ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.06.08 Справа №2/122-пн-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді Кагітіна Л.П. , Яценко О.М.

при секретарі: Пересада О.В.,

за участю представників:

позивача: Бондаренко О.І., довіреність від 28.01.2008р. № 05-18/24;

відповідача: Гончарова Н.Я., довіреність від 18.06.2008р. № б/н;

Дробітько В.О., паспорт № МО 746581 від 28.10.1999р.;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, м. Берислав Херсонської області, на рішення господарського суду Херсонської області від 25.03.2008 р. у справі № 2/122-ПН-08

за позовом: Чаплинського управління водного господарства, смт. Чаплинка Херсонської області,

до відповідача: Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, м. Берислав Херсонської області,

про повернення майна,

Чаплинське управління водного господарства звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка про повернення майна, яке знаходилось на відповідальному зберігання, а саме: труб стальних Д1220 в кількості 21,813 тон.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 25.03.2008 року у справі №2/122-ПН-08 (суддя Скобєлкін С.В.) позовні вимоги задоволено. Зобов’язано Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка повернути Чаплинському управлінню водного господарства Херсонської області в натурі трубу стальну Д 1220 в кількості 21,813 тон загальною вартістю 64322,61 грн. Стягнуто з Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка на користь Чаплинського управління водного господарства 643,23 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги Чаплинського управління водного господарства Херсонської області є законними та обґрунтованими, оскільки згідно із положеннями ст.ст.949, 953 Цивільного кодексу України відповідач зобов’язаний повернути матеріальні цінності, які були передані йому на зберігання.

Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, не погоджуючись із прийнятим у справі судовим актом, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 25.03.2008 року по справі № 2/122-ПН-08 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи; недоведені висновки, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; а самі висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що господарським судом Херсонської області не взято до уваги п.5.2 договору, відповідно до якого сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов’язань за цим Договором, якщо воно сталося не з їх вини. Зазначає, що втрата майна сталася внаслідок відкритого викрадення з території Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка. Вказує, що оскільки майно, яке перебувало на зберіганні вибуло з володіння не з його вини, відповідальність за втрату зазначеного майна відповідач не несе. Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги вказує, що згідно змісту позовної заяви предметом спору є повернення майна, а не стягнення коштів, тоді як господарським судом першої інстанції фактично розглянуто спір щодо стягнення збитків, які не були предметом позовних вимог. Зазначає, що позивач по справі повинен був довести ціну позову, надати первинні документи щодо закупівлі труб та зазначити їх вартість з урахуванням проценту зносу. Вважає неправомірним відхилення господарським судом клопотання відповідача про зупинення провадження по справі до розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом крадіжки.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1200 від 17.06.2008 року справу № 2/122-ПН-08 передано для розгляду у складі колегії суддів: головуючий: Антонік С.Г., судді: Кагітіна Л.П. (доповідач), Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 18.06.2008 року представники позивача підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Чаплинським управлінням водного господарства у судовому засіданні надана відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі всебічного дослідження доказів, їх правильної оцінки, просить залишити рішення господарського суду Херсонської області від 25.03.2008р. по справі № 2/122-ПН-08 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. При цьому зазначає, що за умовами укладеного договору зберігання відповідач взяв на себе зобов’язання безоплатно зберігати та повернути у схоронності майно та нести відповідальність за втрату або пошкодження майна. Вважає, що порушення кримінальної справи по факту крадіжки не доводить вжиття відповідачем всіх необхідних заходів по збереженню майна та не звільняє його від виконання зобов’язань за договором.

За заявою представників позивача та відповідача, апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Чаплинським управлінням водного господарства Херсонської області було подано позов до господарського суду Херсонської області про зобов’язання Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка про повернення майна, яке знаходилось на відповідальному зберіганні, а саме: труб стальних Д1220 в кількості 21,813 тон.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 25.03.2008 року у справі №2/122-ПН-08 позовні вимоги задоволено. Зобов’язано Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка повернути Чаплинському управлінню водного господарства Херсонської області в натурі трубу стальну Д 1220 в кількості 21,813 тон загальною вартістю 64322,61 грн.

Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, не погоджуючись із прийнятим у справі судовим актом, звернулось з апеляційною скаргою.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду господарського суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню в силу наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2007р. між Чаплинським управлінням водного господарства (поклажодавець) та Підприємством “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка (зберігач) укладено Договір зберігання № 11/06. За умовами п.1.1 вказаного Договору зберігач зобов’язується безоплатно зберігати та повернути у схоронності майно, яке передано поклажодавцем.

Згідно з п.2 Договору об’єктом зберігання є труба стальна Д1220 б/в кількістю 21,813тон.

Факт прийняття труби стальної кількістю 21,813 тон загальною вартістю 64322,61 грн. на відповідальне зберігання підтверджується накладною № 449 від 11.06.2007р.

Згідно з п.4.1.1 зазначеного договору зберігач зобов’язався зберігати річ протягом строку зазначеному в п.3.3 цього договору.

Пунктом 4.1.6 укладеного між сторонами договору визначено, що зберігач зобов’язаний повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання на першу вимогу, навіть якщо строк зберігання не закінчився.

Листом від 23.06.2007р. № 23/07 відповідач повідомив позивача, що передане йому на зберігання майно втрачене 22.07.2007р. внаслідок викрадення.

Зобов’язання Підприємства “Меркурій” Міжнародного благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка повернути майно, яке знаходилось на відповідальному зберігання, а саме: труб стальних Д1220 в кількості 21,813 тон., було предметом позовних вимог.

За позицією заявника апеляційної скарги, оскільки майно, яке перебувало на зберіганні вибуло з володіння не з його вини, відповідальність за втрату зазначеного майна він не повинен нести.

Такі висновки відповідача колегія суддів вважає помилковими.

Згідно з вимогами пункту 1 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

У відповідності із приписами п. 1 ст. 950 зазначено кодексу за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Зобов’язання відповідача нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна обумовлена також пунктом 4.1.7 укладеного між сторонами Договору.

Слід також враховувати, що за умовами договору відповідач зобов’язався вживати всіх заходів, встановлених цим Договором, законом та іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (4.1.2); негайно повідомити поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання майна і отримати його відповідь (4.1.4); змінити спосіб, місце та інші умови зберігання майна, у разі небезпеки його втрати, не чекаючи відповіді поклажодавця (4.1.5).

За змістом пункту 2 статті 950 Цивільного кодексу України, на який посилається особа, яка подала апеляційну скаргу, зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

За змістом наведеної норми права, зберігач звільняється від відповідальності у разі наявності непереборної сили.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов’язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст.32 Господарського процесуального кодексу встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно ж до ч.2 зазначеної статті ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Проте, надані відповідачем в якості доказів по справі Постанова про порушення кримінальної справи від 03.08.2007 року та лист Генеральної прокуратури України від 14.03.2008р. про направлення справи на дослідження не доводять вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов’язання.

Відтак, наявність кримінальної справи, жодним чином не знімає з відповідача відповідальності за прийнятими згідно умов договору зберігання зобов’язаннями.

До того ж, результати кримінальної справи, порушеної за фактом крадіжки спірного майна та повернутої на дослідження, можуть бути підставою для перегляду господарським судом прийнятого ним рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновками господарського суду першої інстанції щодо залишення без задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення кримінальної справи, оскільки підстави для зупинення провадження у справі викладені у ст.79 Господарського процесуального кодексу України, і такої підстави як ведення досудового слідства слідчими органами зазначена норма не містить.

Посилання заявника апеляційної скарги, що господарським судом фактично розглянуто спір щодо стягнення збитків, які не були предметом позовних вимог, та стягнуто на користь позивача 64322,61 грн. вартості переданого на зберігання майна колегією суддів відхиляються як необґрунтовані. Рішенням суду першої інстанції зобов’язано відповідача саме повернути Чаплинському управлінню водного господарства Херсонської області в натурі трубу стальну Д 1220 в кількості 21,813 тон загальною вартістю 64322,61 грн. і визначення вартості майна не є в даному випадку стягненням, на чому наголошує відповідач, а вказує на ціну позову. Згідно з п. 1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України у позовах про витребування майна ціна позову визначається вартістю майна, що витребується.

Щодо посилання відповідача на недоведеність вартості втраченого майна слід зазначити, що вартість прийнятого на зберігання майна обумовлена сторонами у договорі та підтверджена наданою до матеріалів справи накладною від 11.06.2007р. № 449.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у зв’язку із наступним.

Як свідчать матеріали справи, предметом заявленого Чаплинським управлінням водного господарства Херсонської області позову є зобов’язання Підприємство “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка повернути майно, яке знаходилось на відповідальному зберігання, а саме: труб стальних Д1220 в кількості 21,813 тон.

З фактичних обставин справи вбачається, що 22.07.2007р. з території Підприємства “Меркурій” Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка було вивезене майно, в тому числі і передане йому позивачем на зберігання.

Постановою прокуратури Херсонської області від 03.08.2007р. за фактом викрадення порушена кримінальна справа, яка в подальшому була закрита постановою прокуратури від 12.09.2007р.

Генеральною прокуратурою України справу направлено в прокуратуру Херсонської області для організації досудового слідства.

За поясненнями відповідача, в ході проведених ним разом із слідчими органами дії встановлено, що майно, яке було викрадене та вивезене з його території, в подальшому виявлено у м. Кривий Ріг та згідно договору складського зберігання № 14/2007 від 26.07.2007р. передане на платне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю КДС”.

Отже, майно, яке було предметом спору, та яке позивач просив повернути, фактично у відповідача відсутнє, що підтверджено матеріалами справи та представниками сторін в судовому засіданні.

Статтями 949, 953 Цивільного кодексу України, якими мотивоване рішення господарського суду, встановлюється обов’язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яке була передана на зберігання.

Однак, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що зобов’язання відповідача повернути передане йому на зберігання майно виконати не можливо у зв’язку з відсутністю самого майна. Відповідальність відповідача за втрату переданих йому на зберігання матеріальних цінностей є відшкодуванням збитків, завданих поклажодавцеві, що не було предметом заявлених позивачем вимог. Отже, позивач не позбавлений можливості звернутися до господарського суду з позовом про відшкодування завданих йому збитків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Херсонської області від 25.03.2008р. у справі № 2/122-ПН-08 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за позовом відносяться на позивача.

З урахуванням висновків колегії суду щодо відхилення доводів апеляційної скарги судові витрати за апеляційною скаргою відносяться на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.99, 101, п.2 ст.103, п.1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства “Меркурій” Міжрайонного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка, м. Берислав Херсонської області, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 25.03.2008 року у справі №2/122-ПН-08 скасувати.

В позові відмовити.

Постанову у повному обсязі виготовлено та підписано 20.06.2008р.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді Кагітіна Л.П.

Яценко О.М.