ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2008 р. Справа № 38/27-08

вх. № 1039/6-38

Суддя господарського суду Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федорова Т.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився відповідача - Бондаренко Я.В. дов. б/н від 26.12.2007 року.

розглянувши справу за позовом СТОВ "Михайлівське" с. Михайлівка

до ВАТ "Харківський комбікормовий завод", м. Харків

про визнання недійсної угоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ „Михайлівське” звернувся до суду з позовом про визнання недійсною угоди по видачі простого векселя за №2699, укладеної між ТОВ „Михайлівське” та ВАТ „Харківський комбікормовий завод”.

Представник позивача не з*явився у судове засідання.

Представник відповідача заперечує проти позову, надав суду клопотання с посиланням на п.2 ч.1 ст.81 ГПК України про залишення позову без розгляду, з тих підстав, що в провадженні господарського суду знаходиться справа № 51/353-07 за позовом ВАТ „Харківський комбікормовій завод” до ТОВ „Михайлівське” про стягнення номінальної вартості простого векселя за №2699 на суму 79 569,97 грн. та зустрічною позовною заяву ТОВ „Михайлівське” про визнання простого векселя за №2699 таким, що не підлягає оплаті.

Ухвалою від 11.03.2008р. господарський суд Харківської визнав заявлене відповідачем клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки предмет спору по цій справі не співпадає с предметом спору по справі №51/353-07 та розгляд справи було відкладено на 01.04.2008р.

31.03.2008р. відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог та просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

01.04.2008р. ухвалою господарського суду Харківської області було задоволено клопотання сторін про продовження терміну розгляду справи за межами 2-х місячного строку та розгляд справи відкладено на 21.05.2008р.

21.05.2008р. господарським судом в судовому засіданні було оголошено перерву до 04.06.2008р.

За заявою сторін фіксація судового процесу відбувається за допомогою ведення протоколу судового засідання в паперовій формі.

Так, позивач просить суд визнати недійсною на підставі ст.48 ЦК України (в редакції від 18.07.1963р.) угоду по видачі простого векселя за №2699, з тих підстав що договори від 17.07.02р. №93 про надання послуг по прийому, зберіганню та видачі зернових культур та від 17.02.02р. №102 про надання послуг по сушці зерна, в рахунок заборгованості по яких було видано вексель за №2699, угода про погашення заборгованості векселем від 13.10.2003р. та простий вексель за №2699 були підписані з боку ТОВ „Михайлівське” не уповноваженою на те особою, оскільки директор ТОВ „Михайлівське”, який підписував вищевказані документи був учасником товариства, а згідно Статуту ТОВ „Михайлівське” директором товариства може бути особа призначена загальними зборами товариства, але не з числа учасників товариства. До того ж, відповідно до Статуту ТОВ „Михайлівське” директор має затверджувати певні категорії угод, але не укладати їх.

Оскільки пунктом 9 Роз’яснень ВАСУ №02-5/111 від 12.03.99р. „ Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” передбачено, що підписання особою (органом юридичної особи) угоди без відповідних повноважень, а також з порушенням наданих їй повноважень може згідно зі статтею 48 Цивільного кодексу бути підставою для визнання укладеної угоди недійсною як такої, що не відповідає вимогам закону, - тому позивач вважає, що угода про погашення заборгованості векселем від 13.10.2003р. повинна бути визнана судом недійсною.

Також позивач вказує на те, що на момент видачі векселю в рахунок погашення заборгованості за двома договорами: від 17.07.02р. №93 та від 17.02.02р. №102 між сторонами було укладено одну угоду про заміну зобов’язань та було видано один вексель, хоча при наявності заборгованості по двом договорам між сторонами (ВАТ „Харківський комбікормовий завод” та ТОВ „Михайлівське”) повинно було укладено дві угоди про заміну зобов’язань та видано два векселі.

Відповідач з заявленим позовом не згоден, оскільки вважає, що договори від 17.07.02р. №93 та від 17.02.02р. №102, угоду від 13.10.03р. про погашення заборгованості векселем, простий вексель за №2699 були підписані з боку ТОВ „Михайлівське” власноручно керівником та головним бухгалтером, а також скріплений печаткою товариства, як цього вимагає положення ст. 5 Закону України „Про обіг векселів в Україні”. Також, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що затверджувати певні категорії угод, не значить укладати їх, - є суб’єктивним, оскільки в розумінні ЦК України від 18.07.1963р. та ЦК України від 16.01.2003р. поняття „затверджувати” використовується в розумінні підписувати, укладати, тощо.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини по справі суд визнав позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 17.07.2002р. між ТОВ "Михайлівське" та ВАТ "Харківський комбікормовий завод" був укладений договір №93 про надання послуг по прийому, зберіганню та видачі зернових культур, за яким ВАТ „Харківський комбікормовий завод” надавав послуги прийому, зберіганню та видачі зернових культур, які поставлялись ТОВ „Михайлівське” на зберігання. Також 17.07.2002р. між ТОВ "Михайлівське" та ВАТ "Харківський комбікормовий завод" був укладений договір №102 про надання послуг по сушці зерна, за яким підприємство позивача зобов’язано було проводити очищення та сушку зерна , яке надавалось відповідачем.

В зв'язку з несплатою підприємством відповідача вартості виконаних підприємством позивача робіт в строки, встановлені договорами № 93 та №102, станом на 13.10.2003р. у ТОВ „Михайлівське” перед ВАТ „Харківський комбікормовий завод” за вказаними договорами виникла заборгованість у розмірі 79 569,97грн. Угодою від 13.10.2003р. сторони дійшли згоди про погашення заборгованості за договорами №93 від 17.07.2002р. та №102 від 17.07.2002р. у розмірі 79 569,97грн. простим векселем за №2699 номінальною вартістю 79 569,97грн., зі строком погашення 13.10.04 р.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про обіг векселів в Україні” видавати прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Як вбачається зі змісту вказаної норми Закону єдиною умовою щодо можливості проведення розрахунків із застосуванням векселів є обов'язкове відображання цієї дії у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі та те, що оформлення грошового боргу векселем може відбуватись за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Будь-яких додаткових умов та обмежень вказана норма Закону не містить.

Суд вважає, що при оформленні заборгованості простим векселем, між сторонами (ВАТ Харківський комбікормовий завод” та ТОВ „Михайлівське) було дотримано порядку, що встановлений Законом, оскільки простий вексель було емітовано ТОВ „Михайлівське” в рахунок погашення заборгованості за надані ВАТ „Харківський комбікормовий завод” послуги за договорами від 17.07.02р. №93 та від 17.02.02р. №102, та між сторонами було укладено письмову угоду про оформлення заборгованості за вказаними договорами простим векселем.

Також безпідставними є твердження позивача про те, що договори від 17.07.02р. №93 та від 17.02.02р. №102, угода про погашення заборгованості векселем від 13.10.2003р. та простий вексель за №2699 підписаний з боку ТОВ „Михайлівське” не уповноваженою на те особою, оскільки Михайличенко А.М. не мав права бути директором ТОВ „Михайльвське”, т.я. був учасником товариства та директор мав право лише затверджувати певні категорії угод, але не укладати їх, - з тих підстав, що відповідно до ст. 58 Закону України „Про господарські товариства” (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Згідно ст. 59 вказаного Закону до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії… Статтею 62 Закону України „Про господарські товариства” визначено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю та є підзвітним загальним зборам його учасникам. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок прийняття ним рішень та порядок здійснення ним дій від імені товариства встановлюється Законом „Про господарські товариства”, Цивільним Кодексом України та Статутом товариства. При цьому створювання та відкликання виконавчого органу належить до компетенції загальних зборів.

Так, загальними зборами учасників ТОВ „Михайлівське” було призначено на посаду директора товариства Михайліченко А.М. (протокол від 24.03.2000р.). На момент укладання Михайліченко А.М. договорів з ВАТ „Харківський комбікормовий завод” та видачі спірного векселю, а також на сьогоднішній день рішення зборів учасників ТОВ „Михайлівське” (протокол від 24.03.2000р.) в суді не оскаржувалось та відповідно на сьогоднішній день не скасовано.

Пунктом 10.2 Статут ТОВ „Михайлівське” визначено, що виконавчим органом товариства є одноособовий орган – Директор. Директором, призначеним зборами учасників товариства може бути особа, яка не є учасником товариства.

В той же час, Михайличенко А.М. було включено до складу учасників товариства протоколом від 08.08.2001р., тобто майже через півтора року після призначення його директором (протокол від 24.03.2000р. ).

За таких підстав, суд вважає необґрунтованим твердження ТОВ „Михайлівське” про те, що договори між сторонами та вексель підписувався не уповноваженою особою з боку ТОВ „Михайліввське”.

Статтею 5 Закону України „Про обіг векселів в Україні” передбачено, що вексель підписується від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою.

Простий вексель за №2699 було оглянуто в судовому засіданні та встановлено, що від імені ТОВ „Михайлівське” від підписаний директором та головним бухгалтером товариства, а також скріплений печаткою товариства.

Судові витрати відповідно до ст.44 та ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на сторін пропорційно задоволенню позовних вимог.

Суд, керуючись ст. ст. 4, 5 Закону України „Про обіг векселів в Україні „ ст. ст. 1, 2, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В позові ТОВ „Михайлівське” відмовити повністю.

Повний текст рішення підписано судом 09 червня 2008 р.

Суддя Жельне С.Ч.