ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.08.2008

Справа №2-29/4604-2008А

За позовом – Дочірнього підприємства «Центральний аптечний склад» Товариства з обмеженою відповідальністю «Республіканська компанія «Крим – Фармація», м.Сімферополь.

До відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі, м. Сімферополь.

Про скасування податкових повідомлень-рішень.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Репіна І. С., довіреність від 15.07.08р.

Від відповідача – Шиліна С. М., довіреність №66/100 від 22.05.08р.

Суть спору: Дочірнє підприємство «Центральний аптечний склад» Товариства з обмеженою відповідальністю «Республіканська компанія «Крим – Фармація» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Державної податкової інспекції в м. Сімферополі про скасування податкових повідомлень-рішень від 22.01.2008р. № /2, від 03.04.08р. № /3 по податку з доходів фізичних осіб в сумі 10321,50 грн. зокрема по основному платежу - 3440,5 грн. і 6881,00 грн. - штрафним санкціям.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають закону, оскільки відсутній об’єкт оподаткування. Позивач посилається на те, що якщо договором оренди транспортного засобу передбачена можливість проведення ремонту орендарем, вартість якого зараховується в рахунок сплати орендних платежів, то така вартість не є доходом, отриманим орендодавцем - фізичною особою у вигляді додаткового блага.

Відповідач проти позову заперечує посилається на те, що представлені під час перевірки позивачем договори оренди транспортних засобів є недійсними, у зв’язку з чим витрати віднесені до складу валових витрат вважаються неправомірними, а суми, що витрачені на утримання автомобілів є доходами, отриманими фізичними особами - власниками автомобілів.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

З 11.07.2007р. по 10.08.2007р. на підставі направлення від 11.07.2007 р. № 1572/23-7 і від 30.07.07 р. № 1844/23-7, виданих в ДПІ в м. Сімферополі, відповідно до п. 1 ст. 11-1 Закону України від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ, із змінами і доповненнями, головним державним податковим ревізором-інспектором, інспектором 1 рангу, відділу документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, головним державним податковим ревізором-інспектором, інспектором податкової служби 1 рангу сектора перевірок місцевих, ресурсних (рентних) і неподаткових платежів відділу контрольної перевірочної роботи ДПІ м. Сімферополя, старшим державним податковим ревізором-інспектором, інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ в м. Сімферополь, проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ДП «ЦАС» ТОВ «РК «Крим-Фармація» вимог податкового і валютного законодавства за період з 01.07.05 р. по 31.03.2007 р.

За наслідками проведеної перевірки складений акт від 13.08.2007р. № 5232/23-7/01978245, яким встановлено порушення пп. 4.2.9. «е» п. 4.2. ст. 4 Закони України «Про податок з доходів фізичних осіб», а саме: не утриманий податок з доходів фізичних осіб Николаєнко О.К., і Пільганчук В.А. з доходу у вигляді вартості безкоштовно отриманих робіт (послуг) на загальну суму 24 243,00 гривень.

На підставі акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2007 р. № /0, яким визначена сума податкового зобов'язання 12005,37 грн., зокрема по основному платежу - 4001,79 грн. та 8003,58 грн. - штрафні санкції.

При розгляді повторної скарги ДП «ЦАС» ТОВ «РК «Крим-Фармація» на податкове повідомлення 06.11.2007 р. № /1 Державна податкова адміністрація в Автономній Республіці Крим скасувала податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі від 27.08.2007 р. № /0 (06.11.2007 р. № /1) в частині донарахування податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 1683,87 грн. (561 грн. - податок з доходів фізичних осіб і 1122,58 грн. - штрафні санкції по податку з доходів фізичних осіб) і вирішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № 67838/10/25-023 від 05.11.2007р., прийняте за наслідками розгляду первинної скарги, у вказаній частині.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»:

- додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким

платником податку (далі - інші виплати і винагороди);

- дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

- дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді:

а) процентів за борговими вимогами чи зобов'язаннями, випущеними (емітованими) резидентом;

б) дивідендів, нарахованих резидентом - емітентом корпоративних прав;

в) доходів у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах;

г) доходів у вигляді роялті, іншої плати за використання прав інтелектуальної (у тому числі промислової) власності, отриманих від резидента;

д) доходів у вигляді заробітної плати, нарахованих (виплачених, наданих) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця,

незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом, а також заробітної плати, нарахованої особі за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) транспортного засобу, який перебуває за межами території України,

її територіальних вод (виключної економічної зони), у тому числі на якірних стоянках, та належить резиденту на правах власності або перебуває у його тимчасовому (строковому) користуванні та/або є зареєстрованим у Державному судновому реєстрі України чи Судновій книзі України;

е) доходів від надання в оренду (лізинг): нерухомості, розташованої на території України; рухомого майна, якщо орендодавець є резидентом України, або якщо користування таким майном здійснюється на території України, незалежно від того, чи є орендодавець резидентом чи нерезидентом;

є) доходів від продажу нерухомого майна, розташованого на території України;

ж) доходів від продажу рухомого майна, якщо факт зміни власника (продажу об'єкта рухомого майна) підлягає державній реєстрації та/або нотаріальному посвідченню згідно із законом України, або якщо місце вручення такого рухомого майна набувачеві знаходиться на території України;

з) доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України;

и) доходів, що виплачуються (надаються) резидентами у вигляді виграшів і призів, у тому числі у лотерею (крім державної); благодійної допомоги, подарунків;

і) доходів у вигляді активів, що передаються у спадщину, якщо такі активи або джерело їх виплати знаходяться на території України;

ї) інших доходів як виплати чи винагороди за цивільно-правовими договорами, одержуваних резидентом або нерезидентом, якщо джерело виплати (нарахування) таких доходів знаходиться на території України, незалежно від резидентського статусу особи, що їх виплачує (нараховує).

Згідно п. 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Таким чином, виплата (надання) платникові податків додаткових благ третьою особою від імені і/або за дорученням працедавця (самозайнятої особи) за його рахунок прирівнюється до надання таких додаткових благ таким працедавцям (самозайнятою особою).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи; нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Згідно п.п. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», об'єктом оподаткування резидента є зокрема доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті.

Абзацом 3 п.п. е) п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням.

Пунктом 14.1 ст. 14 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини.

Відповідно до п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу).

Під час перевірки посадові особи відповідача встановили, що ДП «ЦАС» ТОВ «РК «Крим-Фармація» уклало в періоді, що перевірявся, договори оренди транспортних засобів з фізичними особами:

1.          Николаєнко О.К., договір оренди від 08.08.05 р.

2.          Николаєнко О.К., договір оренди від 01.09.06 р.

3.          Пільганчук В.А. ВАЗ-21110 № 679-40 КР від 03.07.06 р.

4.          Пільганчук в.А. ВАЗ-21110 № 679-40 КР від 02.10.06 р.

Відповідно до п. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд встановив, що вказані вище договори оренди не були засвідчені нотаріально в періоді, що перевірявся.

Однак, суд встановив, що сторони вказаних договорів, у правовідносинах між собою, керувалися п. 3 ст. 631 ЦК України, відповідно до якого, сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Крім того, суд встановив, що фактично, вказані договори оренди виконувалися та не були нотаріально посвідчені лише у зв’язку з тим, що ця процедура тягне за собою додаткові фінансові витрати.

Так, суд вважає, що витрати по утриманню орендованих транспортних засобів не повинні відноситися до додаткових благ у вигляді вартості безкоштовно отриманих робіт і послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що якщо договором оренди транспортного засобу передбачена можливість проведення ремонту орендарем, вартість якого зараховується в рахунок сплати орендних платежів, то така вартість не є доходом, отриманим орендодавцем - фізичною особою у вигляді додаткового блага.

При цьому суд враховую, що позивач не є для Николаєнко О.К. працедавцем, отже, надані послуги не є додатковим благом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не представив суду належних доказів що обґрунтовують його висновки, які покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, у зв’язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 27.08.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 01.09.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.01.2008р. № /2, від 03.04.08р. № /3 по податку з доходів фізичних осіб в сумі 10321,50 грн. зокрема по основному платежу - 3440,5 грн. і 6881,00 грн. - штрафним санкціям.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.