ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників:

ТОВ "ФОРМАГ"

Подрядов Д.В. –(дор. від 01.01.2008)

Царьов С.В. –(дор. від 01.01.2008)

Дочірнє підприємство"ГПК Україна"компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ"

Марков Е.В. –(дор. № 1031 від 08.10.2007)

розглянув касаційну скаргу

Дочірнього підприємства"ГПК Україна"компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 року

у справі

№ 16-29/174-07-3890 господарського суду Одеської області

за позовом

Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт"

до

ТОВ "ФОРМАГ"

треті особи

Дочірнє підприємство"ГПК Україна"компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ"

Південна регіональна митниця

про

стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.02.2008 (суддя: С.Желєзна) в позові про стягнення заборгованості за послуги згідно договору КД-385 від 16.06.2000 відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано тими обставинами, що після ввезення у вересні 2004 для відвантаження на експорт на територію позивача 12 контейнерів Південною регіональною митницею була проведена їх виїмка та поміщено на зберігання на контейнерному терміналі на території позивача, а в подальшому вилучені органами СБУ України, тобто відповідач був позбавлений можливості розпорядження контейнерами у зв'язку з їх вилученням, що свідчить про відсутність вини відповідача, а відтак підставою звільнення його від відповідальності перед позивачем за заявленими вимогами.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 (судді: О.Лавренюк, Я.Савицький, Т.Гладишева) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Дочірнє підприємство "ГПК Україна"компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права, позовні вимоги задовольнити.

Скаржник посилається на умови договору, які встановлюють обов'язок відповідача і жодних винятків умовами договору щодо обов'язку належного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань не встановлено, умовами договору не встановлено обставин за наявності яких відповідач звільняється від відповідальності, дії уповноважених державних органів як то митниці та служби безпеки не можуть кваліфікуватися як форс-мажорні обставини, судом не враховано всіх обставин, а саме, що контейнери тривалий час знаходилися на зберіганні ще до їх вилучення і відповідач міг ними розпоряджатися.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

16.06.2000 р. між ТОВ „ФОРМАГ" (Генеральний агент) та ДП „Одеський морський торгівельний порт" (Порт) був укладений контракт за № КД-385 по наданню стивідорних послуг лінейному перевізнику. Преамбулою контракту передбачено, що дана угода регулює процес переробки контейнерів, а також інших послуг, які можуть виникнути у зв'язку з операціями по переробці контейнерів, які проводяться на контейнерному терміналі Одеського порту.

Предметом цього контракту є визначення умов та правил, за якими стивідорні послуги надаються Портом для контейнерів, які перевозяться на судах Лінії.

Відповідно до умов розділу 4 контракту № КД-385 від 16.06.2000 р. оплата послуг, які надаються портом, здійснюється на підставі виставлених позивачем рахунків.

Як зазначає позивач, для надання стивідорних послуг, передбачених умовами контракту № КД-385 від 16.06.2000 р., укладеного між сторонами, ДП „Одеський морський торговельний порт", залучалося ДП „ГПК Україна" компанії ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гхмб" на підставі відповідних договорів з Портом (договору про спільну діяльність № 397 від 15.06.2001 р., агентської угоди від 01.01.2002 р., договору управління майном, тощо). Порт за укладеними з клієнтами угодами про надання послуг на контейнерному терміналі, передавав їх виконання безпосередньо ДП „ГПК Україна".

За твердженням позивача, оплата послуг, у тому числі послуг зі зберігання вантажів, здійснювалася на підставі виставлених ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" на адресу Порту рахунків. В свою чергу, ДП "Одеський морський торговельний порт" виставляв рахунки для проведення оплати своїм клієнтам за укладеними з ними угодами.

У вересні 2004 року для відвантаження на експорт (відправник вантажу ЗАТ "Укрсплав") на територію ДП "Одеський морський торговельний порт" були ввезені та прийняті на зберігання на контейнерному терміналі в Порту відповідно до видаткових ордерів 12 контейнерів.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення лабораторних досліджень вантажу, що прибув у названих контейнерах, Чорноморською регіональною митницею були складені відповідні протоколи про порушення митних правил, на підставі яких вантаж разом з контейнерами було вилучено в порядку ст. 377 Митного кодексу України.

В подальшому, 22.09.2005 р. заступником начальника слідчого відділу УСБ України в Донецької області була прийнята постанова про проведення виїмки вантажу в 12 контейнерах, які знаходяться на контейнерній площадці ДП "Одеський морський торговельний порт" та доручено проведення виїмки працівникам слідчого відділу УСБ України в Одеській області. 27.09.2005 згідно протоколу про виїмку, на виконання постанови про виїмку від 22.09.2005          вищевказані контейнери з вантажем були вилучені старшим слідчим відділу УСБ України в Одеській області.

Після виїмки контейнерів органами служби безпеки України та їх вивезення з території Порту, ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ", як виконавцем послуг замовлених позивачем, на адресу ДП "Одеський морський торговельний порт" були виставлені рахунки для оплати за зберігання контейнерів на території контейнерного терміналу за період з 20.09.2004 р. до 27.09.2005 р. на загальну суму у розмірі 247 163,98 грн. В свою чергу ДП "Одеський морський торговельний порт" своїм листом за № 18-6/273 від 25.04.2007 звернувся до відповідача з проханням провести оплату виставленого ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" рахунку за зберігання контейнерів на території контейнерного терміналу.

Судом правильно зазначено, що предметом судового дослідження у межах провадження по даній справі є питання виконання договірних відносин саме між ДП "Одеський морський торговельний порт" та ТОВ "ФОРМАГ", які виникли на підставі контракту КД-385 від 16.06.2000 р. з послідуючими змінами та доповненнями.

Господарським судом зазначено, що факт зберігання контейнерів на контейнерному терміналі на території порту, надання послуг із зберігання контейнерів ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ" за укладеними з портом договорами, сума, яка була розрахована даною особою за зберігання цих контейнерів та порядок оплати даної суми учасниками процесу не заперечується.

За таких обставин, для вирішення спору господарський суд на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку був зобов’язаний встановити фактичне надання послуг відповідачу на підставі відповідних належних доказів.

Враховуючи, що предметом спору по даній справі є заборгованість за надані послуги, яка виникла на підставі та в результаті невиконання умов укладеного між сторонами по справі контракту КД-385 від 16.06.2000, в даному випадку спір про стягнення заборгованості не може стосуватися питань щодо відповідальності за збереження переданого на зберігання майна, в даному випадку контейнерів.

Зазначене, як обгрунтовано вказано судом спростовує доводи ТОВ "ФОРМАГ" про необхідність покладення відповідальності за зберігання вантажу на Південну регіональну митницю, так як остання на підставі положень п.п. 2, 5 Порядку "Обліку, зберігання, оцінки вилученого митним органом майна, у відношенні якого винесене рішення суду про конфіскацію, передачі його органам виконавчої служби й розпорядження їм", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 26.12.2001 є відповідальною за зберігання вилученого майна в силу законодавчих приписів.

Разом з тим касаційна інстанція не погоджується із висновком, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із викладених судом мотивів відсутності вини ТОВ "Формаг" з таких підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 617 цього Кодексу, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Наявність вини як підстави відповідальності за порушення зобов'язання передбачена положеннями ст. 614 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Наведені законодавчі норми передбачають умови, за яких особа, яка порушила зобов'язання може бути звільнена від відповідальності за це порушення, якщо вона зможе довести, що порушення сталося внаслідок випадку (казусу), який пов'язаний з дією зовнішніх, незалежних від боржника сил, та непереборної сили (форс-мажору), тобто в результаті надзвичайних і не передбачуваних у даних умовах обставин, яких неможливо було запобігти.

Обставин вжиття відповідачем залежних від нього заходів щодо належного виконання своїх зобов'язань за контрактом КД-385 від 16.06.2000 та недопущення господарського правопорушення судом не досліджено.

Питання про кваліфікацію тих чи інших обставин як підстав звільнення від відповідальності повинно вирішуватися з врахуванням умов договору. На відповідні умови договору, яким сторони передбачили форс-мажор, суд уваги не звернув. Зазначаючи про наявність обставин непереборної сили суд не звернув увагу щодо необхідності засвідчення таких обставин відповідно до вимог чинного законодавства, відповідних доказів, що засвідчують непереборну силу (обставини форс-мажору) судом не встановлено.

При цьому касаційна інстанція зазначає, що форс-мажорними обставинами слід вважати надзвичайну і непереборну за наявних умов силу, дія якої може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання замовника або виконавця (війна, блокада, страйк, аварія), що призводять до порушення умов укладених контрактів.

Касаційна інстанція критично оцінює висновок господарського суду, що ні при укладанні контракту КД-385 від 16.06.2000 р. та послідуючих змін та доповнень до нього, ні на протязі всього існування між сторонами по справі договірних відносин, сторони не могли передбачити вплив митних та інших державних органів на виконання умов укладеного договору, так як жодна із сторін за угодою не може здійснювати контроль за діяльністю державних органів та заздалегідь вжити заходів щодо запобіганню перешкод, які можуть виникнути в результаті виконання державними органами своїх встановлених законом повноважень. Діяльність по контролю з боку державних органів відноситься до сфери регулювання публічного права та не може охоплюватися умовами контракту в сфері приватного права.

Таким чином, касаційна інстанція не погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що дії державних органів, вчинювані ними на виконання наданих законом повноважень, слід розцінювати як обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини).

Крім того, надавши діям державних органів кваліфікацію обставин непереборної сили суд не звернув уваги на те, що заявлені позовні вимоги стосуються періоду вересень 2004 по 27.09.2005, тоді як перешкод щодо розпорядження вилученими митницею контейнерами відповідач не мав після винесення постанови місцевого суду Малинівського району м. Одеси від 22.05.2005. Обставин подальшого знаходження контейнерів на території порту та подальше надання відповідачу послуг в період травня 2005 по 27.09.2005 судом не встановлено, первісні документи не досліджено.

Зважаючи на викладене, касаційна інстанція дійшла висновку, що попередніми судовими інстанціями не повно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, тому судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 та рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2008 у справі № 16-29/174-07-3890 господарського суду Одеської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий                                          В. Овечкін

судді                                          Є. Чернов

В. Цвігун