ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.07.2008

Справа №2-29/1664-2008А

За позовом – Державної податкової інспекції у м. Сімферополь, м. Сімферополь.

До відповідачів:

1.          Паливно-енергетичного комплексу «Современник», м. Сімферополь.

2.          Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілмаш», м. Київ.

Про визнання угод недійсними та стягнення 303246,02 грн.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Романів В.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача - Підронова Е. С., головний державний податковий інспектор, довіреність у справі.

Від першого відповідача - Аметова Е. М. – представник, довіреність від 10.02.2008р.

Від другого відповідача - не з’явився.

Суть спору: Державна податкова інспекція у м. Сімферополь звернулась до господарського суду АР Крим з позовом до відповідачів: Паливно-енергетичного комплексу «Современник» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оілмаш» про визнання недійсними господарських зобов'язань, оформлених угодами між ПЕК «Современник» та ТОВ «Оілмаш» про поставку пального по податковій накладній № 265 від 29.03.05 р. на суму 303246,02 грн. та стягнення з ПЕК «Современник» у державний бюджет вартості отриманого від ТОВ "Оілмаш" пального в сумі 303246,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.06 року у справі № 2-581/6 2007р. визнано недійсними статут ТОВ "Оілмаш" з моменту реєстрації (з 15.08.03 р.) та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Оілмаш" з дати реєстрації 16.09.03р., у зв’язку з чим на думку позивача, договори та первинні документи від імені ТОВ "Оілмаш" підписані невстановленими особами, які здійснюючі незаконну діяльність мали намір на ухилення від оподаткування, здійснення господарської діяльності всупереч законодавчо встановленому порядку, створення для ПЕК "Современник" штучних умов для збільшення податкового кредиту з ПДВ без фактичної сплати суми цього податку.

Позивач вважає, що своїми діями ТОВ «Оілмаш» при укладенні угоди з ПЕК «Современник» нанесено прямі збитки економічним інтересам держави, що виразилось в ненадходженні до бюджету податків і зборів, зокрема ПДВ у розмірі 50541 грн. (сума, на яку збільшено податковий кредит ПЕК «Современник» і зменшено суму податку на додану вартість, сплачену до бюджету у відповідні періоди).

В обґрунтування позову, позивач посилається на приписи ст. 207 Господарського кодексу України.

Перший відповідач - Паливно-енергетичний комплекс «Современник» проти позову заперечує, посилається на відсутність підстав для задоволення позову та необґрунтованість доводів позивача, оскільки Голосіївським районним судом в м. Києві не встановлена незаконність діяльності підприємства, а скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такого підприємства до моменту виключення його з ЄДРПО. Крім того, відповідач посилається на те, що в силу закону у нього відсутній обов’язок перевіряти статутні документи контрагентів на предмет їх відповідності закону.

Другий відповідач - ТОВ «Оілмаш», в судове засідання не з’явилось, заперечення на позов не представило. Про причини неявки суд не повідомило, про дату та місце розгляду справи повідомлялось рекомендованою кореспонденцією з повідомленням та через засоби масової інформації – газету «Урядовий кур’єр» № 66 від 09.04.2008р.

З метою встановлення питання чи знаходиться - ТОВ «Оілмаш» в єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, судом спрямовувався відповідний запит до Головного управління статистики у м. Києві.

Після з’ясування усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів.

Після закінчення дебатів, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представника позивача та прокурора, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Актом невиїзної документальної перевірки ПЕК «Современник» від 18.10.07р. № 64105/23-2/24870616, ПЕК «Современник» (покупець) від ТОВ «Оілмаш» (постачальник) отримано паливо на загальну суму 303246,02 грн.

На суму поставки ТОВ «Оілмаш» надана ПЕК «Современник» податкова накладна № 265 від 29.03.05р. на суму 303246,02 грн. (у тому числі ПДВ 50541 грн.).

Вартість отриманого товару була віднесена до складу валових витрат ПЕК "Современник", а ПДВ по податковим накладним - до складу податкового кредиту з ПДВ відповідних періодів.

Отриманий від ТОВ «Оілмаш» товар ПЕК «Современник» не оплатив, що підтверджується наявною кредиторською заборгованістю перед ТОВ «Оілмаш» по рахунку 685 (підтверджується додатком № 4 до акту перевірки ПЕК "Современник" від 25.06.07 р. № 3877/23-7/24870616).

Суд встановив, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.06 року у справі № 2-581/6 2007 р. визнано недійсними статут ТОВ "Оілмаш" з моменту реєстрації (з 15.08.03 р.) та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Оілмаш" з дати реєстрації 16.09.03 р.

Це рішення набрало законної сили (а.с. 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак на думку суду, це рішення Голосіївського районного суду м. Києва не є підставою для задоволення позову у цій справі, у зв’язку з наступним.

ТОВ "Оілмаш" зареєстровано Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.08.2003р. До єдиного реєстру ТОВ "Оілмаш" включено 21.08.2003р.

26.08.2003р. ТОВ "Оілмаш" взято на облік в ДПІ в якості платника податків за № 9678.

16.09.2003р. ТОВ "Оілмаш" отримало свідоцтво платника податку на додану вартість № 37066117.

Суд встановив, що 01.03.2005р. між відповідачами укладений договір поставки нафтопродуктів (а.с. 96-97).

Відповідно до довідки Головного управління статистки в м. Києві від 12.06.2008р. № 13-3339, станом на 12.06.2008р. ТОВ "Оілмаш" значиться в ЄДРПО України.

Частина 4 ст. 87 ЦК України передбачає, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, на момент виникнення господарських відносин між відповідачами, ТОВ "Оілмаш" мало необхідний обсяг правоздатності та дієздатності.

Стаття 207 Господарського кодексу України передбачає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і

суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути

повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” N 3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до п.3.2. Роз’яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N 02-5/111 від 12.03.1999р., за загальним правилом угода, визнана недійсною, вважається такою з моменту її укладення.

Позивач як на підставу для задоволення позову, посилається на те, що спірні угоди укладені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки спрямовані на приховування ТОВ "Оілмаш" від оподаткування.

Суд вважає, що господарська операція з продажу нафтопродуктів не є такою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Такий товар не виключений з цивільного обороту, інших підстав, що обмежують його продаж, немає.

Під час перевірки В акті про результати не виїзної документальної перевірки ПЕК «Современник», позивачем встановлено порушення п.п.7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», згідно якого, право нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам зареєстрованим як платники податку». Внаслідок чого позивач зробив висновок про те, що податкова накладна виписана ТОВ "Оілмаш" 29.03.2005р. №265 є недійсною, оскільки за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва свідоцтво платника податку на додану вартість, виданого ТОВ "Оілмаш" визнано недійсним з моменту видачі.

Однак суд вважає, що вказана податкова накладна є дійсною, оскільки на момент укладення спірної угоди ТОВ "Оілмаш" було зареєстровано як платник ПДВ.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд встановив, що укладення спірних угоди, було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Так, ПЕК «Современник» отримало бензин А-80 у кількості 92,992 тони, що підтверджується видаткової накладною від 01.02.2005р. (а.с.91).

Вказане рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.06 року у справі № 2-581/6 2007 р. не може бути доказом того, що спірні зобов’язання суперечать інтересам держави, оскільки у цьому рішення суд встановив факт того, що під час створення ТОВ "Оілмаш" порушені положення закону, що визначає порядок створення і здійснення підприємницької діяльності, а не наявність протиправного наміру при укладенні угод, що мали місце в ході підприємницької діяльності.

Суд також бере до уваги те, що на момент укладення спірної угоди по купівлі-продажу, ПЕК «Современник» не знало і не могло знати про те, що при реєстрації ТОВ "Оілмаш" були порушені вимоги чинного законодавства, яким визначається порядок створення і здійснення підприємницької діяльності, більш того, не могло передбачити, що волевиявлення засновника ТОВ "Оілмаш" не було спрямовано на створення підприємства з метою здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 70 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За викладених обставини, суд вважає, що позивач не довів факт того, що спірне зобов’язання (угода) суперечать інтересам держави та суспільства, у зв’язку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 01.07.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 07.07.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову – відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.