ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

11.06.08
Справа №16/23-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Зубкова Т.П. судді  Зубкова Т.П.    , Мойсеєнко Т. В.  , Хуторной В.М.

при секретарі: Шерник О.В.

За участю представників сторін:

від позивача
-       Ніколенко О.В.
(довіреність б/н від 09.06.2008 р.)

від відповідача -
не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали
справи та апеляційну скаргу  Приватного
підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

на рішення господарського суду Херсонської області від
20.02.2008 р.                                             у  справі
№ 16/23-08

за позовом
Дочірнього  підприємства фірми
«Екотехніка-М» (м. Київ)

до відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

про стягнення суми,

Дочірнє
підприємство фірма «Екотехніка-М» звернулося до господарського суду
Херсонської  області з позовом про
стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_131877,00 грн. боргу.

Рішенням
господарського суду Херсонської  області
від 20.02.2008 р. у справі       №
16/23-08 (суддя  Немченко Л.М.)  позов
задоволено: з відповідача на користь позивача  стягнуто 31877,00 грн. боргу, а також 318,77
грн. витрат  по держмиту та 118,00 грн.
витрат на  інформаційно-технічне  забезпечення
судового  процесу.

Не погоджуючись з  прийнятим  судовим
актом,  Приватний підприємець
ОСОБА_1(відповідач у справі) звернувся до Запорізького апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою.

Заявник просить скасувати рішення  господарського суду Херсонської  області від 20.02.2008 р. у справі №
16/23-08  та прийняти нове, яким
відмовити у  задоволенні позову в  повному обсязі. З підстав, викладених в
апеляційній скарзі, заявник вважає, що господарським судом  Херсонської
області при прийнятті рішення було не в повному  обсязі з'ясовано  всі
обставини, що мають значення  по
справі. Посилається на те, що  судом  першої
інстанції  при  постановленні
оскаржуваного рішення не враховано положення  допустимості
засобів  доказування. Зазначає, що
належним  та допустимим доказом  факту
отримання  відповідачем  товару
від  позивача  та не розрахунку  за нього
можуть  бути видаткові  та податкові
накладні, довіреності  на  отримання
зазначених в накладних товарів. Заявник
не погоджується з висновком суду
першої  інстанції  про те, що
між сторонами виникли
зобов'язання купівлі-продажу
товару, за якими  відповідач  має
розраховуватися. Посилаючись на
ст. 698 ЦК України вказує, що СПД ОСОБА_1не може  бути стороною
за  договором роздрібної  купівлі-продажу, оскільки  товар
ним  купувався  для
здійснення підприємницької
діяльності.

Порушення
норм  процесуального  права
заявник  вбачає в  тому, що
господарський  суд  Херсонської
області  не розглянув  його клопотання  про  витребування  від
позивача  додаткових  документів (видаткових та податкових
накладних, довіреностей на
отримання  зазначених в
накладних  товарів).

Ухвалою
Запорізького апеляційного господарського суду від 28.03.2008 р. апеляційна
скарга ПП ОСОБА_1прийнята  до провадження
та призначена до  розгляду на  15.05.2008 р. В судовому засіданні
оголошувалася  перерва до 11.06.2008
р.

За  клопотанням
представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового процесу.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №
1148 від 10.06.2008 р. справу № 16/23-08 передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя  Зубкова Т.П.
(доповідач),  судді  Мойсеєнко Т.В., Хуторной В.М.

В судовому засіданні 15.05.2008 р. заявник (відповідач у
справі) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Стверджує, що він у
повному обсязі розрахувався з позивачем за
придбаний  товар, але  надати
документальне  підтвердження  цьому не може. Посилається на те, що
документи про оплату  знищив, оскільки не
мав  наміру в  подальшому
здійснювати  підприємницьку  діяльність. Заявив, що вже не є суб'єктом
підприємницької діяльності, не перебуває на обліку в податковій інспекції та у
Пенсійному  фонді.

11.06.2008 р. в судове
засідання  заявник (відповідач) не
з'явився, надіслав письмове клопотання
від 06.06.2008 р. про відкладення
розгляду справи на більш пізній строк
у зв'язку з хворобою. Витребувані апеляційною  інстанцією документи (щодо припинення  підприємницької діяльності)  не надав.

Колегія суддів, порадившись, не знаходить  підстав
для  задоволення  клопотання
відповідача. Вважає  за
можливе  розглянути скаргу  за
наявними  у справі  матеріалами.

Позивач у справі - Дочірнє  підприємство фірма «Екотехніка-М»  письмовий відзив на апеляційну скаргу не
надало. Представник  позивача в судових  засіданнях усно повідомив, що позивач вважає
доводи апеляційної скарги безпідставними та надуманими,  а оскаржуване
рішення - обґрунтованим, прийнятим за
повного з'ясування  обставин
справи, підстав  для  його скасування  не вбачає.
Просить залишити  апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення господарського  суду Херсонської області - без  змін.

В судове засідання
11.06.2008 р. на вимогу
апеляційної інстанції
представник  позивача надав  для огляду
оригінали  первинних  бухгалтерських  документів.

11.06.2008 р. за згодою присутнього в судовому засіданні представника
позивача оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційної
інстанції.

Згідно ст. 99
Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до
ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого
суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення
місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної
скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі
усної  домовленості ДП фірма
«Екотехніка-М» (позивач у справі) передала, а ПП ОСОБА_1. (відповідач у справі)
прийняв товар за накладними
№ СМ00000259 від 20.06.2006 р. (на суму 168,26 грн.), № СМ00000266 від
21.06.2006 р. (на суму 2200,00 грн.), № СМ00000714 від 24.07.2006 р. (на суму
20784,61 грн.),
№ СМ00000850 від 31.07.2006 р. (на суму 5229,56 грн.), № СМ00000916 від
02.08.2006 р. (на суму 964,57 грн.), № СМ00001083 від 12.08.2006 р. (на суму
2530,00 грн.).

Загальна
вартість  переданого  позивачем
відповідачу  за вказаними
накладними товару  складає  31877,00 грн.

03.12.2007 р. позивач
надіслав відповідачу  лист-вимогу
(вих. б/н), яким просив  оплатити
вартість отриманого  за  накладними товару.

Відповідач вимогу позивача  залишив без задоволення, вартість
отриманого  товару не оплатив.

Стягнення з  ПП
ОСОБА_1на користь ДП фірми «Екотехніка-М» 31877,00 грн.  боргу
стало предметом  судового
розгляду  у даній справі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційної
скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, не
знаходить підстав для задоволення апеляційної
скарги відповідача, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства,
а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
(ст. 205 ЦК України).

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в
простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в
одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за
допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв'язку.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами
склалися господарські відносини з купівлі-продажу, що породили взаємні
обов'язки. Обов'язки позивача виразились у передачі товару, а обов'язки
відповідача полягають  в оплаті
отриманого товару.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за  договором
купівлі-продажу  одна  сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати  майно  (товар)
у  власність другій стороні
(покупцеві),  а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.  526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до  умов
договору  та  вимог
цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.

Аналогічні  приписи  містить
ст. 193 Господарського кодексу України.

Як  свідчать
долучені  до матеріалів  справи копії
накладних  № СМ00000259 від
20.06.2006 р., СМ00000266 від 21.06.2006 р., № СМ00000714 від 24.07.2006
р.,                          № СМ00000850
від 31.07.2006 р., № СМ00000916 від 02.08.2006 р., № СМ00001083 від 12.08.2006
р.,  позивач  виконав свої зобов'язання - передав
відповідачу товар на загальну суму 31877,00 грн.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо  строк
(термін)  виконання  боржником
обов'язку  не встановлений ...
кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен
виконати такий обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

Оскільки строк виконання відповідачем його зобов'язання
щодо оплати отриманого товару не був встановлений, позивач 03.12.2007 р. надіслав
на адресу відповідача лист-вимогу з проханням оплатити вартість переданого
товару.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару,
всупереч вимог закону, не виконав, в результаті чого у нього  утворилася
заборгованість в сумі 31877,00 грн.

Доказів  оплати отриманого товару  відповідач
суду першої інстанції не надав, не надано  таких доказів і суду апеляційної  інстанції.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини  справи, які
відповідно до законодавства
повинні  бути підтверджені певними
засобами
доказування, не можуть підтверджуватись
іншими  засобами доказування.

Колегія суддів
зауважує, що  обов'язок  доведення
належного виконання зобов'язань
по оплаті  отриманого  товару, зокрема,  відсутності
заборгованості  покладається саме  на відповідача. Посилання  заявника
на те, що він, нібито, знищив документи, які  підтверджують
оплату  отриманого  від
позивача  товару,  колегією
суддів до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та
фінансову  звітність в Україні»  відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та забезпечення
фіксування  фактів  здійснення
всіх  господарських операцій у
первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності
протягом встановленого терміну, але не менше трьох років,  несе
власник  (власники)  або
уповноважений  орган
(посадова   особа),   який
здійснює   керівництво  підприємством відповідно до законодавства та
установчих документів.

Отже,
знищення (втрата) бухгалтерських документів до спливу вказаного
строку  має негативні  наслідки саме для  підприємця (зокрема, неможливість  доведення
обставин  здійснення розрахунків
за отриманий товар).

За таких
обставин, позовні вимоги про стягнення основного боргу заявлені обґрунтовано.
Висновки суду  першої інстанції про
наявність підстав для задоволення  позову
відповідають матеріалам справи.

Колегія суддів відзначає хибність доводів заявника про
те, що він, як СПД, не може бути стороною за договором купівлі-продажу і
правочин між ним та позивачем не міг укладатись. Такий висновок заявника не
ґрунтується на нормах права і не відповідає фактичним обставинам справи.
Посилання заявника на  ст. 698 ЦК
України, яка визначає особливості договору роздрібної купівлі-продажу, є
необґрунтованим, оскільки, як вказує сам заявник, він купував у позивача товар
для здійснення підприємницької
діяльності.

Безпідставним є посилання  заявника на те, що позивачем, нібито, не
виписувалися та не передавалися
відповідачу податкові  накладні
за  здійсненими господарськими  операціями. До матеріалів справи долучені
надані позивачем копії  податкових
накладних від 20.06.2006 р. № СМ00000259, від 21.06.2006 р.                           № СМ00000266, від
24.07.2006 р. № СМ00000714, від 31.07.2006 р. № СМ00000850, від 02.08.2006
р.  № СМ00000916, від 12.08.2006 р. №
СМ00001083, що спростовує твердження
відповідача про  їх  відсутність.

Крім того, згідно підпункту 7.2.3 п. 7.2 ст. 7  ЗУ «Про податок на додану вартість»
податкова  накладна  складається у момент  виникнення
податкових  зобов'язань  продавця
у двох  примірниках. Оригінал
податкової  накладної  надається
покупцю, копія  залишається у
продавця  товарів. При цьому, підпункту
7.2.6 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону передбачає, що податкова  накладна видається платником податку, який
поставляє  товари  (послуги),
на  вимогу  їх
отримувача,  та  є підставою для нарахування податкового
кредиту.

Відповідач не надав
доказів того, що він вимагав від позивача надати податкові  накладні, а також, що вони   йому
позивачем не видавалися.

Безпідставним є також
твердження  заявника про
недослідженість  судом  першої інстанції факту  отримання товару на підставі  довіреностей.

Відповідно  до п.
1 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і  використаних довіреностей на одержання  цінностей, затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 р. № 9 (надалі - Інструкція), Інструкція  поширюється
на  підприємства,  установи
та організації,  їхні  відділення, філії, інші відособлені
підрозділи та  представництва  іноземних
суб'єктів  господарської
діяльності. Тобто, дотримання  фізичними
особами-суб'єктами  підприємницької
діяльності вимог  вказаної  Інструкції не є обов'язковим.  Враховуючи те, що відповідач  особисто
отримував  товар, про  що
робив  підпис на  накладних
та посвідчував  їх печаткою,
видача ним довіреності  на самого
себе  є
зайвою.

Крім того, відповідач, посилаючись на знищення доказів
оплати товару, сам визнає факт отримання від позивача товару на підставі
зазначених вище накладних.

Апеляційною
інстанцією не приймаються до уваги як
недоведені, посилання  заявника на
те, що на час винесення  оскаржуваного
рішення він  вже припинив  свою
підприємницьку  діяльність.

Колегія суддів
зазначає, що наслідки фактичного
припинення  підприємницької  діяльності не є тотожними  наслідкам припинення  підприємницької  діяльності у відповідності до вимог  чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону  України «Про державну реєстрацію
юридичних  осіб та фізичних  осіб-підприємців» державна  реєстрація припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття
фізичною   особою   -
підприємцем   рішення   про припинення підприємницької
діяльності;  смерті фізичної особи -
підприємця;  постановлення судового  рішення про оголошення фізичної особи
померлою або визнання безвісно відсутньою;
постановлення судового рішення про визнання  фізичної
особи, яка  є  підприємцем,
недієздатною  або про обмеження її
цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення
підприємницької  діяльності фізичної
особи - підприємця. Відповідно до ч. 3 вказаної
норми, фізична  особа  позбавляється
статусу  підприємця  з дати внесення  до
Єдиного  державного  реєстру
запису  про   державну реєстрацію    припинення
підприємницької   діяльності   фізичної
особи - підприємця.

Доказів внесення до Єдиного державного реєстру запису
про припинення підприємницької діяльності фізичної  особи-підприємця ОСОБА_1відповідач суду не
надав.

У відповіді (лист вих. № 14.26-402/178  від 31.05.2008 р.) на запит Запорізького
апеляційного господарського суду (вих. № 16/23 від 15.05.2008 р.)
Державний  реєстратор  Генічеської
районної державної адміністрації повідомив, що реєстрація фізичної  особи-підприємця ОСОБА_1проведена 27.01.2006
р. Інших  записів у Державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців
відносно  відповідача  немає.

Отже, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення
ПП ОСОБА_1. не був  виключений з Єдиного
Державного  реєстру юридичних  осіб та фізичних  осіб-підприємців.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи
заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, не
підтверджені відповідними доказами та спростовані дослідженими обставинами
справи, апеляційна скарга  залишається
судом без задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку про відповідність рішення
господарського суду Херсонської області нормам чинного законодавства. Підстав
для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Судові витрати у справі, відповідно до приписів ст. 49
ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний  господарський
суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)  залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Херсонської області від 20.02.2008 р.
у  справі  № 16/23-08 залишити  без змін.

Головуючий суддя Зубкова Т.П.

судді  Зубкова Т.П.

Мойсеєнко Т.
В.  Хуторной В.М.