ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2008 р.                                                             Справа № 02/5136

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г., за участю представників: позивача: Кірса В.В. –за довіреністю, першого відповідача: Смаглій В.М. –за довіреністю, другого відповідача: не з’явився, третього відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом закритого акціонерного товариства "Ремонтно-будівельно-монтажне управління - 7"

до товариства з обмеженою відповідальністю “Променерго” (перший відповідач),

до відділу державної виконавчої служби Черкаського району (другий відповідач),

до товариства з додатковою відповідальністю “Март” (третій відповідач)

про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року № 11-1, укладеного між ТДВ “Март” від імені та в інтересах відділу ДВС Черкаського району та ТОВ “Променерго”, в частині продажу частини замощення І. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу суперечить вимогам положень ст. 41 Конституції України, ст. 20, ст. 21 Закону України “Про заставу” і тому підлягає визнанню недійсним частково на підставі ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР, в зв’язку з тим, що в оспорюваний договір, як предмет купівлі-продажу, безпідставно включено частину замощення І як самостійний об’єкт продажу за цим договором та яке належить позивачу; при цьому цим договором не визначається розмір частки, його площа, конфігурація, вартість частини замощення.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.03.2000 року з підстав, викладених у позовній заяві, а також пояснив, що у 2000 році фактично відбулося примусове вилучення майна позивача (частини замощення) без законних на те підстав, позивач був усунутий від процедури оформлення документів; першого відповідача по даній справі не можна вважати добросовісним набувачем, так як він повинен був переконатися у правильності всіх документів та того, що він купує, у жодному з документів ( ні в заявках ДВС, ні в актах оцінки, тощо) не було зазначено про замощення; стосовно строків позовної давності позивач вважає, що строк не пропущений, оскільки позивачу стало відомо про факт вилучення частини замощення під час розгляду справи № 16/3882; дії попереднього керівництва товариства були помилковими, оскільки воно не розуміло значення своїх прав як власника майна.

Перший відповідач у відзиві на позов та представник першого відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з наступних мотивів:

- ТОВ “Променерго” є добросовісним набувачем майна за договором купівлі-продажу від 21.03.2000 року, який оспорюється позивачем, оскільки він придбав майно, в тому числі й замощення І, за відплатним договором купівлі-продажу, який укладався в зв’язку з примусовим продажем майна позивача Державною виконавчою службою Черкаського району в порядку, встановленому на той час діючим законодавством для виконання судових рішень;

- позивач пропустив строк позовної давності щодо позовної вимоги по даній справі, оскільки йому стало відомо про продаж частини комплексу будівель та частини замощення І по вул. Чигиринська, 609 в найближчі дні після продажу; в 2000-2001 роках в арбітражному суді Черкаської області неодноразово розглядалися спори між ЗАТ “РБМУ-7” та ТОВ “Променерго” щодо усунення перешкод в користуванні придбаним останнім майном, а також про визнання недійсним розділу 5 договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року № 11-1; ТОВ “Променерго” у відзиві на позов та представник товариства у судовому засіданні наполягав на застосуванні судом позовної давності по даній справі до позовних вимог позивача та просив відмовити позивачу в позові.

Другий та третій відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак своїх представників у судове засідання не направили, про причини неявки їх у судове засідання не повідомили, не надіслали суду заяву про розгляд справи за участі їх представників. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників другого та третього відповідачів, за наявними в ній матеріалами, виходячи із того, що стороною у даному спорі є підприємство –юридична особа, представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником, чи керівник особисто, неявка представників у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обов’язком.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач оспорює та просить визнати частково недійним договір купівлі-продажу від 21 березня 2000 року, укладений товариством з додатковою відповідальністю “Март”, що у відповідності до Угоди № 68-1/99 від 21.10.1999 року діє від імені та в інтересах Відділу державної виконавчої служби Черкаського району (продавець), та товариством з обмеженою відповідальністю “Променерго” (покупець), за умовами якого продавець зобов’язався передати у власність покупця частину комплексу будівель закритого акціонерного товариства "Ремонтно-будівельно-монтажне управління - 7".

Об’єктом купівлі –продажу згідно з договором є частина комплексу будівель ЗАТ "Ремонтно-будівельно-монтажне управління - 7" за адресою м. Черкаси, вул. Чигиринська, 609 з інженерними комунікаціями до точки розмежування відповідальності та власності з ЗАТ «РБМУ-7», а саме: будівлі, споруди та частина замощення І.

Як вказано у пункті 1.2. договору продаж об’єкта проводиться відповідно до Закону України «Про заставу» згідно з договором застави, посвідченого приватним нотаріусом 05 червня 1998 року; виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом 27 грудня 1999 року, Актів опису і арешту майна від 20 січня 2000 року та 23 лютого 2000 року та угоди між продавцем (Відділ державної виконавчої служби Черкаського району) та ТДВ «Март»від 21.10.1999 року з метою погашення заборгованості ЗАТ «РБМУ-7»перед заставодержателем –Соснівським відділенням ПІБ м. Черкаси.

Як вбачається із поданих першим відповідачем документів, спір між позивачем та першим відповідачем існує із 2000 року. Зокрема, арбітражним судом Черкаської області розглядалася справа № 02/3776 за позовом ТОВ “Променерго” до ЗАТ "Ремонтно-будівельно-монтажне управління - 7" про усунення перешкод в користуванні майном і рішенням суду від 13.12.2000 року позов було задоволено та усунуто перешкоди в користуванні ТОВ “Променерго” майстернею, металевим складом, складом та частиною замощення шляхом звільнення майна ЗАТ "Ремонтно-будівельно-монтажне управління - 7" з цих приміщень. Постановою голови арбітражного суду від 29.12.2000 року рішення суду залишене без змін.

У 2001 році господарським судом Черкаської області розглядалася справа № 05/4646 за позовом ЗАТ “РБМУ-7” до Відділу державної виконавчої служби Черкаського району та до ТзОВ “Променерго” про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року, у якому позивач просив визнати недійсним розділ п’ятий вказаного договору відносно частини комплексу ВАТ “РБМУ-7”, розташованого у м. Черкаси по вул. Чигиринська, 609. Рішенням господарського суду від 17.12.2001 року позов було задоволено з мотивів внесення до розділу п’ятого договору зобов’язань ЗАТ “РБМУ-7” як “боржника”, який не є стороною по договору.

Таким чином, із вказаних справ вбачається, що позивачу вже у листопаді 2000 року було відомо про існування договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року, коли до нього було подано позовну заяву про усунення перешкод в користуванні майном в зв’язку з наявність вказаного договору купівлі-продажу, однак, позивач не ставив питання щодо недійсності продажу частини замощення.

Протягом всіх цих років перший відповідач користувався замощенням і спорів з цього приводу після 2001 року не було. Доводи представника позивача про помилковість дій попереднього керівництва товариства не можуть прийматися до уваги.

У липні 2007 року позивач мав намір продати належну йому частину замощення і надіслав першому відповідачу через нотаріуса лист із пропозицією про придбання частини замощення, і це також є підтвердженням визнання товариством першого відповідача як співвласника майна.

До правовідносин, які існували у 2000 році та до висновків щодо дійсності чи недійсності договору, укладеного до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року, повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно статті 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 Цивільного кодексу Української РСР позовна давність застосовується господарським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Право позивача на оспорення дійсності договору купівлі-продажу від 21.03.2000 року виникло не пізніше листопада 2000 року, оскільки вказаний договір був предметом розгляду у справі № 02/3876.

Отже, за правилами ЦК Української РСР позивачем пропущено строк позовної давності для подання даного позову.

Відповідно до припису п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.2003р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Першим відповідачем, що є покупцем за оспорюваним договором купівлі-продажу, заявлено про застосування строку позовної давності.

Згідно статті 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач не вказав поважних причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Зміна керівництва товариства чи юристів не може вважатися поважними причинами пропуску строку позовної давності для звернення до суду із вимогою про визнання договору недійсним. Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності не пропущений в зв’язку з відсутністю акта приймання-передачі між позивачем та відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки закон не ставить початок перебігу строку позовної давності у залежність від фактичної передачі майна. Як вказано, за законом визначальним є не факт передачі майна, а момент (день), коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічне положення виписане і в статті 261 Цивільного кодексу України.

Оскільки строк позовної давності позивачем пропущений, поважних причин його пропуску позивачем не вказано, тому відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР у задоволенні позову необхідно відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що ТОВ “Променерго” є добросовісним набувачем майна за договором купівлі-продажу від 21.03.2000 року, оскільки він придбав майно, в тому числі й замощення І, за відплатним договором купівлі-продажу, який укладався в зв’язку з примусовим продажем майна позивача Державною виконавчою службою Черкаського району в порядку, встановленому на той час діючим законодавством для виконання судових рішень, окремого порядку виконання виконавчих написів нотаріусів не існує; закон не зобов’язує покупця перевіряти документи, на підставі яких примусово виконуються виконавчі написи нотаріусів, вчинені відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі ст. 49 ГПК України понесені позивачем витрати повністю покладаються на позивача і йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 01.08.2008 року.