ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 1/155-11/39

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Рогач Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційних скарг

-          Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області;

-          Приватного підприємства “Юридичне

агентство”

на постанову

від 07.04.2008 року Львівського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 1/155-11/39

господарського суду

Львівської області

за позовом

Закритого акціонерного товариства “Ірокс”

до

1.          Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області;

2.          Приватного підприємства “Юридичне

агентство”

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача:

1.          Закрите акціонерне товариство “Львівське підприємство обчислювальної техніки та інформатики”;

2.          Закрите акціонерне товариство “Воютицький цегельний завод”

за участю

прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі РВ ФДМ України по Львівській області

про

визнання недійсним договору та акту приймання-передачі

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

Микичак І.П. (довіреність № 216 від 16.07.2008р.)

від відповідача-1:

від відповідача-2:

від третіх осіб:

від прокуратури:

не з’явились

не з’явились

не з’явились

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області (суддя Сало І.А.) від 30.03.2007 року у справі № 1/155-11/39 позов задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - інженерно-лабораторного корпусу по вул. проф. Буйка, 27, м. Львів, укладеного 30.08.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Приватним підприємством “Юридичне агентство” та акт прийому-передачі об’єкта незавершеного будівництва - інженерно-лабораторного корпусу по вул. проф. Буйка, 27, м. Львів від 14.02.2003 року; стягнуто з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача витрати по сплаті державного мита в сумі 42,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 грн. з кожного.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Кузь В.Л., судді –Городечна М.І., Юркевич М.В.) від 17.07.2007 року рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2007 року у справі № 1/155-11/39 скасовано; прийнято нове рішення; відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва інженерно-лабораторного корпусу по вул. проф. Буйка, 27, м. Львів, укладеного 30.08.2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Приватним підприємством “Юридичне агентство”; припинено провадження у справі в частині визнання недійсним акта прийому-передачі об’єкта незавершеного виробництва - інженерно-лабораторного корпусу по вул. проф. Буйка, 27, м. Львів від 14.02.2003 року.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Марко Р.І., Бойко С.М., Бонк Т.Б.) від 07.04.2008 року заяву ЗАТ “Ірокс” про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року у справі № 1/155-11/39 задоволено; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року у справі № 1/155-11/39 скасовано; прийнято нову постанову; в задоволенні апеляційних скарг РВ ФДМУ по Львівській області та ПП “Юридичне агентство” відмовлено; рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2007 року у справі № 1/155-11/39 залишено без змін.

В касаційних скаргах відповідачі просять скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року про перегляд за нововявленими обставинами постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року –залишити без змін, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.338 ЦК України, ст.43, ч.4 ст.22, ст.112 ГПК України.

Відзиву на касаційні скарги позивач та треті особи не надіслали.

Відповідачі та треті особи не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши заперечення на касаційні скарги представника позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва - інженерно-лабораторного корпусу по вул. проф. Буйка, 27 у м. Львові, укладеного 30.08.2002 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (відповідач-1) та Приватним підприємством “Юридичне агентство” (відповідач-2), та визнання недійсним акта прийому-передачі цього об’єкта купівлі-продажу, складеного відповідачами 14.02.2003 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він є власником майна, яке зазначено в договорі від 30.12.1992 року та в акті приймання-передачі від 08.06.1997 року, що встановлено рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.08.2005 року; в спірному договорі відсутні дані про об’єкт незавершеного будівництва, його площа, характеристика, яка його частка у відсотковому відношенні до загальної готовності об’єкта, тобто відсутні істотні умови договору, що передбачені ЦК УРСР в редакції 1993 року; про наявність даного договору позивачу стало відомо під час розгляду справи №11/1156-2/149 в Господарському суді Львівської області в грудні 2006 року.

Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції на змінював ні підстав, ні предмету позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, Львівський апеляційний господарський суд виходив із того, що позивачем: по-перше, не спростовано права відповідача-1 як органу приватизації здійснити продаж відповідачу-2 об’єкта незавершеного будівництва –інженерно-лабораторного корпусу, який не увійшов до статутного фонду третьої особи-1 під час приватизації та перебував лише на балансі останньої; по-друге, не доведено поданими документами свого права власності на об’єкт незавершеного будівництва, що був предметом оспорюваного договору купівлі-продажу в обсязі та вартості, зазначених в цьому договорі; втретє, оскільки незавершене будівництво інженерно-лабораторного корпусу не увійшло до статутного фонду як об’єкт приватизації, то у третьої особи-1 не було жодних законних підстав вчиняти щодо державного майна будь-які дії, пов’язані з відчуженням чи зміною складу та стану даного об’єкта без згоди органів, які здійснюють повноваження щодо управління державною власністю; вчетверте, стосовно доводів позивача, заявлених в суді апеляційної інстанції, про те, що він є власником будівельних матеріалів - фундаментних блоків та залізобетонних плит, які увійшли до складу об’єкта незавершеного будівництва на підставі оспорюваного договору, апеляційний суд, крім вищенаведених підстав відмови у заявленому позові, відзначив і те, що придбані будівельні матеріали не наділені індивідуальними ознаками, а позивач не довів правомірності можливості складування свого майна на земельній ділянці, де розташований об’єкт незавершеного будівництва і яка перебувала в користуванні (а не у власності) третьої особи після її приватизації.

Звертаючись до суду про перегляд ухваленої по справі постанови апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, позивач як на нововиявлену обставину послався на факт виникнення у нього права власності на будівельні матеріали, які фактично є об’єктом незавершеного будівництва –предметом оскаржуваного договору, на підставі господарських операцій, існування яких він не міг підтвердити до отримання листа ЗАТ “Воютицький цегельний завод” від 27.11.2007 року із доданими копіями договорів і додатків до них: договору купівлі-продажу між позивачем та третьою особою –ЗАТ “Воютицький цегельний завод”, договору надання транспортних послуг між ЗАТ “Воютицький цегельний завод” та ЗАТ “Персенівка” та додатку до нього.

Відповідно до ст.112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судову рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявникові, тобто за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Отже за правилами цієї статті як нововиявлені можуть розглядатись обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення спору, і які існували на час ухвалення судового рішення, але про них не знали і не могли знати заявник і суд. Відповідно не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після ухвалення рішення, обставини, а також обставини на які посилалася особа, що брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановленні при виконанні судом вимог норм процесуального права.

Апеляційний суд погодився з доводами заяви позивача про те, що: по-перше, факти існування господарських відносин з придбання позивачем будівельних матеріалів (цегла, залізобетонні плити, плити дорожні), які є ідентичними майну, що є предметом спірного договору, і завезені на земельну ділянку, на якій знаходиться продане майно, мають істотне значення для справи та в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу постанови; по-друге, не могли бути відомі ні позивачу, ні суду до отримання від ЗАТ “Воютицький цегельний завод” листа від 27.12.2007 року з додатками.

Оскільки необхідною ознакою нововиявлених обставин є те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові та суду на час розгляду справи, касаційна інстанція вважає, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку, що факт існування господарських відносин з придбання позивачем будівельних матеріалів не міг бути відомим заявникові під час ухвалення постанови від 17.07.2007 року у зв’язку із спливом часу та відсутністю у нього примірника договору. Такого висновку колегія суддів дійшла через те, що господарські відносини, про які нібито не було відомо заявникові, виникли саме у нього і по укладеному саме ним договору купівлі-продажу від 16.12.1999 року (т.4 а.с.29), який (договір), в свою чергу, є несвоєчасно поданим доказом по справі.

Стосовно договору, який свідчить про факт завезення придбаних будівельних матеріалів за місцем знаходження об’єкту незавершеного будівництва, то, слід зазначити, що в ході розгляду справи позивач посилався на цей факт, проте апеляційний суд, відмовляючи в позові, виходив із того, що предметом спірної угоди не є будівельні матеріали, а є об’єкт незавершеного будівництва, який на момент продажу належав державі на праві власності. Факти, на які послався в заяві позивач, за будь-яких обставин не підтверджують набуття ним права власності на державний об’єкт незавершеного будівництва у встановленому законом порядку та факту правомірності складування свого майна на земельній ділянці за місцем знаходження об’єкту незавершеного будівництва.

Таким чином, у порушення розділу XIІІ ГПК України підставою для перегляду постанови Львівського апеляційного господарського суду України від 17.07.2007 року стали обставини, які установлені судом апеляційної інстанції при розгляді справи та яким дана юридична оцінка. У решті мотиви оскаржуваної постанови Львівського апеляційного господарського суду України, є новою оцінкою обставин справи, що виходять за межі перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, зазначені мотиви не спростовують викладених у постанові Львівського апеляційного господарського суду України від 17.07.2007 року висновків.

Таким чином, судом апеляційної інстанції зроблено невірний висновок про те, що обставини, на які посилався заявник, можуть вважатися нововиявленими, та безпідставно скасовано законну і обґрунтовану постанову від 17.07.2007 року із залишенням без змін незаконного рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2007 року.

Враховуючи наведене, постанова Львівського апеляційного господарсько го суду від 07.04.2008 року не є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.6 ч.1 ст. 1119, ст. 11111, ст.ст. 112 - 114 Господарсько го процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги РВ ФДМ України та ПП “Юридичне агентство” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року у справі № 1/155-11/39 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року у справі № 1/155-11/39 –скасувати.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року у справі № 1/155-11/39 залишити в силі.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Л.Рогач