СУД
Постанова

Іменем України

07
травня 2008 року

Справа
№ 20-9/318

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Гоголя
Ю.М.,

суддів                                                                      Горошко
Н.П.,

Плута В.М.,

за участю представників
сторін:

позивач:
не з'явився
(Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1);

позивача: ОСОБА_2, довіреність №  10
від 09.01.08 (Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1);

відповідач: не з'явився (Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_3);

третьої
особи: Малахов
Віталій Ігорович, довіреність №  14   від 19.09.07,  Комунальне підприємство "Севастопольське
міське ринкове господарство" Севастопольської міської ради;

розглянувши
апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Рибіна С.А.) від 18 березня 2008 року у
справі №20-9/318

за
позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

представник
позивача: ОСОБА_2
(АДРЕСА_2)

до           Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_3 (АДРЕСА_3)

третя
особа: Комунальне
підприємство "Севастопольське міське ринкове господарство"
Севастопольської міської ради (пр. Ген. Острякова, 233,Севастополь,99055)

про
усунення перешкод в користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду міста Севастополя (суддя Рибіна С.А.) від 18.03.2008 у
справі № 20-09/318 задоволено позов суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні майном.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має на праві власності
павільйон площею 5м2, який розміщений за № 3 з лівої сторони
торгового ряду на території дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе
міста Севастополя, про що свідчить наданий ним до суду договір із додатками
(а.с. 9-12, 74-75).

Не
погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати, у позові відмовити.

Заявник
апеляційної скарги вважає, що рішення суду ухвалено при неповному з'ясуванні
обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом
порушені норми процесуального права.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
07.05.2008 суддів Борисову Ю.В. та Голика В.С. замінено на суддів Горошко Н.П.
та Плута В.М.

В
судове засідання, яке відбулося 07.05.2008, відповідач не з'явилася, надав
клопотання про відкладення розгляду справи.

Судова
колегія, враховуючи те, що відповідач не скористалася своїм правом  направити в судове засідання представника,
яке передбачено ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, а також
знаходячи докази, що є у матеріалах справи достатніми, вважає можливим
розглянути справу за відсутності відповідача.

Представник
позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду
першої інстанції -без змін.

Представник
третьої особи апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції
скасувати, в позові відмовити.

Розглянувши
матеріали справи повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального
кодексу України, судова колегія
встановила наступні обставини справи.

27.10.2000
між Комунальним підприємством “Севастопольське міське ринкове
господарство”  (далі -КП “Севастопольське
міське ринкове господарство”) та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1(далі -СПД ОСОБА_1) був укладений договір про розміщення та користування
спеціалізованим прилавком № б/н (далі -Договір) (а.с. 9-10, 74-75).

Згідно
пункту 1.1 Договору підприємство зобов'язано розмістити спеціалізований
прилавок користувача розміром 5 м2, на території дрібнооптового
ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя для здійснення торгівлі.
Схема розміщення спеціалізованого прилавка додається до Договору (Додаток № 1).

Відповідно
до схеми розміщення спеціалізованого прилавка підприємством надано СПД ОСОБА_1
місце на верхньому дрібнооптового ринку за № 3 ліворуч (а.с. 12).

Строк
дії Договору встановлений сторонами з 27.10.2000 та на весь строк існування
дрібнооптового ринку в місці розміщення спеціалізованого прилавка (п. 2.1
Договору).

З
матеріалів справи вбачається, що вказаний Договір не був ані припинений, ані
визнаний недійсним у встановленому порядку, тому, відповідно до ст. 204
Цивільного кодексу України, є діючим на момент вирішення спору.

28.03.2000 позивачем був укладений договір
підряду № 14 на будівництво торгівельного павільйону 2,2х2,5 з Малим колективним
підприємством “СМУ-4” Відкритого акціонерного товариства “Юг” (а.с. 17-18).

Предметом
спору у даній справі є право користування спеціалізованим прилавком № 3 з лівої
сторони на території дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе міста
Севастополя, яке на думку позивача порушено відповідачем -суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_3 (далі -СПД ОСОБА_3).

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків
суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,
прийнятого 16.01.2003 та пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу
України дані кодекси застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання
ними чинності, тобто після 01.01.2004.

Спірні
відносини між сторонами виникли після 01.01.2004, тому при розгляді спору суд
керується Цивільним кодексом України  в
редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Згідно
ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно
до частини першої ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні.

Статтею
331  Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка
виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником
цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна).

Відповідно
частини другої статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Наданий
позивачем до матеріалів справи договір із додатками свідчить про те, що позивач
має на праві власності павільйон площею 5м2, який розміщений за № 3
з лівої сторони торгового ряду на території дрібнооптового ринку на 5 км
Балаклавського шосе міста Севастополя.

Відповідно
до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно
ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними
умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як
вбачається з п. 1.1. наданого відповідачем до матеріалів справи договору про
розміщення торговельних прилавків, користування послугами ринку та оплату
експлуатаційних витрат від 05.11.2000 (а.с. 69), КП „Севастопольське міське
ринкове господарство” зобов'язано розмістити торговельний прилавок відповідача
розміром 5 м2, на території дрібнооптового ринку на 5 км
Балаклавського шосе міста Севастополя згідно плану розташування торгових місць.

Судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що
приписи на договорах, що були надані сторонами, не є належними доказами
розміщення павільйону № 3, який належить СПД ОСОБА_1 на правій стороні
торгового ряду, а павільйону який належить ОСОБА_3 на лівій стороні ряду, тому
що вказані приписи не відносяться до змісту договорів, не містять погодження
обох сторін та не оформлені належним чином (а.с. 69, 74).

Матеріали
справи містять копію постанови Ленінського РВ УМВС України в місті Севастополі
про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.05.2003 відносно директора
дрібнооптового ринку ОСОБА_4 та фізичної особи ОСОБА_3 за відсутністю ознак злочину
(а.с. 16).

У
мотивувальній частині постанови визначено, що в ході додаткової перевірки
встановлено, що підприємцю ОСОБА_3 було виділено чотири місця по правій стороні
дрібнооптового ринку, а підприємцю ОСОБА_1 -місце № 3 по лівій стороні
торгового ряду, дані обставини підтверджені свідченням певних осіб.

Постановою
Ленінського районного суду міста Севастополя від 10.02.2004 скарга ОСОБА_3 на
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.05.2003 залишена
без задоволення (а.с. 77).

Судова
колегія погоджується з судом першої інстанції в тому, що постанова про відмову
в порушенні кримінальної справи не має обов'язкової сили в якості доказу при
розгляді господарським судом спору, однак у сукупності з іншими доказами по
справі, підтверджує факт розміщення павільйону ОСОБА_1 в лівому торговому ряду
за № 3.

Згідно
приписів статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном. За змістом цієї статті власник майна має право вимагати усунення
перешкод у користуванні цим майном за умови, якщо він має майно у своєму
володінні, проте протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати
право користування та розпоряджання ним.

З
пояснень та документів, які надані третьою особою вбачається, що облік
павільйонів, які належать власникам -суб'єктам господарювання -КП
“Севастопольське міське ринкове господарство” не ведеться, будь-які документи
за період укладення договорів розміщення (2000 рік) на підприємстві відсутні,
тому не можуть бути надані суду.

Судова
колегія звертає увагу на те, що надані третьою особою в матеріали справи
пояснення містять інформацію, яка суперечить наданим відповідачем документам, а
саме: третя особа пояснює, що договір між нею та відповідачем, який укладений
05.11.2000, закінчив свою дію 31.12.2006 та в теперішній час відповідач
здійснює торгівельну діяльність на ринку без договору (а.с. 53). Однак долучена
відповідачем ОСОБА_3 до матеріалів справи копія договору має іншу дату
закінчення -31.12.2008 (а.с. 69).

Відповідно до статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що відповідач не
надав достатніх доказів розміщення його павільйону на місці № 3 в лівому ряді
на території дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе міста
Севастополя.

Посилання
заявника апеляційної скарги на те, що відмітка у правому верхньому куту
договорів про місце розташування прилавків є встановленою практикою вказування
місця на ринку, яка склалася на КП “Севастопольське міське ринкове
господарство”, судова колегія не бере до уваги, оскільки знаходить її такою, що
суперечить вимогам ст. 205, 638 Цивільного кодексу України, ст. 180, 181
Господарського кодексу України, так як місце розташування прилавків відноситься
до предмету договору, тобто є його істотною умовою.

Судова
колегія не знаходить також порушень судом першої інстанції приписів ст. 36
Господарського процесуального кодексу України, оскільки будь-яке підтвердження
заявленого представником відповідача клопотання, про яке зазначено в
апеляційній скарзі, у матеріалах справи відсутнє.

Судова
колегія не бере до уваги посилання відповідача на факти, що встановлені
рішенням Ленінського районного суду міста Севастополя від 16.02.2004 по справі
№ 2-321, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Севастополя,
оскільки зазначені судові акти були скасовані у касаційному порядку. Як
вбачається з ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, для
господарського суду є обов'язковими лише ті рішення з цивільної справи, яки набрали
законної сили.

Судова
колегія не бере до уваги копію схеми розташування прилавків для швидкопсувної
продукції на верхньому оптовому ринку від 05.11.2000, що надана відповідачем до
апеляційного господарського суду, оскільки вона, разом з договором від
05.11.2000 (а.с.69), свідчать про те, що третьою особою укладено з відповідачем
договір, предметом якого є той же самий предмет, що у договорі між
третьою особою та позивачем -розміщення прилавку площею 5м2
на торговому місці № 3 з лівої сторони торгового ряду на території
дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя. Зазначений
договір між третьою особою та позивачем, як було вказано, є діючим.

Згідно
ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння  відмова
від  зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом.

Відповідно
до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Укладення
третьою особою з відповідачем договору про розміщення прилавку площею 5м2
на торговому місці № 3 з лівої сторони торгового ряду на території
дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе м. Севастополя під час дії
договору з позивачем (№ б/н від 27.10.2000 з додатком -а.с. 9-12, 74-75),
предметом якого є ті ж самі права та обов'язки, розцінюється судовою колегією
як одностороння відмова від зобов'язання перед позивачем з боку третьої особи,
що відповідно до наведених норм Цивільного кодексу України є
неприпустимим.

Інші
посиланні відповідача, викладені в апеляційної скарги стосуються оцінки доказів
та спростовуються матеріалами справи.

З
огляду на викладене, судова колегія не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги, підстави для скасування рішення суду першої інстанції також
відсутні.

Керуючись
статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

2.
Рішення господарського суду міста Севастополя від 18 березня 2008 року у справі
№20-9/318 -залишити без змін.

Головуючий
суддя
Ю.М. Гоголь

Судді
Н.П. Горошко

В.М. Плут