ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 р.

№ 7/209-10/325

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянувши

касаційну скаргу

Приватного підприємця Пашала Віктора Івановича (м.Мелітополь Запорізької області)

на

постанову від 24.04.08р. Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№7/209-10/325 господарського суду Запорізької області

за позовом

Приватного підприємця Сербова Василя Михайловича (м. Мелітополь Запорізької області)

до

Приватного підприємця Пашала Віктора Івановича (м.Мелітополь Запорізької області

про

стягнення суми

Представники сторін : не з’явилися;

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець Сербов Василь Михайлович звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до приватного підприємця Пашали Віктора Івановича про стягнення 8236,00 грн. майнової шкоди.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.05.2006 р. у справі № 7/209-10/325, залишеним без змін постановою від 24.04.08р. Запорізького апеляційного господарського суду, позов задоволено.

Приватний підприємець Пашала Віктора Іванович звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2006 р. у справі № 7/209-10/325 та постанову від 24.04.08р. Запорізького апеляційного господарського суду з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права; прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП Сербов В.М. (позивач) та ПП Пашала В.І. (відповідач) є суміжними користувачами земельних ділянок у м.Мелітополі по вул. Фрунзе.

06.09.2004 р. відповідач листом звернувся до позивача з проханням до 10.09.2004 р. прибрати частину покрівлі кафе-бару “Фортуна” з належної йому стіни (арк. справи 28, Том І).

Позивач дії, вказані у листі, не вчинив.

У вересні 2004 р. відповідач при здійсненні реконструкції належної йому будівлі кафе “Левада” самостійно розібрав частину покрівлі кафе-бару “Фортуна”, належного позивачу.

01.10.2004 р. з метою проведення ремонтно-відновлювальних робіт покрівлі кафе-бару “Фортуна” ПП Сербов В.М. (замовник) уклав з ПП СтоянС.В. (підрядником) договір підряду для проведення ремонтно-відновлювальних робіт (арк. справи 11-12, Том І).

Стягнення з ПП Пашали В.І. на підставі ст. 1166 ЦК України 8236,00 грн. шкоди, заподіяної демонтажем покрівлі кафе-бару “Фортуна”, стало предметом судового розгляду у справі № 7/209-10/325.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що вчинивши дії по самовільному частковому демонтажу покрівлі кафе-бару “Фортуна”, відповідач порушив право власності позивача на це майно, тому дії відповідача носять протиправний характер, а завдані збитки підлягають відшкодуванню.

Проте, як встановлено судами під час розгляду справи № 17/165-14/227/06 (за результатами проведеної у справі судово-геодезичної експертизи), з тильної сторони земельної ділянки ПП Сербов В.М. порушив межі користування наданою йому за договором оренди земельною ділянкою на 0,17 м (порівняння лінійних розмірів згідно кадастрової зйомки від 18.04.2005 р. та лінійних розмірів, зазначених у плані-схемі встановлення меж земельної ділянки до договору оренди від 27.03.00 р.).

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Не зважаючи на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 17.07.2007р. у справі № 17/165-14/227/06 встановлений факт незаконного заняття приватним підприємцем Сербовим В.М. частини земельної ділянки, наданої в оренду приватному підприємцю Пашалі В.І., суд не дав оцінки вказаним обставинам.

При цьому, суд також не оцінив доводи відповідача, що ґрунтувалися на положеннях ст. 1193 Цивільного кодексу України щодо урахування вини потерпілого при відшкодування збитків.

Враховуючи вимоги ст. 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємця Пашала Віктора Івановича задовольнити частково.

Постанову від 24.04.08р. Запорізького апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Запорізької області від 25.05.2006 р. у справі № 7/209-10/325 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська