ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.06.08р.

Справа № 9/3/117-08(35/210-07)

За позовом Міського комунального виробничого підприємства "Дніпроводоканал", м.Дніпропетровськ

до Територіального відділення Антимонопольного комітетуУкраїни,

м.Дніпропетровськ

Третя особа: Дніпропетровський державний центр стандартизації, метрології та сертифікації,

м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України

Суддя Подобєд І.М.

При секретарі судового засідання - спеціаліст Бобир Ю.В.

Представники:

Від позивача - Христова Т.О., юрисконсульт, довіреність №19/28-06від 05.10.2007р.

Від відповідача - Чернодуб О.Л., головний експерт правового сектору, довіреність № 80 від

29.05.2008р.

Від третьої особи - представник не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Справа знаходиться на новому розгляді у іншому складі суду.

МКВП "Дніпроводоканал" звернулось у лютому 2007 року з позовною заявою до господарського суду Дніпропетровської області, у якій просить суд визнати недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.12.2006р. № 13.5/18-п у справі №26.1/45. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в оскаржуваному рішенні не визначено в чому саме проявилось зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України обґрунтовано визнані як порушення законодавства про захист економічної конкуренції (ч.1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції") дії Позивача щодо встановлення періодичності проведення перевірок лічильників холодної води та гарячої води, які використовуються для обліку води у комунально-побутовій сфері, в інші ніж встановлені паспортом терміни при прийнятті їх в експлуатацію, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б не можливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Вважає правомірним застосування до Позивача штрафу у розмірі 7000 грн. на підставі зазначеного рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.12.2006р. № 13.5/18-п у справі №26.1/45.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 29.05.08р. до 12.06.08р. і до 19.06.08р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є вимоги Міського комунального виробничого підприємства "Дніпроводоканал" (надалі - Позивач) до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Відповідач) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 01.12.2006р. №13.5/18-п у справі №26.1/45 (надалі - оскаржуване рішення).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Відповідача, ним було встановлено, що Позивач, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринках централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в межах власних мереж, які розташовані на території м. Дніпропетровська з часткою 100%, інтересів споживачів, зобов'язував фізичних осіб щодо проведення перевірок всіх типів лічильників холодної та гарячої води, які використовуються для обліку води у комунально-побутовій сфері, в інші ніж передбачені паспортом терміни при прийнятті їх в експлуатацію, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які вимушені нести додаткові витрати.

При прийнятті оскаржуваного рішення Відповідач керувався ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", ст. ст. 48 та 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", п. 33 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994р. №5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за №90/299 ( у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року №169-р) (зі змінами), за наслідками застосування яких визнав, що: 1) міське комунальне виробниче підприємство "Дніпрооводоканал" займало монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в межах власних мереж які розташовані на території м.Дніпропетровська з часткою 100 відсотків, в період з 2001 по 2004 роки; 2) визнав дії міського комунального виробничого підприємства "Дніпроводоканал", щодо встановлення періодичності проведення повірок лічильників холодної та гарячої води, які використовуються для обліку води у комунально-побутовій сфері, в інші ніж встановлені паспортом терміни при прийнятті їх в експлуатацію, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначеним частиною першою статті 13 зазначеного Закону у вигляді зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; 3) наклав штраф на міське комунальне виробниче підприємство "Дніпроводоканал" за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті 2 цього рішення, відповідно до до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у розмірі 7000 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" від 26.11.1993р. №3659-ХІІ, Антимонопольний комітет України є державним органом зі спеціальним статусом, мета діяльності якого полягає в забезпеченні державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель, що у розумінні положень ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України відповідає ознакам суб'єкта владних повноважень.

Згідно понять наведених у ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства. у тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" від 11.01.2001р. №2210-ІІІ є спеціальним у галузі захисту економічної конкуренції та загальним - при визначені суб'єктом господарювання порядку захисту у суді прав, порушених органами Антимонопольного комітету України. З останнього питання спеціальними є норми процесуального законодавства, зокрема Кодексу адміністративного судочинства України, який уведено в дію з 1 вересня 2005 року, та Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки спір між сторонами виник не у зв'язку із регулюванням господарських правовідносин між суб'єктом господарювання та відділенням Антимонопольного комітету України, підстав для здійснення правосуддя у цій справі в порядку господарського процесуального законодавства немає.

Відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, дана справа є справою адміністративної юрисдикції, оскільки на вирішення суду заявлено спір, що виник між двома конкретними суб'єктами суспільства стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а інший - зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта.

Таким чином, оскільки спір, що виник між сторонами у даній справі щодо оскарження рішення адміністративної колегії Відповідача як суб'єкта владних повноважень, є адміністративним, тому ця справа підлягає розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Вищезазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 20.11.2007р. у справі за позовом ЗАТ "Фінансова реєстраційна компанія "Авіста" до Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 3 березня 2005 р. №07-18.1/4 (опублікована у Віснику Верховного Суду України №3 (91)"2008).

Відповідно до ст. 80 ч.1 п.1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

На підставі викладеного провадження у справі підлягає припиненню.

У відповідності з пунктом 3 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993р. № 7-93, державне мито у сумі 85,00 грн., перераховане Позивачем по платіжному дорученню №385 від 25.01.2007р., та державне мито у сумі 42,50 грн., перераховане Позивачем по платіжному дорученню №1126 від 02.03.2007р., які знаходяться в матеріалах даної справи, підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43, 47, 80 ч.1 п.1, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

У відповідності з пунктом 3 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993р. № 7-93, повернути Міському комунальному виробничому підприємству "Дніпроводоканал" державне мито у сумі 85,00 грн., перераховане по платіжному дорученню №385 від 25.01.2007р., та державне мито у сумі 42,50 грн., перераховане по платіжному дорученню №1126 від 02.03.2007р., які знаходяться в матеріалах даної справи.

Суддя

І.М. Подобєд