ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.08.08                                                                                           Справа № 21/301

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича б/н від 18.03.2008 року (вх. № 287 від 25.03.2008 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301

за позовом, заявленим Львівським міжрайонним транспортним прокурором в інтересах держави в особі 1 - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та 2 - Державного територіально-галузевого об‘єднання “Львівська залізниця”, м.Львів

до 1: підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича, с.Боложинів, Львівська область.

до 2: підприємця Цатуряна Михайла Арамовича, смт. Славсько, Львівська область

про визнання недійсним договору відповідального зберігання від 10.03.2007 року, укладеного між відповідачами, та зобов‘язання підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича повернути Львівській дирекції залізничних перевезень ДТГО “Львівська залізниця” нерухоме майно –облаштований майданчик, площею 1288 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, с.Славсько, ст.Славсько, шляхом його звільнення.

за участю: прокурор –Барабаш Д.В., від позивача 1 –не з‘явився, від позивача 2 –Шевчишин І.З., від відповідача 1–Єфімцев А.М., Компанієць С.М., Тичук С.І., від відповідача 2 –не з‘явився.

Присутнім представникам сторін та прокурору роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст. 20, 22, 28, 29 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 задоволено позов, поданий Львівським міжрайонним транспортним прокурором в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Державного територіально-галузевого об‘єднання “Львівська залізниця” до підприємців Єфімцева Андрія Миколайовича та Цатуряна Михайла Арамовича: визнано недійсним договір відповідального зберігання від 10.03.2007 року, укладений між відповідачами, та зобов‘язано підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича повернути Львівській дирекції залізничних перевезень ДТГО “Львівська залізниця” облаштований майданчик площею 1288 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, с.Славсько. Також даним рішенням стягнено з кожного з відповідачів в користь державного бюджету України по 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач - підприємець Єфімцев Андрій Миколайович оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі б/н від 18.03.2008 року (вх. № 287 від 25.03.2008 року), апелянт вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, зроблені судом в даному рішенні висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. В обгрунтування даних підстав для скасування оскаржуваного рішення посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення за відсутності Цатуряна М.А., без його пояснень щодо суті спору, яким вирішено передати належне останньому майно, яке перебувало на зберіганні Єфімцева А.М. - ДТГО «Львівська залізниця». Судом, продовжує скаржник, фактично переглянуто рішення господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/572-6/148, оскільки судом зроблено висновок про те, що зазначене в даному рішенні майно, та майно, що є предметом оспорюваного договору зберігання від 10.03.2007 року, є одним і тим самим майном. Судом неповно з»ясовано обставини справи, зокрема, не досліджено чи перебуває спірне майно в державній власності. Також скаржник наводить й інші доводи в обгрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення. Враховуючи вищенаведене, підприємець Єфімцев А.М. просить, скасувавши оскаржуване рішення, припинити провадження у справі.

Державне територіально-галузеве об»єднання “Львівська залізниця” (позивач-2 у справі, надалі –Залізниця) вимоги апеляційної скарги заперечило з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу № ДНЮ-83 від 13.05.2008 року, поясненні по справі № ДНЮ-109 від 17.06.2008 року (вх. № 4140 від 24.06.2008 року). Просить рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 залишити без змін.

Львівський міжрайонний транспортний прокурор підтримав доводи представника Залізниці в своїх письмових поясненнях (вх. № 4134 від 24.06.2008 року) та просить рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 залишити без змін.

Позивач-1 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області та відповідач 2- підприємець Цатурян Михайло Арамович в судове засідання не з»явились, явку представників не забезпечили, пояснень по суті спору суду не подали, причин зазначеного суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Направлені Цатуряну М.А. на вказану апелянтом в апеляційній скарзі та наявну в матеріалах справи адресу: 82660, Львівська область, Сколівський район, с.Славско, вул. Устияновича 26/9, ухвали суду про порушення апеляційного провадження та про відкладення розгляду справи повертались назад в апеляційний суд з відміткою відділення ДП «Укрпошта»: «за зазначеною адресою не проживає». Інших даних про фактичне місцепроживання відповідача-2 в матеріалах справи не має. На вимогу суду сторони таких даних суду не подали. Однак колегія суддів враховуючи, направлення ухвал суду на наявну в матеріалах справи адресу, відсутність в матеріалах справи інформації про інше місцезнаходження відповідача, не повідомлення відповідачем-2 суду про зміну свого місця проживання, чи про фактичне проживання за іншої адресою, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи для надання можливості всім сторонам з»явитись в судове засідання або забезпечити явку представника в судове засідання, відсутність доказів поважності причин неможливості явки позивача-1 та відповідача-2 чи його представника в судове засідання, з врахуванням вищевикладеного, вважає, що судом належним чином повідомлено відповідача-2 про час та місце розгляду справи, та забезпечено право всіх учасників, які беруть участь у справі, на судових захист, однак позивач-1 та відповідач-2 наданим їм Законом та забезпеченим судом даним процесуальним правом не скористались, а тому апеляційний господарський суд вважає за можливе закінчити апеляційне провадження в даному судовому засіданні з прийняттям відповідно до ст.ст. 103, 105 ГПК України відповідної постанови.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Відповідно до укладеного 01.12.2002 року між правопопередником позивача 2 - ДТГО “Львівська залізниця” та відповідачем 2 –фізичною особою-підприємцем Цатуряном М.А. договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, позивач-2 передав, а відповідач-2 прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: облаштований майданчик, розташований на ст. Славсько Львівської залізниці, площею 1288 кв.м., для підприємницької діяльності в сфері надання побутових послуг (послуг автостоянки). Відповідно до п. 10.1 даного Договору, він укладений строком на один рік: з 01.12.2002 року по 30.11.2003 року, включно.

Відповідно до п. 10.6 Договору, вищезазначений Договір був пролонгований сторонами і припинив свою дію 30.11.2004 року. Даний факт припинення договору оренди від 01.12.2002 року і зобов‘язання підприємця Цатуряна М.А. звільнити орендоване майно встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/572-6/148, з врахуванням виправленої описки в резолютивній частині даного рішення, відповідно до ухвали даного суду від 24.06.2008 року. Дане рішення суду набрало законної сили, що й не заперечується сторонами та прокурором.

Таким чином, в силу ст.ст. 35, 85, 105 ГПК України вищезазначене рішення господарського суду є обов‘язковим для виконання, а факти встановлені даним рішенням, мають преюдиційне значення при розгляді даної справи, і не підлягають повторному доведенню.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, заяви ВДВС Сколівського РУЮ від 30.08.2007 року, листа ВДВС Сколівського РУЮ від 12.12.2007 року, постанови даної виконавчої служби від 11.12.2007 року, доповідної начальника станції Славсько Львівської залізниці від 18.09.2007 року, акту від 18.09.2007 року, складеного працівниками станції Славсько Львівської залізниці, договору - 1 відповідального зберігання від 10.03.2007 року, рішення господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/572-6/148 не є виконаним, оскільки присуджене до повернення Залізниці майно, було передано підприємцем Цатуряном М.А. по договору відповідального зберігання від 10.03.2007 року підприємцю Єфімцеву А.М.

Зокрема, як вбачається зі змісту договору відповідального зберігання від 10.03.2007 року, відповідачем-2 передано відповідачу-1 на відповідальне зберігання майно (матеріали, речі) : земельну ділянку (облаштований майданчик) площею 1288 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, станція Славське. (п. 1.1). Строк зберігання з 10.03.2007 року по 9.03.2008 року (п. 1.4). Плата за зберігання становить 150 грн. щомісячно (п. 4.1). По акту прийому-передачі від 10.03.2007 року відповідачем-2 було передано у фактичне зберігання відповідачу-1 майно по договору від 10.03.2007 року: земельну ділянку (облаштований майданчик) площею 1288 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, станція Славське, та три нестаціонарних павільйони, облаштовані під магазин з роздрібної торгівлі, під кафе та під прокат (склад), які є, як зазначено в акті, власністю відповідача-2. Оскільки, скаржником не подано доказів протилежного, вищенаведений Договір зберігання є пролонгований відповідно до п. 8.2, до 09 березня 2009 року. Тобто, є чинним на час розгляду справи.

Оцінивши в сукупності вищенаведені договори, матеріали справи, факти встановлені рішенням господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/572-6/148, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що майно, яке згідно рішення господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/572-6/148 підприємець Цатурян М.А. зобов»язаний був повернути ДТГО «Львівська залізниця»в зв»язку з припиненням договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.12.2002 року, а саме: облаштований майданчик, площею 1288 кв.м., розташований на станції Славсько Львівської залізниці, та майно, яке передане даним підприємцем на зберігання підприємцю Єфімцеву А.М., зазначене в п. 1.1 договору-1 відповідального зберігання від 10.03.2007 року, а саме: земельна ділянка (облаштований майданчик), площею 1288 кв.м., розташована за адресою: Львівська область, смт.Славсько, станція Славсько, є одним і тим самим майном.

Доводи апелянта про те, що позивачами не доведено свого права власності чи права користування на спірне майно, а місцевим господарським судом прийнято рішення за неналежного з»ясування даних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, як вбачається з довідки ДТГО «Львівська залізниця»від 18.07.2008 року, копії інвентарної карточки № 220 обліку основних засобів, облашований майданчик під автостоянку, який є предметом спору по даній справі, перебуває на балансі Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень»ДТГО «Львівська залізниця». При цьому, як видно з довідки Славської селищної ради від 20.06.2008 року № 1879, довідки Відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень»ДТГО «Львівська залізниця»від 20.06.2008 року № 911, довідки Управління земельних ресурсів у Сколівському районі Львівської області від 14.01.2008 року № 11, витягу з матеріалів інвентаризації смуги відведення земель Львівської залізниці в межах Славської селищної ради, витягу з генерального плану смт.Славсько, земельна ділянка, на якій розташований спірний майданчик, знаходиться в смузі відчуження земель залізниці на території станції Славсько, і за яку Залізниця сплачує земельну плату.

В той же час, відповідачами не подано суду доказів в підтвердження того, що позивачами передавалось відповідачу-2 в користування, чи на іншій правовій підставі, майно, яке є предметом договору відповідального зберігання, і що дане майно не є тим самим майном, яке присуджено рішенням господарського суду Львівської області від 18.07.2006 року у справі № 1/527-6/148. Крім цього, сторонами відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України також не подано суду доказів в підтвердження правових підстав володіння ними спірним майном, та зокрема, в підтвердження права власності, користування чи іншого речового права відповідача-2 на спірне майно, та відповідно, його права на передачу даного майна по договору на відповідальне зберігання третій особі, в даному випадку, відповідачу-1.

Відповідно до ст. 215 ЦК Українии підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Такими згідно ст. 203 ЦК України є слідуючі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” № 3 від 28.04.1978 року, з наступними змінами (п.п. 2, 5), та Вищий арбітражний суд України в своїх роз‘ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов»язаних з визнанням угод недійсними»№ 02-5/111 від 12.03.1999 року, із наступними змінами (п. 10), роз‘яснили, що в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов‘язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. Крім цього Вищий арбітражний суд України в п. 9 Роз»яснення № 02-5/111 від 12.03.1999 року зазначив, що підписання особою угоди без відповідних повноважень, а також з порушенням наданих їй повноважень може згідно законодавства бути підставою для визнання укладеної угоди недійсною як такої, що не відповідає вимогам закону.

В даному випадку відбулося порушення встановленого порядку вчинення фізичними особами –підприємцями, дій, спрямованих на встановлення цивільних прав і обов‘язків, а саме укладення договору відповідального зберігання від 10.03.2007 року, зокрема, порушено вимоги ст. 41, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 319 ЦК України, ст.ст. 134, 136, 287 ГК України, ст. 5, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 1, 6, 11-1 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначений Договір щодо передачі майна на зберігання, укладено особою, яка не володіла правом власності, чи іншим речовим правом на спірне майно, під час здійснення Державною виконавчою службою виконавчого провадження по виконання рішення господарського суду щодо повернення зазначеного державного майна особі, в оперативному віданні якої воно перебуває, чим також порушено можливість власника –Держави в особі уповноважених нею органів, самостійно реалізовувати свої права та набувати обов‘язки.

За наведеного, договір відповідального зберігання від 10 березня 2007 року, укладений між підприємцями Єфімцевим А.М. та Цатуряном М.А. відповідно до ст. 203 ЦК України є недійсним в частині передачі земельної ділянки (облаштованого майданчику) площею 1288 кв.м., розташованої за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, станція Славське, і не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів незалежно від волі сторін та їх вини в укладенні такого договору, окрім наслідків пов»язаних з його недійсністю.

При цьому, апеляційний суд, враховуючи, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо задоволення позову, та визнання недійсним договору відповідального зберігання від 10.03.2007 року, оскільки відповідачем-2 безпідставно передано відповідачу-1 на зберігання державне майно - облаштований майданчик, площею 1288 кв.м., розташований на станції Славсько, який перебуває у повному віданні Залізниці, вважає за необхідне змінити рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року, а саме, враховуючи, що по оспорюваному Договору, відповідачем-2 було передано відповідачу-1, окрім спірного майна, також три нестаціонарних павільйони, право власності на які, як вбачається з позовної заяви, не оспорюється позивачами, вказати в п. 2 резолютивної частини даного рішення місцевого господарського суду про визнання недійсним п. 1.1 оспорюваного договору лише в частині передання на зберігання земельної ділянки (облаштованого майданчику) площею 1288 кв.м., розташованої за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, станція Славське.

Крім цього, враховуючи норми ст.ст. 319, 386, 391 ЦК України, 134, 136 ГК України, вище встановлені обставини, апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов‘язання підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича повернути Львівській дирекції залізничних перевезень ДТГО “Львівська залізниця” нерухоме майно –облаштований майданчик, площею 1288 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, с.Славсько, ст.Славсько, шляхом його звільнення, оскільки у відповідачів відсутні правові підстави для володіння даним майном.

Відповідачами відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано суду доказів повернення спірного майна ДТГО «Львівська залізниця».

За наведеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відхилення апеляційного скарги підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича та часткову зміну рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301.

Судові витрати по розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 49, 105 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємця Єфімцева Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 частково змінити, а саме п. 1, та п. 2 резолютивної частини даного рішення. Зазначити в них слідуюче: Позов задоволити частково. Визнати недійсним п. 1.1 договору відповідального зберігання від 10 березня 2007 року, укладений між фізичними особами - підприємцями Єфімцевим Андрієм Миколайовичем та Цатуряном Михайлом Арамовичем, в частині передання на зберігання земельної ділянки (облаштованого майданчику) площею 1288 кв.м., розташованої за адресою: Львівська область, Сколівський район, смт.Славське, станція Славське. В решті рішення господарського суду Львівської області від 03.03.2008 року у справі № 21/301 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5.          Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь