ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2008 р.

Справа 46/32

За позовом

Відкритого акціонерного товариства “Вінницяоблпаливо”

до

Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-західна залізниця”,

Державного підприємства “Донбасантрацитвантажтранс”

про

стягнення 4 612,51 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

Від позивача

Підлужняк С.О.—представник за довіреністю від 12.10.2007 р. № 273

Від відповідача-1

Недошитко Р.Ю. —представник за довіреністю від 25.02.2008 р. № 602-НЮ

Від відповідача-2

не з’явився

У судовому засіданні, яке відбулося 05.05.2008 р., за згодою присутніх представників сторін судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство “Вінницяоблпаливо” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом від 21.01.2008 р. № 381/85, яким просить стягнути з Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-західна залізниця” та Державного підприємства “Донбасантрацитвантажтранс” 4 612,51 грн. вартість товару, по якому виникла недостача під час його поставки залізничним транспортом.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2008 р. № 46/32, розгляд якої призначено на 03.03.2008 р.

25.02.2008 р. від відповідача-2 до суду надійшов лист № 8/122 від 20.02.2008 р., яким останній повідомляє, що не в змозі надати відзив, оскільки претензію та позовну заяву не отримував.

У судове засідання, призначене на 03.03.2008 р. відповідач-2 не з’явився, уповноваженого представника не направив, про причини свого неприбуття суд не повідомив.

Представник позивача подав суду письмові уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути 4 612,51 грн. з Державного підприємства “Донбасантрацитвантажтранс” та звільнити від відповідальності Державне територіально-галузеве об’єднання “Південно-західна залізниця”.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2008 р. розгляд справи № 46/32 було відкладено на 24.03.2008 р.

24.03.2008 р. судове засідання у справі не відбулося у зв’язку з перебуванням судді на лікарняному та було призначено на 14.04.2008 р. (ухвала від 02.04.2008 р. в матеріалах справи).

11.04.2008 р. від відповідача-2 надійшла телеграма з клопотанням про перенесення розгляду справи.

14.04.2008 р. в судовому засіданні представник позивача надав пояснення по справі, уточнення позовних вимог та розрахунок надмірної нестачі, а також просив задовольнити позов, стягнувши суму нестачі товару з відповідачів солідарно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. за сумісною заявою представників сторін продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд на 05.05.2008 р.

В ході розгляду спору по суті представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, які обґрунтовані тим, що під час руху територією України вантажу, вантажовідправникам якого є відповідач-2, а перевізником — відповідач-1, відбулася часткова втрата вугілля, у зв’язку з чим позивачем понесені збитки у розмірі 4 612,51 грн.

Представник відповідача-1 підтримав відзив на позовну заяву від 19.02.2008 р., відповідно до якого зазначає, що згідно залізничної накладної № 49824233 відправник не вжив заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, зокрема відправником не було вжито заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів щодо запобіганню видуванню або просипанню вантажу, а також заходів щодо розрівняння та ущільнення поверхні вантажу, що чітко встановлено п.п. 5, 6 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу. Крім того, відповідач-1 вказує на те, що матеріали справи не містять доказів втрати або розкрадання вантажу з вини перевізника, в зв’язку з чим останній просить відмовити в позові до Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в призначене судове засідання не з’явився, проте надіслав на адресу суду міста відзив від 16.04.2008 р., відповідно до якого зазначив, що вини відправника вантажу у нестачі вугілля немає, оскільки вагон був прийнятий до перевезення з рівномірним навантаженням, а на попутну станцію Знам`янка вагон прибув у технічно справному стані, проте з поглибленням та порушенням маркування у місцях поглиблень, що на думку відповідача-2 свідчить про те, що втрата вугілля під час перевезення сталася не через видування вантажу, а через розкрадання вугілля, у зв’язку з незабезпечення перевізником схоронності вантажу під час його транспортування.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи відзиву відповідача-2 на даний позов, суд вважає за можливе розглянути його по суті за відсутності представника відповідача-2, що був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи на підставі наявних у справі матеріалів, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

31.07.2007 р. Відкритим акціонерним товариством “Вінницяоблпаливо” в якості покупця та Товариством з обмеженою відповідальністю “Сніжнянські промислові ресурси” в якості постачальника укладено договір № 1.111, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити, а покупець прийняти і оплатити вугілля на умовах, викладених у договорі. Кількість, якість та ціна вугілля визначається в специфікаціях, що є невід’ємною частиною договору (п. 1.2, 2.2).

Специфікацією № 1 від 31.07.2007 р. покупець та продавець погодили поставку 210 тон вугілля марки АКО (25-100 мм) вартістю 547,00 грн., 210 тон вугілля марки АМ (13-25 мм) вартістю 483,00 грн. та 210 тон вугілля марки АС (6-13 мм) вартістю 457,00 грн.

09.09.2007 р. відповідно до залізничної накладної № 49824233 зі станції Красний луч 502602 вантажовідправником (Державним підприємством “Донбасантрацитвантажтранс”) було відвантажено на адресу Ситковецької філії Немирівського паливного складу Відкритого акціонерного товариства “Вінницяоблпаливо” (одержувач) вантаж –вугілля марки антрацит в кількості 69 тон, вагон № 67386821.

Проведення оплати за поставлене вугіллі стверджується приєднаними до позовної заяви платіжними дорученнями № 4152 від 11.09.2007 р., № 499 від 12.09.2007 р. та № 4294 від 13.09.2007 р.

Як вбачається з матеріалів справи, під час пересування вагону № 67386821 на станції Знам’янка було здійснено комісійне перевантаження вагону на 150 т вагах залізниці, яким встановлено, що маса нетто вантажу становить 58 450 кг, що менше маси, зазначеної в залізничній накладній, на 10 550 кг. Зазначені обставини зафіксовані в комерційному акті АЕ № 879404/754 від 14.09.2007 р., оригінал якого залучено до матеріалів справи.

Згідно з п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. № 334 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за № 567/6855 при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти.

У п. 2 вказаних Правил визначено, що комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Зі змісту вказаного вище комерційного акту вбачається, що на підставі актів загальної форми станції Знам’янка Одеської залізниці № 8784 та № 8790 від 13.09.2007 р. виявлені поглиблення на поверхні вантажу вагону, який подано на ваги для перевірку.

Судом встановлено, що при перевірці виявлено, що завантаження рівномірне нижче бортів 100 мм. З документів слідує, що вантаж завантажений навалом нижче бортів погрузки, розмір завантаження відносно висоти бортів не зазначений. На поверхні вантажу наявні поглиблення праворуч по ходу потягу над 1, 2, 3 люками довжиною 4 500 мм, шириною 1 500 мм, глибиною 450 мм, над 5-6 люками довжиною 3 000 мм, шириною 1 400 мм, глибиною 400 мм. Ліворуч по ходу на 1 люком довжиною 1 600 мм, шириною 1 00 мм, глибиною 250 мм, над 5-6 люками довжиною 2 200 мм, шириною 1 500 мм, глибиною 300 мм, над 4 люком довжиною 1 300 мм на всю ширину вагону, глибиною 400 мм, над 7 люком довжиною 1 500 мм на всю ширину вагону, глибиною 400 мм. Течі вантажу немає. Люки та двері закриті щільно. Захисне маркування відсутнє. Доступ до вантажу унеможливлено шляхом нанесення захисного маркування вапном. Об’єм вантажу 73 м куб. Каток не застосовувався. Вантаж, що відсутній у вагоні вміститися міг.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 встановлено, що норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 2 % маси нетто вугілля, тобто в даному перевезенні –1,38 т.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків позивач додає до матеріалів справи копії договору № 1.111 від 31.07.2007 р., рахунок –фактуру № ОО-0000016 від 10.09.2007 р. та відповідні платіжні доручення. Оскільки відповідач-2 не формує ціну на вугілля по даній відправці, а є лише вантажовідправником на підставі договору № 19 від 30.07.2007 р. укладеного між власником (виробником) Державним підприємством “Донбасантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Донбасантрацитвуглезбут” та постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю “Сніжнянські промислові ресурси” вантажовідправник відвантажує отримане вугілля за реквізитами постачальника.

З урахуванням вищевикладеного, позивач обраховує втрату вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження в масі вантажу, нараховує вартість втраченого вантажу у розмірі 4 612,51 грн. і вимагає стягнути її з відповідачів пропорційно до ступеню їх вини.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (ст. 111 Статуту залізниць України).

Додана до матеріалів справи накладна № 49824233 свідчить про те, що завантаження вантажу проводилось засобами вантажовідправника (відповідача-2), а на відповідача-1 було покладено обов’язок надати вагон у справному технічному та комерційному стані.

Із зазначених у залізничній накладній № 49824233 даних вбачається, що відправником були застосовані додаткові заходи по збереженню при перевезенні вугілля і вказано, що вантаж розміщено і закріплено згідно Технічних умов правильно (графа 1); вантаж марковано вапном (графа 4), що також підтверджено залізницею на станції відправлення.

Згідно п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р. з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

У п. 3.2 Роз’яснення Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” № 04-5/601 від 29.05.2002 р. зазначено, що у відповідності до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (частина 3 п.3.2).

Як вже було встановлено судом, спірний вантаж був маркований вапном. Проте, в дослідженому комерційному акті зазначено, що захисне маркування відсутнє.

Такий опис стану вантажу свідчить про явно видимий характер недостачі останнього, який може бути виявлений візуально та без застосування додаткових вимірювальних пристроїв чи дій.

Судом не приймаються до уваги посилання Державного територіально–галузевого об’єднання “Південно–західна залізниця” на те, що “наявність поглиблення та відсутність захисного маркування у місці поглиблення свідчить не про виїмку вугілля при транспортуванні, а недовантаження відправником”, оскільки з наявною в матеріалах справи накладної № 49824233 слідує, що вантаж було передано для транспортування залізничним транспортом вагою 69 000 кг.

Вищевикладеними обставинами встановлюється та підтверджується, що виїмка та нестача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника.

Згідно ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Проте, всупереч зазначеній статті Статуту відповідач-1 не довів належними та допустимими доказами того, що нестача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Пунктом “а” ст. 114 Статуту Залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Отже зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань.

Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань –причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

Як вбачається з матеріалів справи, ціна однієї тони вугілля на підставі виставленого Державним підприємством “Донбасантрацит” в особі відокремленого підрозділу “Донбасантрацитвуглезбут” рахунку становить 503,00 грн. в т.ч. ПДВ 83,83 грн.

Загальна сума недостачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 503,00 грн. х 9,17 т = 4 612,51 грн., де 9,17 т = 10,55 т –1,38 т.

Отже, проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено безпосередній причинний зв’язок між понесеними збитками у вигляді дійсної вартості недостачі вантажу та неналежним виконанням відповідачем-1 своїх обов’язків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 збитків у сумі 4 612,51 грн. підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи наведене, позов визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення вартості втраченого вантажу з відповідача-1, як перевізника, а в частині вимог до відповідача-2, як відправника, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відправник виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача-1.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги до Державного територіально–галузевого об’єднання “Південно–західна залізниця” задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного територіально–галузевого об’єднання “Південно–західна залізниця” (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Відкритого акціонерного товариства “Вінницяоблпаливенерго” (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, ідентифікаційний код 01880670) 4 612 (чотири тисячі шістсот дванадцять) грн. 51 коп. збитків, 102 (сто дві) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні позовних вимог до Державного підприємства “Донбасантрацитвантажтранс” відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                              С.В. Шабунін

Дата підписання: 02.06.2008 р.

справа № 46/32

05.05.08

За позовом Відкрите акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо"

до Д.П." Донбасантрацитвантажтранс"

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 4 612,51 грн

Суддя Шабунін С.В.

Шабунін С.В.