між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь-2 " та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТК" теж припинив свою дію.

7 листопада 2006 року на підставі наказу Управління комунального майна від 10.08.2006 року за № 522-0 та договору оренди нежитлових приміщень від 29.10.1996 року № 831 між Управлінням комунального майна та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" договір оренди нерухомого майна загальною площею 229,6кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 374. переукладений терміном до 06.11.2007 року (договір оренди нерухомого майна №Ш-4819-6).

У зв'язку із закінченням встановленого договором суборенди строку його дії, зазначеного орендодавцем - Управлінням комунального майна, позивач листом за № 125300 від 02.06.2006 року направив відповідачу повідомлення - вимогу про припинення дії договору суборенди та звільнення орендованих приміщень.

Вимога Товариства з обмеженою відповідальністю " Промінь-2" про звільнення орендованого приміщення Товариством з обмеженою відповідальністю " СТК" не була виконана, орендовані нежитлові приміщення останнім вчасно звільненні не були, що дало позивачу підставу звернутися з позовом в суд - про звільнення займаного приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За приписами статті 22 Закону України “Про оренду державного і комунального майна” орендар має право передавати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно, якщо інше не передбачено договором оренди .

З нормами наведеної статті кореспондуються приписи статті 774 Цивільного кодексу України, яка регулює піднайм (суборенду) майна, відповідно до яких передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Стаття 785 Цивільного кодексу України визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Предметом касаційного оскарження є відмова господарського суду в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промінь-2" безпідставно отриманої орендної плати. Вмотивовуючи касаційні вимоги скаржник посилається на те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору суборенди, отже договір, на думку скаржника, є неукладеним.

Проте таке твердження не приймається до уваги зважаючи на наступне.

Статтею 180 Господарського кодексу України та статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір вважається укладеним, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальним порядком укладення господарських договорів у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий

договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України ( пункт 8 статті 181 Господарського кодексу України ).

Згідно з вимогами статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа , яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач своїми діями підтвердив факт укладення договору, а саме фактично нежитлові приміщення загальною площею 40,0 кв.м., які розташовані в місті Львові по вул. Шевченка, 374 орендував, орендну плату сплачував, колегія суддів погоджується з висновком господарських судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні зустрічного позову. Фактичні обставини справи встановлено господарськими судами попередніх інстанцій на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки зводяться до переоцінки поданих доказів, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, тому до уваги не приймаються.

В іншій частині рішення господарського суду Львівської області та постанова Львівського апеляційного господарського суду не оскаржувались, а відтак в касаційному порядку не переглядались.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 року у справі №1/163-10/57 залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТК" –без задоволення.

Головуючий суддя                                                            Т. Добролюбова

Судді                                                                                          Т.Гоголь

Т.Костенко