ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2008 р. Справа № 13/346-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Нововоронцовської міжрайонної державної податкової інспекції

до

відповідача-1-Приватного підприємства "Полан"

відповідача-2- товариства з обмеженою відповідальністю "Авіахімсервіс"

за участі представників сторін:

від позивача –Попович О.В.,

від відповідача-1 –не з’явився,

від відповідача-2 –не з’явився,

про визнання недійсною за статтею 207 ГК України усної угоди, укладеної між відповідачами 20 серпня 2005 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви заявлені вимоги ґрунтуються на положеннях статті 207 ГК України, щодо недійсності спірної угоди, оскільки вона, на думку позивача, завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки актом № 1243 від 10 квітня 2006 року прийнято рішення про зняття ПП „Авіахімсервіс” з податкового обліку в ДПІ у м. Херсоні.

Ухвалою суду від 4 червня 2008 року порушена дана справа та її розгляд призначено на 3 липня 2008 року. При цьому відповідачів зобов’язано надати заперечення на позов та з’явитись в судове засідання. Проте, ці вимоги відповідачами не виконані, у зв’язку з чим розгляд справи проведено за наявними у справі документами та без участі представників відповідачів.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що під час проведеної позивачем ланової документальної перевірки господарської діяльності ПП „Полан” встановлено, що останнє за податковою накладною № 130 від 20 серпня 2005 року придбало у ТОВ „Авіахімсервіс” аміачну селітру та загальну суму 36312,83 грн.

За змістом статті 207 Господарського кодексу України, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він діяв станом на час їх виникнення, господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов’язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

У відповідності до абзацу 1 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1779 р. № 3 „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними”, абзацу 1 пункту 7.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” від 25.07.2002 р. № 1056 визначено, що до угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, тобто які порушують основні принципи існуючого суспільного ладу, відносяться, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності та інше. Пунктом 19 Роз’яснення Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.1999 р. № 02-5/111 встановлено, що у разі визнання у встановленому порядку законом недійсними установчих документів суб’єкта підприємницької діяльності у зв’язку зі здійсненням відповідної реєстрації на підставі загубленого документа, що посвідчує особу, або на підставну особу –засновника суб’єкта підприємницької діяльності, укладені таким суб’єктом угоди мають визнаватися недійсними.

Відповідно до статті 55 ГК України, суб’єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

В даному випадку позивачем встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю „Авіахімсервіс” актом № 1243 від 10 квітня 2006 року знято з податкового обліку в ДПІ у м. Херсоні за заявою власника від 24 березня 2006 року. Крім того, згідно до повідомлення ДПІ у м. Херсоні товариство за серпень 2005 року звітувало про податкове зобов’язання в розмірі 250 грн, у зв’язку з чим податок на додану вартість в сумі 7262,57 грн зі спірної угоди не було включено до податкового зобов’язання і до податкового кредиту.

За таких обставин слід дійти до висновку про наявність у відповідача-2 умислу на укладення спірної угоди, яка завідомо суперечать інтересам держави і суспільства, оскільки спрямованість даного умислу направлена на приховування від оподаткування прибутків та доходів шляхом реєстрації незаконних реєстраційних документів, а тому вони є недійсними за статтею 207 ГК України.

За таких обставини позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі зазначених правових норм і керуючись статтями 87, 94, 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати недійсною усну угоду купівлі-продажу, укладену 20 серпня 2005 року між приватним підприємством „Полан” та товариством з обмеженою відповідальністю „Авіахімсервіс”.

3.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови – 7 липня 2008 року.

Суддя М.К. Закурін