ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 р.

№ 21/562

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Опанасенко О.В., дов. від 08.01.2008р.

відповідача

відповідача

Гальченко Р.О., дов. від 29.05.06р.

Лут Є.О., дов. від 10.11.06р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Шевченківської районної у м. Києві ради

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2008 року

у справі

№ 21/562 господарського суду міста Києва

за позовом

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина"

до

Шевченківської районної у м. Києві ради;

Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради

про

визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина" звернулося до господарського суду з позовом до відповідачів про визнання за собою права власності на нежиле приміщення (підвал) загальною площею 242,2кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Пирогова, 6, на підставі статей 203, 215, 216, 321 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначив, що відповідачі всупереч вимогам статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статті 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", статті 321 Цивільного кодексу України розпорядилися майном, що належить позивачу, чим порушили його право власності, що підлягає захисту шляхом визнання в судовому порядку.

Відповідачі заперечили проти позову, зазначивши, що єдиним законним власником спірного приміщення є територіальна громада Шевченківського району м. Києва, а позивачем не доведено відповідність спірного приміщення ознакам допоміжного приміщення багатоквартирного будинку; послались на преюдиціальність фактів, встановлених рішенням господарського суду міста Києва у справі № 30/280, яким позивачу відмовлено у позові про визнання недійсним договору оренди спірного приміщення, укладеного Шевченківською районною у м. Києві радою.

Рішенням місцевого господарського суду від 15.01.2008 року (суддя Шевченко Е.О.) позов задоволено; визнано право власності Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина" на нежиле приміщення (підвалу) загальною площею 242,2кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Пирогова, 6; з відповідачів стягнуто на користь позивача 203грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо статусу спірного приміщення як допоміжного приміщення будинку, що належало до загального майна співвласників багатоквартирного будинку та перебувало у їх спільній частковій власності, передачі спірного приміщення у власність позивача відповідно до рішення загальних зборів членів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина" від 30.08.2004р., порушення відповідачем права позивача розпоряджатись та користуватись належним йому майном; положеннями статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статті 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", якими визначено об'єкти права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку та порядок його набуття.

Також суд послався на прийняття в порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціального факту належності спірного приміщення на праві спільної часткової власності позивачу, встановленого Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. по справі № 30/280.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2008р. (судді: Сотніков С.В. –головуючий, Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості, відповідності встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, до Вищого господарського суду України звернулася Шевченківська районна у м. Києві рада з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у даній справі скасувати та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме статей Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування" в частині правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, порушення принципу рівності сторін у судовому процесі, оскільки викладені в рішенні та постанові висновки судів не ґрунтуються на нормах законодавства, наведених відповідачем. Скаржник вважає, що висновок судів про право власності позивача на спірне приміщення та про статус цього приміщення як допоміжного не ґрунтується на належних та допустимих доказах (правовстановлюючих документах, доказах, що свідчать про функціональне призначення цього приміщення на початок приватизації квартир), відтак спірне приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, єдиним законним власником якого є територіальна громада.

Також в судовому засіданні представник скаржника послався на скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. по справі № 30/280 за результатами розгляду касаційної скарги Вищим господарським судом України (постанова ВГСУ від 04.06.2008р.)

Позивач не направив відзив по суті касаційної скарги; усно в судовому засіданні заперечив її доводи, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 27.12.2001р. Київська міська рада прийняла рішення № 208/1642 "Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва", яким було затверджено перелік майна, переданого до комунальної власності територіальної громади Шевченківської районної у м. Києві ради, до якого було включено жилий будинок по вул. Пирогова, 6 у м. Києві загальною площею 1544,88кв.м., з яких 133,20кв.м. нежитлових приміщень.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради № 263 від 25.11.2003р. створено Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, якому делеговано функції та повноваження щодо управління комунальною власністю територіальної громади Шевченківського району м. Києва.

Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно протоколу зборів членів об'єднання у жовтні 1997р. було створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина" (надалі ОСББ "Катерина"), що зареєстровано Радянською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.1997р.; до складу об'єднання увійшли власники квартир у житловому будинку у м. Києві, вул. Пирогова, 6.

Відповідно до пункту 1.8 Статуту ОСББ "Катерина" (в новій редакції від 07.02.2005р.) та рішення загальних зборів ОСББ "Катерина" від 30.08.2004р. члени об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Катерина" передали у власність ОСББ "Катерина" спільне майно, а саме загальні допоміжні приміщення, які перебувають у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку.

21.10.2006р. ОСББ "Катерина" та Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради було укладено договір оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва № 1909/2, за яким в оренду позивачу було передано підвал загальною площею 242,2кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Пирогова, 6. Метою оренди за умовами договору є господарські потреби орендаря.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що відповідач розпорядився нежитловим приміщенням, що належить позивачу, чим не визнав та оспорив його право власності.

Задовольняючи позов, господарські суди встановили, що всі допоміжні приміщення, які знаходяться в будинку по вул. Пирогова, 6 (в тому числі й підвал загальною площею 242,2кв.м.) належали на праві спільної часткової власності власникам квартир будинку та були передані у власність об'єднання "Катерина".

Відхиляючи доводи та докази відповідача, суди зазначили, що цільова приналежність та правовий          статус спірних приміщень як допоміжних вбачається з акту від 01.04.2006р. приймання-передачі житлового комплексу багатоквартирного будинку по вул. Пирогова, 6 на баланс ОСББ "Катерина", а також з договору оренди, що містить цільове призначення підвальних приміщень для господарських потреб позивача.

Правовий статус, підстави та порядок набуття права власності на допоміжні приміщення визначено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", за статтею 10 якого власники багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку відповідно до своєї частки в майні будинку; допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно та окремо приватизації не підлягають.

Статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Загальне майно (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо) перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. у справі № 1-2/2004, допоміжні приміщення(підвали, сараї, кладові,горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоповерхових будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує додаткових дій.

За статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій встановили статус спірного приміщення, як допоміжного, за відсутності належних доказів; в той час, коли спірне приміщення має статус окремого об'єкту цивільно-правових відносин і відноситься до комунальної власності.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд з’ясував, суть та правову природу спору, застосував положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Судом перевірено наведені сторонами доводи та заперечення з огляду на підтвердження їх належними та допустимими доказами відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України; докази, якими керувався суд, визначаючи статус спірних приміщень, відображено в судовому рішенні; доводів у спростування прийнятих судом доказів у підтвердження статусу приміщень скаржником не наведено.

Апеляційний господарський суд переглянув справу в повному обсязі відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України та перевірив викладені ним у апеляційній скарзі доводи щодо допущених місцевим господарським судом порушень норм матеріального та процесуального права. Заявлене скаржником клопотання про призначення експертизи розглянуто апеляційним судом та вмотивовано відхилено.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах та аналізі норм матеріального та процесуального права, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Відтак аргументи скаржника про порушення судами процесуальних норм суперечать реальному змісту оскаржуваного рішення та постанови, що містять викладення доводів та доказів відповідачів, а також підстави, з яких їх було відхилено. Посилання скаржника на скасування судових рішень у справі № 30/280 не впливає на наслідки розгляду даної касаційної скарги, оскільки, крім статті 35 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення вмотивовано аналізом реальних правовідносин сторін та приписами норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Крім того судова колегія зазначає, що питання права власності позивача на спірні приміщення є первісним по відношенню до питання визнання недійсним договору оренди, оскільки саме від визнання права власності за позивачем залежить наявність чи відсутність його порушених прав укладенням договору оренди.

Доводи касаційної скарги виходять за межі повноважень касаційної інстанції та стосуються переоцінки встановлених судами обставин справи; твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв’язку з чим підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Шевченківської районної у м. Києві ради залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2008р. у справі № 21/562 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2008р. залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді : Н. Волковицька

Л.Рогач