ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р.

№ 36/325

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Мачульського Г.М.

за участю представників:

позивача

Якимець Т.Б., дов. від 28.07.08р. № 45

відповідача

відповідача

третьої особи

Саушкіна О.В., дов. № 04-11-41 від 14.01.08р.

Саушкіна О.В., дов. № 04-11-41 від 14.01.08р.

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства "Вега 999"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 07.05.2008р.

у справі

№ 36/325

господарського суду

міста Києва

за позовом

приватного підприємства "Вега 999"

до

третя особа

Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації

Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вента Інвест"

про

зобов’язання видати розпорядження та зобов'язання укласти договір оренди

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Вега 999" звернулося до господарського суду з позовом до Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації та Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) про зобов'язання адміністрацію видати розпорядження про укладення договору оренди приміщення 4 поверху загальною площею 39кв.м. за адресою по вул. Маршала Тимошенко, 2-Д між позивачем та Управлінням комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації); зобов'язання Управління комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) укласти договір оренди даного приміщення з позивачем, посилаючись на порушення прав позивача на продовження терміну дії договору оренди та односторонню відмову від зобов'язання, що суперечить статті 525 Цивільного кодексу України та статтям 28, 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

22.10.2007р. позивач подав уточнення до позовної заяви (збільшення позовних вимог) (т.1, а.с.89), згідно яких додатково просив визнати недійсним проведений конкурс на право оренди нежитлового приміщення комунальної власності Оболонського району м. Києва за адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенко, буд. 2д, приміщення 4 поверху, загальною площею 39кв.м., з попередніх підстав.

16.01.2008р. позивач подав заяву про зміну предмету позову (т.1, а.с.156), в якій просив визнати недійсним проведений конкурс на право оренди нежитлового приміщення комунальної власності Оболонського району м. Києва за адресою м. Київ, вул. Маршала Тимошенко, буд. 2д, приміщення 4 поверху, загальною площею 39кв.м.; визнати приватне підприємство "Вега 999" таким, що має переважне право перед іншими особами на продовження договору оренди шляхом укладання нового договору оренди між приватним підприємством "Вега 999" та Управлінням комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації).

Відповідачі відхилили повністю як первісні, так і змінені позовні вимоги, вказавши, що судовими рішеннями у справі № 35/154 встановлено відсутність правових підстав для перебування позивача у спірному приміщенні та відсутність у нього переважного права на укладення нового договору оренди; відтак не існує порушених прав позивача відповідно до предмету позову, які підлягають захисту у судовому порядку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.02.08р. (суддя Трофименко Т.Ю.) позов задоволено повністю; визнано Приватне підприємство "Вега 999" таким, що має переважне право перед іншими особами на продовження договору оренди шляхом укладення між ПП "Вега 999" та Управлінням комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у місті Києві ради (Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації) нового договору оренди приміщення площею 39,00кв.м., розташованого за адресою місто Київ, вул. Тимошенко, 2-Д; визнано недійсним оформлене протоколом № 2 від 03.08.2007р. рішення комісії по розгляду конкурсних пропозицій з питань передачі в оренду комунального майна територіальної громади Оболонського району міста Києва на конкурсних засадах; з відповідачів на користь позивача стягнуто 203грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо наявності у позивача переважного права на продовження договору оренди спірного приміщення на новий термін відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; рішення комісії по розгляду конкурсних пропозицій з питань передачі в оренду комунального майна територіальної громади Оболонського району міста Києва на конкурсних засадах від 03.08.2007р., оформлене протоколом № 2 прийняте за умови чинності рішення про відмову позивачу в продовженні договору оренди приміщення в зв'язку з необхідністю використання для власних потреб.

Вказані обставини судом визнано такими, що свідчать про порушення прав позивача, передбачених статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", отже рішення конкурсної комісії від 03.08.20907р. підлягає визнанню недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2008р. (судді: Зеленін В.О., - головуючий, Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) рішення місцевого господарського суду скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При цьому апеляційний господарський суд вказав на помилковість висновків місцевого суду про порушення прав позивача, передбачених статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки відповідно до частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України переважне право позивача на укладання договору найму на новий строк передбачає надання йому переваги порівняно з іншими претендентами, якщо він пропонує рівні з ними умови.

Встановивши, що позивачу було відомо про проведення конкурсу, та що він не скористався правом на участь у ньому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що переважне право позивача є припиненим відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України, та відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник послався на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права та неналежну оцінку наявних у справі доказів ( судом не досліджено зміст протоколу засідання постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності від 26.12.2006р., повноваження осіб, що його підписали, повноваження особи, що підписала лист про відмову в продовженні договору на новий термін), неправильно застосовано статі 627, 764, 777 Цивільного кодексу України.

У відзивах на касаційну скаргу та усно в судовому засіданні відповідачі відхилили доводи скаржника, вказавши на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду.

Третя особа подала клопотання про відкладення розгляду справи з мотивів неотримання ухвали та копії касаційної скарги, що унеможливлює реалізацію її процесуальних прав.

Судова колегія відхилила вказане клопотання, як таке, що не містить обставин, які б перешкоджали розгляду касаційної скарги у даному засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наявність чи відсутність у позивача переважного права оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади, а відтак невизнання чи оспорювання відповідачами цього переважного права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.08.2004р. Управлінням комунального майна району виконавчого органу Оболонської районної у м. Києві ради (Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації) та позивачем було укладено договір оренди № 06093, відповідно до умов якого управління, як орендодавець на підставі розпорядження Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації № 696 від 20.08.2004р. передає, а позивач, як орендар, приймає в оренду нежиле приміщення загальною площею 39,0кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, № 2-Д; даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 20 серпня 2004 року до 31 грудня 2006 року.

01.12.2006 року позивач звернувся до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації з листом № 66 про продовження терміну дії вказаного договору оренди; згідно з витягом з протоколу № 9 засідання постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності від 26.12.2006р. та пункту 16 додатку до протоколу, комісією прийнято рішення про відмову позивачу у продовженні договору оренди приміщення у зв'язку з необхідністю використання його для власних потреб. 18.01.2007р. Управління комунального майна району повідомило позивача листом про прийняте рішення про відмову у продовженні договору, оскільки дане приміщення необхідне для розміщення служб та установ району. Доказів скасування вказаного рішення про відмову матеріали справи не містять

15.01.2007р. позивач звернувся до Голови Оболонської районної у місті Києві ради з листом № 67 про продовження договору оренди, а листом від 27.01.2007р. його було повідомлено про відсутність наміру продовжувати дію договору, оскільки приміщення необхідне для власних потреб.

Також місцевим судом встановлено, що з протоколу № 7 засідання постійної комісії з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності від 16.05.2007р. та пункту 9 додатку до даного протоколу вбачається, що комісією було прийнято рішення про надання спірного приміщення в орендне користування на конкурсних засадах; 03.08.2007р. переможцем конкурсу на право оренди спірного приміщення визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вента Інвест", про що прийнято рішення, оформлене протоколом № 2.

Визнавши перераховані обставини істотним, та такими, що мають значення для правильного вирішення спору, місцевий господарський суд задовольнив позов.

Натомість апеляційний господарський суд, встановивши, що предметом спору є саме питання наявності порушення переважного права позивача на продовження договору оренди, з'ясував, що договір оренди припинився у зв'язку зі закінченням строку, на який його було укладено, а позивач не реалізував своє переважне право на укладання договору оренди на новий термін, у зв'язку з чим воно є припиненим відповідно до абзацу 3 частини1 статті 777 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Правовідносини сторін за договором оренди комунального майна регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та спеціальним Законом України “Про оренду державного та комунального майна” (із змінами та доповненнями).

Законом України “Про оренду державного та комунального майна” (статтею 26 Закону) встановлено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено, приватизації об’єкта оренди орендарем (за участю орендаря), банкрутства орендаря, загибелі об’єкта оренди.

Також статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, викупу (приватизації) об’єкту оренди, ліквідації суб’єкта господарювання (орендаря), загибелі (знищення) об’єкта оренди. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

За частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором –у розумний строк.

У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, що наділена переважним правом.

З касаційної скарги вбачається, що скаржником помилково ототожнено різні правові конструкції можливого продовження орендних правовідносин: за статтею 764 Цивільного кодексу України (або частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна") та частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України (або частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Ці правові конструкції відрізняються як в силу підстав застосування вказаних правових норм (стаття 764 Цивільного кодексу України застосовується за відсутності дій сторін щодо наступного врегулювання орендних правовідносин та містить обов'язкові правові наслідки; натомість стаття 777 Цивільного кодексу України вказує на необхідність дій зі сторони наймача, що свідчать про його намір скористатися переважним правом), а також способів захисту порушеного права (продовження договору за статтею 764 Цивільного кодексу України здійснюється в сила законодавства та не стосується переважного права орендаря).

Наведені у касаційній скарзі доводи заявника стосуються питання продовження договору оренди в силу статті 764 Цивільного кодексу України, однак відповідні підстави позову та доводи ним не заявлялись та апеляційним судом не розглядались; докази, на які посилається позивач, не стосуються даного предмету спору.

Статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України

визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких

господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи

відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також

інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського

спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на

підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому процесі всі істотні обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшов законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідають вимогам статей 101 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями; підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Вега 999" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2008 р. у справі № 36/325 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий                                                                                Л. Рогач

Судді                                                                                                    Т. Костенко

Г. Мачульський