АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.06.08
Справа  № 01/61-92

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 від 21.03.2008 р. без номера

на рішення Господарського
суду Волинської області від 05.03.2008 р.

у справі № 01/61-92

за позовом Прокурора
міста Луцька в інтересах держави в особі Регіонального відділення ФДМ України
по Волинській області, м.Луцьк,

Державної служби з питань
національної культурної спадщини, м.Київ,

Управління культури і туризму
Волинської облдержадміністрації, м.Луцьк

до
відповідача-1 суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
м.Луцьк

до відповідача-2 Управління
Волинської єпархії УПЦ КП, м.Луцьк

про
визнання недійсним договору оренди, виселення з передачею спірного приміщення
балансоутримувачу (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с.73)

За участю представників:

від прокуратури Львівської області
-не з”явився;

від позивача-1 -не
з”явився,

від позивача-2 -не
з”явився,

від позивача-3 -Стрільчук
В.В. (головний спеціаліст-юрист, довіреність від 25.04.2008 р. № 450/1-6 в
матеріалах справи);

від відповідача-1 -ОСОБА_1.
(суб”єкт підприємницької діяльності),

ОСОБА_2.
(представник, довіреність № 219 від 23.01.2008 р. в матеріалах справи, а.с.43);

від відповідача-2 -Спіріна
Ю.П. (юрисконсульт, доручення від 05.05.2008 р. № 90 в матеріалах справи)

Представникам сторін роз”яснено їх
права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не
поступало.

Оскільки жодна зі сторін не
заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то
протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України
без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Перегляд справи відкладався з
підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від
від 06.05.2008 р.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 05.03.2008 р. у справі № 01/61-92 (суддя Якушева І.О.)
позов задоволено за підставністю та доведеністю, визнано недійсним на майбутнє
договір оренди нежитлового приміщення № 5 від 10.03.2005 р., укладений між
Волинською єпархією УПЦ КП і підприємцем ОСОБА_1, виселено останнього з
нежитлового приміщення по пр.Волі, 2 у м.Луцьку пл.55 кв.м, передавши це
приміщення балансоутримувачу -Волинській єпархії УПЦ КП.

Відповідач-1 з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити, з підстав недоведеності обставин, що мають значення для
справи, які господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків,
викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник  обгрунтовує тим, зокрема, що 11.08.1992 р.
держава в особі Представника Президента України у Волинській області на
підставі його розпорядження № 268, яке є чинним і на даний час, передала в
безстрокове безоплатне користування будівлю колишнього монастиря бернардинів по
пр.Волі, де знаходяться спірні приміщення, з огляду на безоплатність
користування будівлею кошти до бюджету спрямовуватись не повинні; в матеріалах
справи відсутні допустимі докази належності орендованого приміщення до
державної форми власності.

У відзивах на апеляційну скаргу
прокурор, позивач-1, позивач-3 просять рішення суду першої інстанції, а
апеляційну скаргу -без задоволення з підстав, викладених у їхніх відзивах на
апеляційну скаргу.

Відповідач-2 підтримує вимоги
апеляційної скарги в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 10.03.2005 р. між Волинською єпархією УПЦ КП (орендодавець за
договором, відповідач-2 у справі) і суб”єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 (орендар за договором, відповідач-1 у
справі) укладено договір оренди № 5, за яким орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду нежилі приміщення заг. пл. 55 кв.м, розташовані за адресою:
м.Луцьк, пр.Волі, 2  (а.с.19).

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 договору
термін дії останнього визначений до 31.12.2005 р., у разі відсутності заяви
однієї із сторін про розірвання договору оренди він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На думку прокурора, спірний договір
суперечить актам цивільного законодавства згідно з ст.203 ЦК України, а тому
підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.215 ЦК України, серед підстав
недійсності правочину вказує: 1) згідно з ст.ст.2, 5 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. № 2269-ХП орендодавцем щодо
нерухомого майна, яке є державною власністю, є Фонд державного майна України;
2) в порушення ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини” суб”єкт
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1. не уклав охоронного договору
на спірні приміщення пл. 55 кв., які входять до складу пам”ятки архітектури
національного значення -келій монастиря бернардинів по пр.Волі, 2.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційну скаргу  суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 слід
задоволити повністю, рішення Господарського суду Волинської області від
05.03.2008 р. у справі № 01/61-92 скасувати і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити повністю.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Відповідно до ст.17 Закону України
“Про свободу совісті та релігійні організації” від 23.04.1991 р. № 987-ХП
культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються
організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або
повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями
обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в
Республіці Крим - Уряду цієї республіки.

Слід мати на увазі, що згідно з п.3
Указу Президента України “Про заходи щодо повернення релігійним організаціям
культового майна” від 04.03.1992 р. № 125/92 зазначені державні органи
зобов”язані протягом 1992 - 1993 років здійснити передачу релігійним громадам у
власність чи безоплатне користування культових будівель, що
використовуються не за призначенням. (Розпорядженням Президента України від
22.06.1994 р. № 53/94-рп дію цього пункту продовжено до 01.12.1997 р.).

Так, на виконання вищевказаного
Указу Президента України розпорядженням Представника Президента України у
Волинській області (який згідно з ст.1 Закону України "Про Представника
Президента України" від 05.03.1992 р. N 2167-XII є главою Волинської
обласної державної адміністрації) від 11.08.1992 р. № 268 передано в
користування релігійній громаді Свято-Троїцького собору УПЦ-КП
Свято-Троїцький собор, будівлю колишнього монастиря бернардинів по пр.Волі,
де знаходяться частини спірних приміщень пл. 55 кв., та два будинки по
вул.Плеханова, в яких розміщені Єпархіальне управління та духовна семінарія
(а.с.40).

Дане розпорядження є чинним, так як
не визнано недійсним і не скасовано у встановленому законом порядку.

Оскільки держава в особі
Представника Президента України у Волинській області на підставі розпорядження
від 11.08.1992 р. № 268 дозволила, зокрема, користуватись будівлею колишнього
монастиря бернардинів по пр.Волі в м.Луцьку, то Волинська єпархія УПЦ КП на
свій розсуд використала надане майно, а саме: передала в оренду, так як несла
затрати по утриманню пам”ятки архітектури. Відповідно до статуту Волинської
єпархії УПЦ КП (п.п.14, 16, 17) остання має право отримувати надходження від
здавання майна в оренду. Крім того, виключно єпархіальний архієрей вирішує
питання, пов”язані з користуванням будівлями та іншим церковним майном.

Згідно з Тимчасовим положенням про
Фонд державного майна України, затвердженим Постановою Верховної Ради України
від 7 липня 1992 року N 2558-XII, Регламентом Фонду державного майна України,
затвердженим наказом Фонду державного майна України від 19 жовтня 2007 року N
1684 (п.3), ФДМ України виконує функції з управління об'єктами права державної
власності, що належать до сфери управління Фонду. Згідно з п.32 ст.6 Закону
України “Про управління об”єктами державної власності” 21.09.2006 р. N 185-V
32) уповноважені органи управління об”єктами державної власності відповідно до
покладених на них завдань, зокрема, організовують контроль за використанням
орендованого державного майна.

В даному випадку право користування
будівлею колишнього монастиря бернардинів по пр.Волі в м.Луцьку передбачено
розпорядженням Представника Президента України у Волинській області від
11.08.1992 р. № 268, інших підстав набуття права користування немає, тому
Волинська єпархія УПЦ КП як балансоутримувач може виступати стороною договору
оренди.

Покликання прокурора на те, що в
порушення п.17 Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду
державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4
жовтня 1995 року N 786, до бюджету не надходили кошти від здачі частини
пам”ятки архітектури національного значення в оренду приватному підприємцю
ОСОБА_1., не заслуговують на увагу, оскільки кошти до бюджету не надходили в
зв”язку з бездіяльністю Регіонального відділення ФДМ України по Волинській
області.

Дотримання загальних вимог, необхідних для
чинності правочину, має значення при укладенні сторонами правочину (стст.203,
215 ЦК України). На момент укладення договору оренди (10.03.2005 р.) церква
займала спірне приміщення на законних підставах, тому Волинська єпархія УПЦ КП
мала право укласти договір.

Крім того, на підставі п.3
Розпорядження Волинської обласної державної адміністрації № 321 від 19.09.2006
р. “Про балансову приналежність пам”яток містобудування і архітектури”
Волинська єпархія УПЦ КП прийняла на баланс приміщення по пр.Волі, 2 в м.Луцьку
(а.с.11)

Згідно з ст.1 Закону України «Про
охорону культурної спадщини” від 08.06.2000 р. № 1805-Ш з наступними змінами та
доповненнями (далі -Закон № 1805-Ш) пам'ятка - об'єкт культурної спадщини, який
занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

В паспорті об”єкта культурної
спадщини -келій монастиря бернардинів (частини спірних приміщень пл. 55 кв. м
по пр.Волі, 2 у м.Луцьку), виготовленому в лютому 2007 року Українським
регіональним спеціалізованим науково-реставраційним інститутом
“Укрзахідпроектреставрація”, зазначено, що даний об”єкт належить до пам”яток
національного значення та взятий на державний облік на підставі Постанови Ради
Міністрів Української РСР від 24.08.1963 р., охоронний № пам”ятки 76/2
(а.с.63-66).

Статтею 18 Закону № 1805-Ш
визначено, що об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком
пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами
України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим
ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або
фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної
спадщини.

Відповідно до п.25 ст.5 Закону №
1805-Ш до повноважень центрального органу виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини належить, зокрема, погодження відчуження або передачі
пам'яток національного значення їхніми власниками чи уповноваженими ними
органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Згідно з ст.23 Закону № 1805-Ш усі
власники пам'яток чи їхніх частин або уповноважені ними органи, незалежно від
форм власності на ці пам'ятки, зобов'язані укласти з відповідним органом
охорони культурної спадщини охоронний договір.

Відповідно до п.3 Порядку укладення
охоронних договорів на пам'ятки культурної спадщини, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 28
грудня 2001 року N 1768 (далі -Порядок), якщо пам'ятка належить до категорії
пам'яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони
культурної спадщини, на території якого знаходиться пам'ятка, після погодження
його з відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини.

На виконання вимог ухвали
Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 р. відповідачем-2
долучено до матеріалів справи охоронний договір на пам”ятку культурної спадщини
від 28.11.2006 р. № 2Лц/2, укладений між Управлінням культури і туризму
Волинської облдержадміністрації як органом охорони культурної спадщини й
Управлінням Волинської єпархії УПЦ КП як користувачем. Передача у користування
пам”ятки (її частини) погоджена 03.08.2007 р. головою Державної служби з питань
національної культурної спадщини Кучеруком М.М., що підтверджується його
підписом на охоронному договорі, який скріплений печаткою центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Гриф погодження
розміщений на останній сторінці охоронного договору та вміщує слово “ПОГОДЖЕНО”,
найменування посади особи, з якою погоджується документ (включаючи найменування
установи), особистий підпис, розшифрування підпису та дату погодження.

Згідно з п.2 цього договору термін
дії останнього встановлений до 28.11.2011 р.

Крім того, 05.03.2007 р. було
прийнято розпорядження Волинської облдержадміністрації від 05.03.2007 р. №
933/55/2-07 “Про приведення у відповідність до чинного законодавства України
документації щодо використання, проведення ремонтно-реставраційних робіт та
орендних відносин комплексу будівель колишнього монастиря бернардинів у
м.Луцьку -пам”ятки містобудування та архітектури національного значення”
(п.3.5).

Проте дана обставина судом першої
інстанції не з”ясована. Висновок господарського суду про відсутність погодження
з Державною службою з питань національної культурної спадщини на передачу
приміщення в оренду не відповідає обставинам справи.

Покликання позивача-3 на
відсутність охоронного договору на час укладення договору оренди як на
спростування вищенаведеного є безпідставні, оскільки на момент звернення
прокурора з позовом до господарського суду (27.11.2007 р.) вимога п.3
Порядку була дотримана, підстави звернення прокурора до господарського суду за
захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів
відсутні.

Оскільки умови договору оренди щодо
охорони пам”ятки архітектури національного значення виконано, то підстав для
визнання договору оренди немає, тому і позовна вимога про виселення не підлягає
задоволенню відповідно.

На думку колегії суддів, даний
позов є безпідставним.

Представлене позивачем-3 свідоцтво
про право власності від 22.11.2007 р. на нежитлове підвальне приміщення
колишніх келій монастиря бернардинів (бар “Криниця”) заг. пл. 228, 8 кв.м, яке
розташоване по вул.Парковій за № 2-в у м.Луцьку, не стосується даного
предмету спору, оскільки орендовані приватним підприємцем ОСОБА_1. приміщення
знаходяться на вул.Волі, 2 у м.Луцьку.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Волинської області не відповідає матеріалам справи, не
грунтується на чинному законодавстві, а доводи апелянта підлягають задоволенню.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101,
103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задоволити повністю.

2. Рішення Господарського суду
Волинської області від 05.03.2008 р. у справі № 01/61-92 скасувати
і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

3. Судові витрати за перегляд
справи в суді апеляційної інстанції покласти на позивачів порівну.

Доручити Господарському суду
Волинської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

6. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                         Н.А.Галушко

Суддя
Г.В.Орищин