ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.07.08 р.                     Справа № 2/135

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Москаленко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Артемівськ-Енергія” м. Артемівськ

до відповідача: Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” м. Донецьк

про стягнення заборгованості в сумі 6951,92 грн.

За участю

представників сторін:

від позивача: Церковна О.Ю. – за довір.

від відповідача: Подобєдов Л.І. – за довір.

У судовому засіданні 09.07.2008р. оголошено перерву до 15.07.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Артемівськ-Енергія” м. Артемівськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 6951,92 грн. з яких 3604,9 грн. – сума основного боргу, 525,05 грн. – інфляційна складова, 46,2 грн. – 3% річних, 2775,77грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 164 від 15.10.2007р. про постачання теплової.

Відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, надав відзив на позовну заяву від 09.07.2008р., де просить позовну заяву залишити без розгляду, щодо нарахуванням інфляційної складової, 3% річних та пені посилається на те, що з матеріалів справи не вбачається, що строк оплати зобов’язань за рахунком № 1640712 від 29.12.2007р. настав саме 21.01.2008р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

15.10.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Артемівськ-Енергія” (енергопостачальна організація) та Артемівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційним господарством КП “Донецькоблводоканал” (споживач), був укладений договір № 164 про постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1.2. Статуту Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” останній є правонаступником прав та обов’язків Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню “Укрпромводчормет” та Комунального підприємства “Донецькоблводоканал”, у тому числі за раніше укладеними договорами, всіма отриманими ліцензіями, дозволами та іншими нормативними документами, які мають юридичну силу до їх переоформлення на комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу”.

За цим договором Енергопостачальна організація приймає на себе зобов’язання поставляти Споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в необхідних йому об’ємах для об’єктів, перелічених в додатку № 1 до договору загальною площею 439,6м2, а Споживач зобов’язується оплачувати отриману теплову енергію по встановленим тарифам в строки, передбачені договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що теплова енергія постачається Споживачу в гарячій воді в об’ємах, вказаних в Додатку № 2, який є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.2.3. договору, споживач теплової енергії зобов’язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в об’ємах та в строки, які передбачені договором.

Згідно до п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії здійснюється за допомогою засобів обліку.

Споживач, що має засоби обліку, щомісячно подає Енергопостачальній організації звіт про фактичне споживання теплової енергії в строки, передбачені додатком 2 до договору (п. 5.3.).

Розділом 6 “Порядок оплати” визначено, що оплата за спожиту теплову енергію здійснюється в грошовій формі відповідно встановленим тарифам (цінам). Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за послуги, що надаються Енергопостачальною організацією, Споживач проводить щомісячно відповідно платіжних документів, що пред’являються Енергопостачальною організацією в порядку, встановленому законодавством України в продовж 3-х банківських днів після їх пред’явлення.

Пунктом 6.10. договору встановлено, що в разі несвоєчасних розрахунків за теплову енергію Споживач виплачує пеню в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожень день прострочки платежу.

В підтвердження виконання умов договору позивачем надано акт на включення опалення від 16.10.2007р., від 17.10.2007р., які підписані представниками обох сторін.

За період з 01.12.2007р. по 31.12.2007р. позивачем було поставлено теплову енергію на загальну суму 3604,90грн. та виписано рахунок № 1640712 від 29.12.2007р. Зазначений рахунок отримано представником відповідача Чубаренко С.М., про що є відмітка на рахунку.

Відповідач умови договору не виконав, отриману теплову енергію в грудні 2007р. в строки передбачені договором не оплатив, у зв’язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 3604,90грн.

Позивачем на адресу відповідача 10.05.2008р. та 23.05.2008р. направлялися претензії з вимогою погасити заборгованість в розмірі 3604,9грн.

На вказану претензію відповідач листом від 17.06.2008р. повідомив, що претензія не може бути розглянута, оскільки пред’явлена з порушенням п. “г” ч. 3 ст. 6 ГПК України, а саме до претензії не додано розрахунку суми заборгованості.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України),

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містить Господарський кодекс України. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу за поставлене тепло в сумі 3604,9грн. обґрунтовані, підтверджені належними та необхідними доказами та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2775,77грн. за період з 21.01.2008р. по 23.06.2008р. на підставі п. 6.10. договору, зазначені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватися в т.ч. неустойкою.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з пунктами 1, 3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторони, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний у випадку стягнення її судом.

Судом встановлено, що пеня в розмірі 324,62грн. (обчислена у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у спірний період, від суми заборгованості за договором) і є тим граничним розміром відповідальності за прострочку платежу, який встановлений законом, у зв'язку з чим, господарський суд дійшов висновку, що заявлені вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2775,77грн. суперечать законодавству, тому задоволенню підлягає пеня у сумі 324,62грн. відповідно до розрахунку суду за подвійною обліковою ставку НБУ за прострочку оплати в спірному періоді з 21.01.2008р. по 23.06.2008р.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 46,20 грн. за період з 21.01.2008р. по 23.06.2008р. та індекс інфляції в розмірі 525,05 грн. за період з січня 2008р. по травень 2008р. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 3% річних в розмірі 46,20 грн. та індекс інфляції в сумі 525,05 грн. обґрунтовані, арифметично вірні та підлягають задоволенню.

Щодо заперечень відповідача у відзиві стосовно відсутності підстав для судового розгляду даного позову, оскільки позивачем не виконані в повній мірі заходи мирового врегулювання спору та така можливість не втрачена, оскільки відповідач не мав можливості розглянуті заявлену претензію без розрахунку заборгованості.

Такі заперечення суд вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Так згідно Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР кожному гарантується право на судовий захист та таке право не ким не може бути обмежено.

До того ж згідно ст. 7 абзацу 3 ГПК України, на який посилається відповідач як на підставу для зупинення строку розгляду претензії передбачено, що якщо до претензії не надано всі документи, необхідні для її розгляду, вони витребуються у заявника із зазначенням строку їх подання, який не може бути п’яти днів, не враховуючи часу поштового обігу. Якщо витребувані документи у встановлений строк не надійшли, претензія розглядається за наявними документами.

Абзацом п’ятим цієї статті передбачено що підприємства та організації, що одержали претензію, зобов’язані задовольнити обґрунтовані вимоги заявника.

У відповідача були в наявності усі необхідні первинні документи (акт включення опалення, рахунки, банківські документи) які свідчать про наявність спірного боргу в сумі 3604,90грн. До того ж спірна сума є заборгованість лише за один місяць та не вимагає здійснення її розрахунку.

Позивач самостійно здійснює захист свого права шляхом звернення до суду з позовом. Між тим не звернення чи не звернення з претензією не є підставою для відмови у позові за умови обґрунтованості вимог та встановлення факту порушення відповідного права.

Що стосується заперечень відповідача стосовно залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ст. 81 ГПК України, то суд приймає до уваги лише такі норми процесуального права, які є діючими. Проте відповідно до Закону України від 23.06.2005р. “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо досудового врегулювання спорів” такий пункт ст. 81 ГПК України виключений. Інших підстав для залишення позову без розгляду відповідачем не наведено.

Щодо посилання відповідача на той факт, що матеріалами справи не підтверджено період прострочи за рахунком від 29.12.2007р. № 1640712, то суд виходить з наступного.

За умовами п. 6.2. договору зобов’язання по оплаті у відповідача виникло після 4 січні 2008р. З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що позивачем визначено період нарахування пені з 21.01.2008р. по 23.06.2008р. який входить в межі виникнення зобов’язань відповідача по сплаті. Одночасно вибір меншого періоду нарахування штрафних санкцій є правом позивача.

На підтвердження свого заперечення відповідачем не надано доказів або інших документів на підтвердження отримання рахунку в будь-який інший більш пізній час, з приводу зазначеного вказані заперечення судом не приймаються.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки відповідачем до виконані позивачем зобов’язання своєчасно не оплачені, то суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 615, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 78, ст. ст. 82 –85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Артемівськ-енергія” м. Артемівськ до Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 6951,92грн. задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” (83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 13, р/р 97424 в філії ПІБ м. Донецька, МФО 334635, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Артемівськ-Енергія” (84500, м. Артемівськ, вул. Зелена, 41, р/р 5901 в Артемівському відділенні ДОФ АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 334011, ) суму боргу в розмірі 3604,90 грн., індекс інфляції в розмірі 525,05 грн., 3% річних в розмірі 46,2 грн., пеню в розмірі 324.62грн., судові витрати: державне мито у розмірі 66,03 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 76,39 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя