ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 26/244

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Кургузов Ю.В.

від відповідача: Даниленко О.В.

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного страхового товариства “Вексель”

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р.

у справі № 26/244 Господарського суду м. Києва

за позовом Приватного підприємства “Дока”

до Акціонерного страхового товариства “Вексель”

про стягнення 89204,27 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство “Дока” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного страхового товариства “Вексель” про стягнення 89204,27грн., в т.ч. 88503,52грн. страхового відшкодування та 700,75грн. пені.

18.12.2007р. Приватне підприємство “Дока” заявою змінило та доповнило позовні вимоги, та просить суд стягнути з відповідача 33037,00грн. страхового відшкодування, 2564,73грн. збитків від інфляції, 617,77грн. річних, 3397,44грн. пені, 6078,70грн. безпідставно набутих грошових коштів, 1250,00грн. на оплату послуг з транспортування пошкодженого автомобіля.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.12.2007р. (суддя В.І.Пінчук) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Акціонерного страхового товариства “Вексель” на користь Приватного підприємства “Дока” 5191,27 грн. страхового відшкодування, 51,91 грн. витрат по сплаті держмита та 6,87 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 20.12.2007р., Приватне підприємство “Дока” та Акціонерне страхове товариство “Вексель” подали апеляційні скарги.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. (судді С.А.Пашкіна, Н.Ф.Калатай, О.М.Коротун) апеляційну скаргу Приватного підприємства “Дока” задоволено частково: апеляційну скаргу Акціонерного страхового товариства “Вексель” задоволено, рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.2007р. змінено; позовні вимоги Приватного підприємства “Дока” задоволено частково: стягнуто з Акціонерного страхового товариства “Вексель” на користь Приватного підприємства “Дока” 3932,32грн. страхового відшкодування, 2564,73грн. інфляційних втрат, 534,25грн. річних, 2940,43грн. пені 187,00грн. витрат по сплаті держмита та 24,78грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Частково не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р., Акціонерне страхове товариство “Вексель” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. в частині стягнення інфляційних втрат, річних та пені та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного підприємства “Дока” частково, стягнувши 3932,32грн. та судові витрати. Свою вимогу Акціонерне страхове товариство “Вексель” мотивує тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Акціонерного страхового товариства “Вексель” підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що 12.09.2006р. між позивачем та відповідачем укладено договір страхування № 202-0093/06 ДНФ, відповідно до якого відповідач прийняв під страховий захист транспортний засіб MERSEDES-BENZ Е3204Т 2004 року випуску, реєстраційний номер АЕ 5783 АА, який належить позивачу та зареєстровано за позивачем.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Господарським судом встановлено, що 13.02.2007р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в м. Красноармійськ на перехресті вулиць Дніпропетровської та Б.Хмельницького за участю автомобіля МАZDA-3 д.н. 7642ВО та транспортного засобу MERSEDES-BENZ Е3204Т 2004 року випуску, останньому завдані механічні ушкодження. Згідно довідки № 2673 від 01.03.2007р. Красноармійського МРВ УМВС України в Донецькій області зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля МАZDA-3 Котляр Олександром Вікторовичем пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Господарським судом встановлено:

Пунктом 10.2.3 договору страхування відповідач зобов’язаний виплатити страхове відшкодування протягом 10 днів, починаючи з дня надання страхувальником страховику всіх необхідних документів.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 8390 від 05.10.2007р., розмір матеріальної шкоди, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних деталей, нанесеної власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, складає 55578,97 грн.

02.08.2007р. платіжним дорученням № 5909 відповідач виплатив на користь позивача частину страхового відшкодування в сумі 50387,70грн., отже розмір недоплаченої суми страхового відшкодування з урахуванням франшизи у розмірі 1258,95грн. становить 3932,32грн.

Згідно ч. 1ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що підставою для страхової виплати є заява страхувальника та страховий акт. При цьому, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, обов’язок страхувальника подати заяву в усній чи письмовій формі визначається договором.

Господарським судом встановлено, що 16.03.2007р. на підставі поданих позивачем документів, було складено страховий акт. Проте, господарським судом не було досліджено та встановлено обставин щодо того коли позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Господарським судом встановлено, що п. 12.1 договору страхування встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов’язання за кожен день прострочення але не більше 10% від суми боргу. Отже, сторони зобов’язалися за неналежне виконання зобов’язання сплачувати пеню за кожен день прострочення.

Як вже було зазначено, відповідач був зобов’язаний сплатити суму страхового відшкодування протягом 10 днів з дня надання позивачем всіх необхідних документів, серед яких мала бути заява.

Проте, як вже було зазначено, господарським судом не встановлено, коли позивачем було подано відповідачу заяву щодо виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, як вже було зазначено, господарським судом не було встановлено обставин щодо прострочення відповідача, оскільки не досліджено, коли позивачем було подано відповідну заяву відповідачу.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного страхового товариства “Вексель” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 20.12.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. у справі №26/244 в частині стягнення інфляційних втрат, річних та пені скасувати, а справу передати в цій частині на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. у справі № 26/244 залишити в силі

Головуючий - суддя           Кривда Д.С.

судді                     Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.