СУД
Постанова

Іменем України

05
травня 2008 року

Справа
№ 2-7/1475-2008

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Дугаренко
О.В.,

суддів                                                                      Лисенко
В.А.,

Фенько Т.П.,

за участю
представників сторін:

позивача:
Мельніков Ігор
Володимирович, довіреність №
01/4371   від 27.09.07,  Фонд майна Автономної Республіки Крим;

відповідач:
не з'явився,  Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

розглянувши
апеляційну скаргу
Фонду майна Автономної Республіки Крим на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Дворний І.І.) від 25 лютого 2008 року у справі №2-7/1475-2008

за
позовом           Фонду майна Автономної Республіки Крим (вул.
Севастопольська, 17,Сімферополь,95015)

до           Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

про
спонукання укласти додаткову угоду до договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 25
лютого 2008 року (повний текст складено та підписано 29 лютого 2008 року) у
позові Фонду майна автономної Республіки Крим до суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 про спонукання
укласти додаткову угоду до договору,
відмовлено.

Не
погодившись з рішенням господарського суду, 04 квітня 2008 року позивач по
справі звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить  скасувати рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим.

У
судовому засіданні, призначеному на 05 травня 2008 року представник позивача
підтримав свою апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість рішення
господарського суду. Відповідач  у судове
засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним
чином.

Судовою
колегією встановлено, що 01 грудня 2006 року між Фондом майна Автономної
Республіки Крим (Орендодавець) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
(Орендар) був укладений договір оренди державного нерухомого майна, згідно з п.
1.1 якого Орендар передає державне нерухоме майно -нежитлові приміщення
загальною площею 200,1 кв. м., розташовані в лікувально-фізкультурному корпусі
ДП “СКЛЦ “Феміда” за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Євпаторія, вул.
Фрунзе, 26-28, що знаходиться на балансі Державного підприємства
“Санаторно-курортний лікувальний центр “Феміда”, а Орендар приймає у строкове
платне користування за актом приймання-передачі (Додаток №1). Майно передається
в оренду з метою розташування косметичного кабінету площею 167,5 кв. м. та
фітобару площею 32,6 кв. м.

Відповідно
до п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку
орендної плати, , і становить без податку на додану вартість за базовий місяць
оренди вересень 2006 року 741,84 грн., у тому числі: 70% - 519,26 грн., 30% -
222,58 грн.

З
матеріалів справи вбачається, що разом із супровідним листом №03/3597 від 24
липня 2007 року Фондом майна Автономної Республіки Крим на адресу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 була направлена додаткова угода 31 до
вищевказаного договору оренди, якою, серед іншого, був збільшений розмір
орендної плати до 4234,19 грн. Необхідність внесення змін до договору оренди
позивач обґрунтовав Постановою Кабінету Міністра України від 27 грудня 2006
року №1846, якою були внесені зміни до Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду державного майна та затверджені нові орендні
ставки за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств.

Аналогічне
звернення позивача з проханням підписати додаткову угоду викладене в листі
№03/4727 від 23 жовтня 2007 року. У цьому листі Фонд майна Автономної
Республіки Крим додатково посилається на те, що статтею 118 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік” передбачено, що договори оренди
державного та комунального майна, укладені до 1 січня 2007 року (крім договорів
на оренду державного та комунального майна, укладених бюджетними установами,
Пенсійним фондом України та його органами, а також щодо цілісних майнових
комплексів), у шестимісячний термін підлягають обов'язковому перегляду
відповідно до встановленої норми.

Листом
від 05 листопада 2007 року відповідач відмовився від укладання додаткової угоди
до договору оренди посилаючись на те, що пунктами 10.2 та 10.3 Договору оренди
від 01 грудня 2006 року встановлено, що умови договору зберігають дію протягом
всього строку договору, у тому числі і в тих випадках коли після його укладання
законодавством встановлені правила, які погіршують положення орендаря.

Колегія
суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом
норм матеріального та процесуального права, перевіривши об'єктивність оцінки
обставин справи господарським судом, вважає, що апеляційна скарга задоволенню
не підлягає, з  наступних підстав.

Згідно
з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором
або законом.

В п.
10.2 укладеного між сторонами договору оренди від 01 грудня 2006 року
передбачено, що умови цього договору зберігають чинність протягом всього
терміну цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладання
законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в
частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати -до виконання зобов'язань.

Відповідно
до п. 10.3 Договору зміни і доповненням або розірвання цього договору
допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонується
внести, розглядаються протягом 20 днів з дати їх подання до розгляду іншою
стороною. Однобічна відмова від виконання договору і додаткових угод до нього
не допускається.

Пунктом
10.10 вказаного Договору встановлено, що усі зміни та доповнення, внесені до
цього договору, вважаються дійсними лише у тому разі, якщо вони здійснені в
письмовій формі та підписані обома сторонами.

Відповідно
до статті  627 Цивільного кодексу
України, якою закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким
чином, укладеним між сторонами договором, виконання якого є обов'язковим,
передбачено, що у випадку зміни законодавства, якщо ці зміни погіршують
становище Орендаря, умови договору оренди продовжують діяти. Суд звертає увагу
на те, що зміни, які були внесені до Методики розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна Постановою Кабінету Міністра України від 27
грудня 2006 року №1846, значно погіршують положення позивача, позаяк збільшують
розмір первісно встановленої орендної плати майже в шість разів, а отже, не
можуть бути внесені до договору без згоди відповідача на це.

Також,
колегія суддів зазначає,  що статтею 652
Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин,  якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін,  якщо
інше  не  встановлено
договором  або  не випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це
передбачити,  вони не уклали б  договір
або уклали б його на інших умовах.

Якщо  сторони не досягли згоди щодо приведення
договору у відповідність з обставинами,
які істотно змінились, або щодо його розірвання,   договір
може   бути   розірваний, з  підстав, встановлених  частиною
четвертою  цієї  статті, змінений за рішенням  суду
на  вимогу  заінтересованої  сторони
за наявності одночасно таких умов:

1) в
момент укладення договору сторони виходили
з  того,  що така зміна обставин не настане;

2)
зміна  обставин  зумовлена
причинами,  які заінтересована
сторона  не  могла
усунути   після   їх
виникнення   при   всій турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3)
виконання  договору  порушило
б  співвідношення  майнових інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того,  на що вона
розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина  2 статті 652 Цивільного кодексу України
встановлює, що у разі недосягнення між сторонами договорі згоди щодо його
розірвання, договір може бути змінений за рішенням суду. Це можливе за
наявності одночасно всіх умов, що встановлені п. 1 - 4 частиною  2 статті 652 Цивільного кодексу України.
Сторона, яка вимагає розірвання або зміни договору, повинна довести, що момент
укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане. Ця ж
сторона повинна довести, що її вина в неусуненні причин, які привели до зміни
обставин, відсутня.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що
запропоновані позивачем зміни, навпаки, можуть призвести до порушення майнових
прав Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, а також до погіршення умов за
договором порівняно з умовами, що були в ньому зафіксовані раніше, у той час як
приписами статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що метою внесення
змін до договору на підставі цієї статті є збереження балансу інтересів сторін.
Збільшення ж розміру орендної плати майже в шість разів порушить зазначений
баланс та, як вже було вказано раніше, не відповідає пункту 10.2 договору
оренди, який передбачає збереження умов договору впродовж його дії навіть у
випадку зміни норм законодавства.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути залишена без
задоволення, тоді як рішення господарського суду Автономної Республіки Крим має
бути залишено без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2008 року у справі
№ 2-7/1475-2008 залишити без змін.

Головуючий
суддя
О.В. Дугаренко

Судді
В.А. Лисенко

Т.П. Фенько