Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2008 р. Справа № 33/272-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Карпенко Ж.М.

за участю представників сторін:

позивача - Чумак Ю.О.

відповідача - Ткаченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1144Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 17.04.08 р. по справі № 33/272-07

за позовом Комунального підприємства "Водоканал" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова

до Житлово-будівельного кооперативу № 9 м. Лозова

3-тя особа КП "Дирекція єдиного замовника", м. Харків

про стягнення 21199,55 грн. -

встановила:

В жовтні 2006 р. позивач –КП „Водоканал” Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача –ЖБК № 9, м. Лозова 20720,66 грн. основного боргу, 118,10 грн. річних, 301,76 грн. інфляційних, 59,03 грн. пені, та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов’язання з договором № 265 від 17.05.07 р. на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків у комунальні каналізацію.

Під час розгляду справи господарським судом до її участі в якості 3-ої особи залучено КП „Дирекція єдиного замовника”, м. Лозова.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.05.08 р. (суддя Савченко А.А.) по справі № 33/272-07 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що договір № 265, на який позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, не був предметом розгляду господарського суду по справі № 08/24-07, тобто суд при цьому не зобов’язував відповідача укласти цей договір з позивачем, а сам договір не може вважатися укладеним, та породжувати будь-які права та обов’язки сторін, в т.ч. щодо обов’язку відповідача встановити загальнобудинковий лічильник та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його необґрунтованим, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення безпідставно не взяв до уваги той факт, що позивач є монополістом який виконує функції по забезпеченню підприємств та організацій питною водою, а також функції по прийманню та очищенню стоків, при цьому надання послуг останнім здійснюється позивачем виключно на договірній основі і такий договір за № 265 господарський суд рішенням по справі № 08/24-07 зобов’язав відповідача укласти з позивачем; що позивач в спірний період в повному обсязі виконав свої зобов’язання за означеним договором, однак враховуючи те, що відповідач всупереч умовам договору не встановив загально-будинковий лічильник, позивач здійснив розрахунок заборгованості за цей період з урахуванням вимог відповідних нормативно-правових актів законодавства України; що пеня, інфляційні та річні нараховані позивачем до стягнення на підставі умов договору та вимог чинного законодавства України, через те, що відповідач не в повному обсязі виконав зобов’язання щодо оплати спожитих послуг та ін.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що між сторонами не укладався договір № 265 від 17.05.07 р., на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, при цьому цей договір не зобов’язував укласти відповідача і господарський суд по справі № 08/24-07; що відповідач в травні 2007 р. з урахуванням вимог ч. 5 ст. 181 ГК України направляв на адресу позивача протокол розбіжностей за договором № 265, в якому не погодився з п.п. 2-5 цього договору, що в свою чергу також спростовує посилання позивача на невиконання відповідачем вимог щодо обов’язковості встановлення водолічильника; що позивач документально не обґрунтував суму заборгованості та ін.

3-тя особа в судове засідання свого представника не направила, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення по скарзі не надала, про причини неприбуття представника не повідомила.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, позивач при зверненні до суду з відповідною вимогою посилався на наявність між сторонами договору № 265 від 17.05.07 р. (т. 1 а.с. 12-13) на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків у комунальну каналізацію та на рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2007 р. по справі № 08/24-07, яким суд нібито зобов’язав відповідача укласти з позивачем саме цей договір за № 265.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать про те, що рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2007 р. по справі № 08/24-07 було зобов’язано відповідача укласти з позивачем договір на відпуск води з комунального водопроводу та прийом стоків у комунальну каналізацію. Крім того, в рішенні зазначено, що день набрання рішення суду законної сили, вважається днем укладення договору, тобто 04.05.2007 р.

При цьому, текст вказаного рішення свідчить про те, що предметом розгляду господарського суду був договір № 20 зареєстрований за № 382 від 01.01.2007 р., який позивачем не був доданий до матеріалів справи, однак договір № 265 від 17.05.2007 р., на який позивач посилається обґрунтовуючи свої вимог про стягнення заборгованості, предметом розгляду по справі № 08/24-07 не був, а суд не зобов’язував будь-яку з сторін його укласти.

З матеріалів справи також вбачається, що в травні 2007 р. позивач направив на адресу відповідача проект договору № 265. Відповідачем не погоджуючись з п.п. 2-5 цього договору направив на адресу позивача протокол розбіжностей до цього проекту договору, який було отримано позивачем 21.05.2007 р. з запереченнями щодо зазначених пунктів.

Як вже зазначалося вище, господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення крім іншого виходив з того, що договір № 265, на який позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, не був предметом розгляду господарського суду по справі № 08/24-07, тобто суд при цьому не зобов’язував відповідача його укласти з позивачем, а сам договір не може вважатися укладеним, та породжувати будь-які права та обов’язки сторін, в т.ч. щодо обов’язку відповідача встановити загальнобудинковий лічильник та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча судом правовідносинам, що склалися між сторонами в цілому була надана належна правова оцінка, однак при цьому суд безпідставно дійшов висновку про те, що договір № 265 є неукладеним. Втім вказана помилка не призвела до прийняття судом неправильного рішення.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 цього ж кодексу, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції при розгляді справи правомірно відхилив доводи позивача про те, що договір № 265 на підставі рішення господарського суду по справі № 08/24-07, оскільки, як вже зазначалося вище, предметом розгляду господарського суду по вказаній справі був договір № 20 зареєстрований за № 382 від 01.01.2007 р., а договір № 265 від 17.05.2007 р., на який позивач посилається обґрунтовуючи свої вимог про стягнення заборгованості, предметом розгляду по справі № 08/24-07 не був, і суд не зобов’язував будь-яку з сторін його укласти.

Разом з тим, безпідставними є висновки господарського суду про те, що договір № 265 з урахуванням вимог п. 8 ст. 181 ГК України є неукладеним, оскільки умови договору, щодо яких сторони не дійшли згоди, є істотними. Однак при цьому також безпідставними є посилання позивача на те, що означений договір є укладеним саме в його редакції.

Пунктами 3, 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статутом КП “Водоканал” передбачено, що предметом діяльності підприємства є господарська діяльність, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів по забезпеченню потреб населення та інших категорій споживачів в забезпеченні питною водою, а також приймання і очищення стоків від перелічених суб'єктів.

Таким чином, позивач є монополістом який виконує функції по забезпеченню підприємств та організацій питною водою, а також функції по прийманню та очищенню стоків, при цьому надання послуг останнім здійснюється позивачем виключно на договірній основі.

Відповідно до п. 1-5 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ст. 646 ЦК України, відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

При цьому п. 7 ст. 181 ГК України встановлено, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Вказане положення кореспондується зі ст. 649 ЦК України, відповідно до якої розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Як свідчать матеріали справи, відповідач при прийнятті від позивача проекту договору № 265 від 17.05.07 р. не погодився зі змістом п. 3-5 та з п. 2 в частині визначення обсягів водопостачання згідно з показниками лічильника, та надіслав на адресу позивача відповідний протокол розбіжностей від 17.05.07 р., який з урахуванням вимог ст. 646 ЦК України є новою пропозицією. При цьому враховуючи, що позивач своїм правом щодо звернення до суду з вимогою про врегулювання виниклих розбіжностей не звертався (п. 7 ст. 181 ГК України), його посилання на те, що договір № 265 є укладеним саме в його редакції є безпідставним та необґрунтованим.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Враховуючи викладене, а також те, що в п. 2 в частині визначення обсягів, та в 3-5 договору мова йде про обов’язки сторін щодо порядку встановлення, використання та облік за даними загальнобудинкового лічильника, і сам договір без врахування зазначених пунктів містить посилання на предмет, ціну та порядок нарахування вартості наданих послуг (зокрема п. 6 та ін.), обсяг надаваних послуг (п. 2 без врахування порядку його визначення), строк дії договору, та інші необхідні умови для даного виду договору, що обов’язковість укладання такого договору встановлена законом, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що вказаний договір є неукладеним.

Тобто таким чином враховуючи, що в даному випадку неврегульованими між сторонами залишились умови щодо порядку встановлення, використання та обліку за даними загальнобудинкового лічильника, вказаний договір з урахуванням відповідних вимог Цивільного та Господарського кодексів є дійсним в редакції відповідача, тобто без врахування зазначених ним в протоколі розбіжностей пунктів договору та окремих посилань.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вказане в подальшому не позбавляє сторони права у встановленому законом порядку узгодити питання щодо здійснення обліку використаних послуг.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватись зобов’язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Відповідно до п. 4.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству за № 65 від 01.07.94 р., абоненти, які приєднані або мають бажання приєднатися до систем комунального водопостачання і водовідведення, повинні мати необхідні прилади обліку для розрахунків з Водоканалом за відпущену їм воду і прийняті стічні води.

Згідно з п. 7 договору № 265 розрахунки за воду, використану абонентом, і стоки здійснюється по тарифах, затверджених Лозівською міською радою. Згідно з п. 1.10 „Правилами” тарифи на користування водою з комунальних водопроводів і прийом стічних вод до комунальної каналізації встановлюється відповідно до вимог діючого законодавства України без будь-яких додаткових погоджень „абонентами” розмірів цих тарифів і строків їхнього відведення.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням VI Лозівської міської ради V скликання від 21.08.06 р. № 93 встановлено тарифи на послуги водопостачання та водовідведення, і саме вказані тарифи з урахуванням фактично використаної абонентом води та фактичного користування послугами водовідведення застосовуються судом при визначенні заборгованості за їх користування.

Як свідчать пояснення директора КП „Дирекція єдиного замовника” (3-тя особа), та не заперечується сторонами, саме означеному підприємство на підставі договору від 03.11.05 р. позивачем були делеговані повноваження зокрема вносити в особові рахунки абонентів дані про нарахування за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню, оформляти документи по субсидіях та пільгах, виконувати збір комунальних платежів по водопостачанню та водовідведенню з наступним перерахунком на розрахунковий рахунок позивача. Крім того, КП „ДЕЗ” виконувало свої зобов’язання за договором, зокрема і стосовно обслуговування абонентів –членів ЖБК-9 (відповідача).

24.05.2007 р. позивач направив на адресу КП "ДЕЗ" лист з проханням не проводити нарахування за адресою м. Лозова, м - н 4, б. 42 ЖБК № 9, у зв'язку з набранням законної сили рішення Господарського суду Харківської області, відповідно до якого ЖБК № 9 має укласти договори на відпуск води з комунального водогону і прийом стоків безпосередньо з КП "Водоканал".

На підставі вказаного звернення КП "ДЕЗ" припинило надання послуг та обслуговування ЖБК № 9 з травня 2007 р.

19.12.2007 р. між КП "ДЕЗ" та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого КП "ДЕЗ" було делеговано виконання функцій абонентного відділу, а саме: вносити в особові рахунки абонентів дані про нарахування за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню, оформляти документи по субсидіях та пільгах, виконувати збір комунальних платежів по водопостачанню та водовідведенню з наступним перерахунком його коштів на розрахунковий рахунок позивача

Разом з тим, відповідно до залучених до матеріалів справи актів та технічних умов (т. 2 а.с. 14-177) в 66 квартирах спірного будинку ЖБК-9 встановлені індивідуальні засоби обліку споживання (водовимірювальні прилади), всі члени ЖБК-9 мають особові рахунки для внесення платежів за отримані послуги по воді і стокам, і за спожиті послуги своєчасно розраховувалися з урахуванням даних приладів обліку, про що зокрема свідчать довідка КП „ДЕЗ” про стан розрахунків за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.11.07 р. за № 2557 від 16.11.07 р., та видана цим же підприємством справка (т. 3 а.с. 3) та справка № 666 від 31.03.08 р., відповідно до яких в період з 01.05.07 р. по 31.12.07 р. абонентами, які проживають в спірному будинку, за надані послуги була проведена оплата в сумі 7277,23 грн., яка була перерахована на рахунок КП „Водоканал”, та яка призвела навіть до переплати в сумі 3463,67 грн.

Враховуючи викладене, посилання позивача на існування у відповідача заборгованості за спожиті послуги є безпідставними та таким, що спростовуються матеріалами справи, в зв’язку з чим, позовні вимоги про її стягнення з відповідача, а так само стягнення з нього пені, інфляційних та річних задоволенню не підлягають.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, і воно також підлягає залишенню без змін з інших підстав та мотивів, ніж ті що означені у вказаному рішенні.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 104-105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 17.04.08 р. по справі № 33/272-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Повний текст постанови підписано 17.06.08 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Судді Плужник О.В.

Барбашова С.В.