Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2008 р.
Справа № 52/52-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Білоконь Н. Д., суддя Фоміна
В. О.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників
сторін:

позивача -
Петрової О.В., довіреність  № 103 від
29.05.2008 р.

відповідача
-  ОСОБА_1-приватного підприємця

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 1059 Х/1-14) на
рішення господарського суду Харківської області від 08.04.08 у справі №
52/52-08

за позовом Харківської райспоживспілки, м. Харків

до  суб"єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1

про стягнення
8836,69 грн.

встановила:

08.02.2008 р. Харківська райспоживспілка
подала позов до господарського суду Харківської області про стягнення з
суб"єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 6826,48 грн., з
яких: 6514,77 грн.  заборгованості  по
сплаті орендної плати по укладеному між сторонами договору оренди № 3
від 01.01.2006 р. за період з 01.01.2006 р. по 01.01.2008 р. з урахуванням  індексу інфляції,  124,96 грн. пені та 186,75 грн. плати за
користування  чужими грошовими коштами.

25.03.2008 р. позивач  подав заяву
про збільшення позовних вимог №
55, в якій  просить суд стягнути з
відповідача 8836,69 грн., з яких: 8509,51 грн. заборгованості  по
сплаті орендної плати по укладеному між сторонами договору оренди № 3
від 01.01.2006 р. за період з 01.01. 2006
по  21.03.2008 р. з
урахуванням  індексу інфляції, 112, 82
грн. пені, 214, 36 грн. плати за користування чужими грошовими коштами.

Рішенням господарського суду Харківської
області від  08.04.2008 р. у справі
№  52/52-08 (суддя Білоусова Я.О.) позов
задоволено частково.З відповідача на користь позивача стягнуто  3254 грн. основного боргу, 39 грн.
інфляційних, 16,65 грн. -3% річних, 88,86 грн. пені, 39,21 грн. державного мита
та 45,37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.В
задоволенні решти позову відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням
господарського суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського
апеляційного господарського суду  апеляційну
скаргу, в  якій, посилаючись на
порушення  місцевим господарським судом
норм матеріального та процесуального права та
неповне з"ясування обставин, що мають

- 2 -

значення для
справи просить це рішення скасувати у частині визначення суми

стягнення  та прийняти нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в сумі 8836,69 грн., викладені
у заяві про збільшення  позовних
вимог № 55 від 24.03.2008 р. та стягнути
з відповідача на його користь 102 грн. витрат  по сплаті державного мита і 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В обгрунтування апеляційної скарги
позивач  посилається на те, що місцевий
господарський суд неправомірно  зменшив
суму заборгованості відповідача за користування спірним приміщенням  на підставі
ч. 4,  6  статті 762 Цивільного кодексу України, якими
передбачено зменшення  орендної плати в
разі зменшення можливості користування майном через обставини, за які наймач не
відповідає та звільнення від плати за весь час, протягом якого майно не могло
бути ним  використано через такі
обставини, оскільки, як вважає позивач зазначена стаття регулює відносини
по  діючому договору, а ч. 2 статті 785
Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця вимагати від наймача
сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати в разі невиконання
обов"язку щодо повернення речі після закінчення строку дії договору. Також
в обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що згідно зі статтею  651 Цивільного кодексу України договір може
бути змінено тільки за згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін при суттєвому порушенні договору іншою стороною та в інших випадках,
встановлених договором  або законом,
Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміни договору
здійснюються  у такій самій формі, що і
договір, який  змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом, тоді як в даному випадку умови договору щодо
розміру орендної плати -1800 грн. в місяць не змінювались, а тому місцевий
господарський  суд зменшуючи розмір   орендної плати до 676,94 грн. фактично
змінив  умови договору оренди чим
безпідставно вийшов за межі позовних вимог та порушив  принцип рівноправ"я  сторін перед законом та судом.

Позивач у судовому засіданні апеляційну
скаргу підтримує.

Відповідач
проти апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення,
а  оскаржуване рішення - без змін.

Від
відповідача надійшло уточнення апеляційної скарги, в якому він просить стягнути
з відповідача  7276 грн. основного боргу,
1233,22 грн. - інфляційних, 214,36 грн. -3% річних, 50,85 грн. пені.

Зазначені уточнення апеляційної скарги
не приймаються, оскільки вони не були предметом розгляду  у суді першої інстанції, а відповідно до
статті 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній
інстанції не приймаються вимоги, що не були предметом розгляду в  суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення відповідача та представника
позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

2 січня 2006 р.  між Харківською райспоживспілкою,
орендодавцем та суб"єктом підприємницької діяльності-фізичною особою
ОСОБА_1 було укладено договір оренди № 3, згідно з умовами якого орендодавець
передав орендарю у строкове платне
користування приміщення загальною площею 460 кв.м., яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 Строк дії договору встановлений пунктом 1.2. договору оренди
- з 01.01.2006 року по 30.12.2006 року.

Відповідно до пункту 4.1. договору
оренди орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця в
сумі 1800грн. у тому числі НДС 20% на поточний рахунок орендодавця. Згідно з
пунктом 5.2. договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати орендар
сплачує орендодавцю пеню у розмірі 2% ставки

- 3 -

НБУ за кожен
день прострочки від суми недоїмки.

Приміщення, яке є об"єктом
договору  було передано позивачем відповідачу
по

акту приймання
- передачі основних засобів від 02.01.2006 року.

Листом від 29.11.2006 року позивач повідомив
відповідача про непродовження з ним договірних відносин після закінчення  строку дії договору оренди, у зв'язку з
неналежним виконанням умов договору  та
про необхідність звільнення приміщення на протязі трьох днів з моменту
закінчення строку дії договору та  здачі
його по акту приймання-передачі позивачу.

Як вбачається з
матеріалів справи 01.08.2007 року між позивачем, орендодавцем та суб"єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2, орендарем, було укладено
договір оренди № 5, відповідно до умов якого, орендарю було передане в
користування приміщення магазину №1, загальною площею 140 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_2 зі строком дії   до
31.12.2007 року. 29.10.2007 року позивач листом №143 повідомив суб"єкта
підприємницької діяльності-фізичною особоюОСОБА_2 про розірвання договору, на
підставі п. 6.2. та ст. 782 Цивільного кодексу України, з моменту отримання
листа. Про отримання листа свідчить особистий підписОСОБА_2 на самому листі.

19.07.2007 року
між позивачем, орендодавцем та суб"єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_3, орендарем, було укладено договір оренди №
4, відповідно до умов якого, орендарю було передане в користування приміщення
магазину №1, загальною площею 147 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2  строк дії якого з 01.08.2007 року до
31.12.2007 року. 30.11.2007 року СПДФО ОСОБА_3. звернувся до позивача із заявою
про розірвання договору оренди з 1 січня 2008 року, у зв'язку з сімейними
обставинами. Про отримання листа свідчить відмітка із штампом позивача.

Таким чином
позивачем були укладені договори оренди з суб"єктами підприємницької діяльності
-фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
на підставі яких передані останнім в орендне користування приміщення
магазину № 1 площею 140 кв.м. та 147 кв.м.
(загальною  площею 287 кв.м.),
тобто ті самі приміщення, які орендує відповідач-ОСОБА_1

Позивач в  судовому засіданні стверджує, що після
розірвання договорів оренди з суб"єктами підприємницької діяльності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1відповідач ОСОБА_1знову зайняла звільнені приміщення магазину
№ 1.

Однак доказів
того, що приміщення магазину № 1 площею 140 кв.м. та 147 кв.м. після звільнення
їх орендарями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були передані знову ОСОБА_1позивач суду не
надав.

Умовами пункту
4.5. договору оренди № 3 від 02.01.2006 р. передбачено, що при затримці
повернення з вини орендаря орендованого приміщення при припиненні дії цього
договору орендар проводить оплату згідно з цим договором до дня фактичної
передачі об'єкта оренди за актом приймання-передачі.

Листом від
29.11.2006 року позивач повідомив відповідача про непродовження дії договору та
про необхідність звільнити орендоване приміщення за актом приймання-передачі.

В порушення
пункту 1.6. договору оренди № 3  від
02.01.2006 р. після закінчення   його дії
30.12.2006 р. відповідач приміщення, які є об"єктом договору  за актом-прийому передачі не повернув та
продовжував їх використовувати.

Відповідно до
статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною  1
статті 530 Цивільного кодексу України
передбачено що,  якщо у
зобов'язанні   встановлений   строк
(термін)   його   виконання,
то   воно   підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням
того, що з 1 серпня 2007 року, приміщення які орендував

- 4 -

відповідач були
частково передані в оренду іншим особам СПД ФО ФОСОБА_2-площею 140 кв.м. та СПД
ФО ОСОБА_1 - площею 147 кв.м., що не заперечується позивачем, місцевий
господарський суд дійшов правильного висновку, що відповідачка повинна
сплачувати лише за користування приміщеннями які знаходились у неї в фактичному
користуванні, відповідно до частин 4,6 статті 762 Цивільного кодексу України,
якою передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через
обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно
зменшилася та звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло
бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Тому, зважаючи
на загальну площу майна переданого в оренду позивачці (460кв.м.) та площ які
були передані в користування СПД ФО ФОСОБА_2та СПД ФО ОСОБА_1 (287кв.м.),
місцевий господарський  суд дійшов
правильного висновку, що з 1 серпня 2007 року відповідачка повинна сплачувати
орендну плату  пропорційно площі
яка знаходилась у неї в користуванні -287 кв.м. у розмірі  676,94 грн.

Враховуючи
наведене  та з урахуванням
здійснених орендарем оплат у розмірі 36135 грн., за заявлений в позові період,
заборгованість відповідача станом на 21.03.2008 року становить 3254 грн.

Позивач необгрунтовано
посилається на те, що положення  ч.
4,  6
статті 762 Цивільного кодексу України, якими передбачено зменшення  орендної плати в разі зменшення можливості
користування майном через обставини, за які наймач не відповідає та звільнення
від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним  використано через такі обставини,
стосуються  діючого договору, а тому не
застосовуються до виплат, які  повинен
здійснювати орендар згідно з п. 4.5. договору оренди № 3.

Як вже  було наведено вище сторони в п. 4.5. договору
оренди від 02.01.2006 р. № 3 погодили, що при затримці повернення з вини
орендаря орендованого приміщення  після
закінчення строку  дії договору  він
здійснює  оплату згідно з цим
договором до дня фактичної передачі об"єкта оренди  по акту приймання-передачі, який є
невід"ємною частиною договору. Отже сторони дійшли згоди, що в разі
фактичного використання орендарем об"єкта оренди  після закінчення строку дії договору
зобов"язання зі сплати орендної плати
не припиняються до  виконнання
орендарем  зобов"язання  по поверненню приміщення, зазначене
зобов"язання не є штрафною санкцією, тим більш не є пенею  у вигляді подвійної орендної плати за
прострочення  повернення  приміщення, яка передбачена  ч. 2
статті 785 Цивільного кодексу України, на яку посилається  позивач, а тому  до цього зобов"язання  застосовуються положення  статті 762 Цивільного кодексу України, яка
регулює правовідносини  щодо  плати за користування майном.

Правові
наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу
України. Відповідно до  частини 1
цієї статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до
ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми.

З урахуванням
того, що на момент припинення дії договору - 01.01.2007 року заборгованість
відповідача перед позивачем складала 3560грн. і була частинами сплачена
останньою до 17.04.2007 року, місцевий господарський суд дійшов правильного
висновку, що нарахування пені відповідно до пункту 5.2. договору, частини 1
статті 611 Цивільного кодексу України, інфляційних та трьох відсотків річних
відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, повинно
здійснюватись

- 5 -

за цей період
на заборгованість наявну на момент дії договору, оскільки, за своєю правовою
природою вони не являються оплатою за договором і до них не можуть бути
застосовані положення пункту 4.5. договору.

Зважаючи на
наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що
задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 3254грн
заборгованості по орендній платі, 39грн. інфляційних, 16,65грн. три відсотки
річних та пені у розмірі 88,86грн., та правомірно відмовив у задоволенні іншої
частини позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Таким
чином  рішення місцевого господарського
суду  прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права та підстави для його зміни  чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської
області від 08.04.2008 р. у справі №  52/52-08
залишити без змін.

Постанову складено в  повному обсязі 13.06.2008 р. та може бути
оскаржено до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її
прийняття.

Головуючий суддя                           (підпис)                            Сіверін В. І.

Суддя                          (підпис)                            Білоконь Н. Д.

Суддя                          (підпис)                            Фоміна В. О.