ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 21/225-07(34/375-06(33/48)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Короткевича О.Є.

суддів:

Заріцької А. О., Хандуріна М.І.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" та ТОВ " Макроремонт"

на постанову

та рішення

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 року

господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року

у справі

№21/225-07(34/375-06)(33/48)

за позовом

ТОВ " Макроремонт"

до

ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського"

про

Стягнення 174 866, 55 грн.

за участю представників сторін:

від ТОВ " Макроремонт": Бессараб Є. А. дов. від 05.01.2008 року 305/08;

Бессараб В. І. –кер.

встановив:

Позивач –ТОВ "Макроремонт" пред'явив до господарського суду позов до відповідача –ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" про стягнення суму інфляційних у розмірі 149 967,03 грн., 3% річних у розмірі 29275,61 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області ввід 13.04.2006 року позов ТОВ "Макроремонт" задоволено та стягнено з відповідача ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" суму інфляційних у розмірі 149 967,03 грн., 3% річних у розмірі 29275,61 грн., 1792,43 грн. витрат на держмито та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 21.06.2006 року апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" задовольнив, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006 року скасував, в позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" відмовлено.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.06.2006 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006 року у справі №33/48 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області постановою Вищого господарського суду України від 26.09.2006 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" задоволено частково.

Верховний Суд України ухвалою від 23.11.2006 року відмовив у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 26.09.2006 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2007 року у справі № 34/375-06(33/48) (суддя Примак С.А.) позов ТОВ "Макроремонт" задоволено повністю, з відповідача - ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" - стягнуто на користь позивача 149967,03 грн. інфляційних, 29275,61 грн. 3% річних; 1792,43 грн. витрат на держмито та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.07.2007 року у справі №34/375-06(33/48) апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" задоволено частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2007 року змінено. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" інфляційні витрати в сумі 138271,88грн., річні в сумі 29503,39грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1677,75грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 110,45грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2007 року у справі №34/375-06(33/48) касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.07.2007 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2007 року у справі №34/375-06(33/48) скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували питання щодо моменту виникнення у позивача права на позов про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних, а також дотримання позивачем строку позовної давності; суди не врахували змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які впливали на визначення правового статусу конкурсних та поточних кредиторів і наслідки по заявлених ними вимогах; також суд касаційної інстанції визнав обґрунтованим незастосування строку позовної давності лише в межах, визначених п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України - щодо вимог, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Господарський суду Дніпропетровської області рішенням від 14.01.2008 року (суддя Алмазова І.В.) у справі №21/225(34/375-06)(33/48) позов задовольнив частково, стягнув з Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" 35924,62 грн. інфляційних, 8859,80 грн. річних, 1548,11 грн. витрат по сплаті держмита, 101,92 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позовних вимог відмовлено (з урахуванням ухвали від 18.01.08р. про виправлення арифметичної описки).

Суд в рішенні посилався на, що інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних це плата за користування коштами, що також не є заходом відповідальності за порушення зобов'язань в розумінні ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (правова позиція Верховного Суду України від 15.07.2005 року №3.2-2005), отже "грошовим зобов'язанням відповідача перед позивачем станом на час судового засідання є грошова сума з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних; позовні вимоги в розмірі 89151,13 грн. інфляційних, 24395,31 грн. річних за період з 01.08.1999 року до 01.01.2004 року заявлені поза межами строку позовної давності, внаслідок чого задоволенню не підлягають.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року задоволено частково, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року у справі №21/225(34/375-06)(33/48) скасовано частково, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Макроремонт" 46 060, 30 грн. інфляційних витрат, 12660,40 грн. 3 % річних, 587,20 грн. витрат по сплаті державного мита, 39,65 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.07.2008 року прийнято касаційну скаргу ТОВ "Макроремонт" та Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" до провадження та призначено скарги до розгляду.

Розпорядженням заступника голови Вищого господарського суду України О. Ф. Шульги змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Короткевича О. Є., суддів Заріцької А. О. та Хандуріна М. І.

Заслухавши суддю –доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" підлягає задоволенню, а касаційна скарга ТОВ "Макроремонт" задоволенню частково виходячи з наступного.

24 березня 1999 року між сторонами - ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" (покупець) та ТОВ "Макроремонт" (продавець) укладений договір № КУ 142-99/804 /а.с.8-11 т.1/, згідно умов якого (п.1.1 договору) продавець (позивач продає, а покупець (відповідач) купує сировину (в подальшому - товар), перерахований: Специфікації №1 Доповнення №1 до договору і складає його невід'ємну частину, на умовах, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 4.1 договору та п. 3 специфікації оплата узгодженої сторонами партії Товару, що постачається по даному договорі, здійснюється покупцем на умовах відстрочки платежу на 30 (тридцять) днів з моменту поставки партії Товару.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку по оплаті вартості отриманого товару склалася заборгованість в розмірі 150 131,33 грн., наявність і розмір якої підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 16 вересня 1999 року /т.1а.с.1/, відповіддю на претензію від 04 листопада 1999 року № 250/2-348 / т.1 а.с.13 /.

Ухвалою арбітражного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2001 рок порушено провадження у справі № Б15/118/01 про банкрутство відповідача ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" /а.с.21 т.1/.

Господарським судом ухвалою від 27 листопада 2001 року за результатам попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого включено вимог позивача ТОВ "Макроремонт" в розмірі основного боргу в сумі 150 131,33 грн.

Ухвалою від 19 грудня 2005 року у справі № Б26/15/118/01 господарським судом Дніпропетровської області затверджено мирову угоду від 24 квітня 2005 року у справі про банкрутство ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", провадження у справі припинено. Зазначеною мировою угодою встановлено строки, порядок та умови задоволення вимог кредиторів, а саме боржник зобов'язався почати здійснювати розрахунки з кредиторами через 10 років після набрання чинності цієї угоди та повністю задовольнити вимоги кредиторів протягом 20 років з дати початку розрахунків, сплачуючи заборгованість щорічно рівними частками у грошовій формі (п.п.4.1, 4.2 мирової угоди).

Статтею 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі Закон) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів –зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з ч. 4 ст.12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф), а також не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

В преамбулі Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вказано, що цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Виходячи з викладеного, даний Закон встановлює особливий порядок звернення з кредиторськими вимогами та задоволення вимог кредиторів, відмінний від позовного провадження.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в даному випадку, законодавець зобов’язує конкурсних кредиторів звернутися для задоволення своїх вимог в процедуру банкрутства боржника.

Виходячи зі змісту п. 8 ст.11 Закону конкурсні кредитори мають право заявити додаткові вимоги до боржника у межах строку, встановленого у ч.1 ст.14 цього Закону, тобто протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до вимог ч.2 ст.14 Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Справа про банкрутство відповідача № Б15/118/01 була порушена 19 березня 2001 року, оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "ДМЗ ім. Петровського" опубліковано 4 та 5 травня 2001 року в газетах "Голос України" №78 та "Урядовий кур'єр" № 79, а 27 листопада 2001 року судом затверджено реєстр вимог кредиторів із заявленими позивачем ТОВ "Макроремонт" вимогами в розмірі основного боргу –150 131,33 грн.

Отже ТОВ "Макроремонт" мало право звернутись до суду і з додатковими вимогами до боржника у межах строку, встановленого у ст. 14 закону, однак ТОВ "Макроремонт" не скористалась наданим їй правом, тому заборгованість, що нарахована до закінчення тридцяти денного строку від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" являється погашеною.

Відповідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стосовно заборгованості, що нарахована після закінчення тридцяти денного строку від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" по 19 грудня 2005 року то слід зазначити, що розрахунки по стягненню заборгованості за цей період боржником проводитись не можуть так як відповідно до вимог закону було зупинено виконання боржником грошових зобов’язань в тому числі і зобов'язань щодо сплати заборгованості по інфляційним витратам та трьох відсотків річних.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд першої інстанції та апеляційної інстанції дійшов до невірного висновку, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасування та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1119 касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги (подання) має право: скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1115, 1117, п. 2 ч. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року задовольнити повністю, а касаційну скаргу ТОВ " Макроремонт" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року задовольнити частково.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2008 року у справі №21/225-07(34/375-06)(33/48) скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким в задоволенні- позову відмовити.

4.          Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                            О. Є. Короткевич

Судді                                                                                А. О. Заріцька

М. І. Хандурін