ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/138

02.07.08

За позовом                     Національного університету «Києво-Могилянська академія»

До відповідача           Британської ради

Третя особа-1          на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

Третя особа-2          на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд державного майна України

Про                              зобов’язання прийняти зміни до договору оренди в запропонованій редакції та стягнення 8631320,79 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

Від позивача                     Сироткіна С.О. (за дов.)

Від відповідача                     не з’явились

Від третьої особи-1          Ткаченко О.В. (за дов.)

Від третьої особи-2          не з’явились

Обставини справи:

Рішення приймається 02.07.2008, оскільки у судовому засіданні 12.06.2008, 19.06.2008 було оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України.

До господарського суду міста Києва звернувся з позовом Національний університет «Києво-Могилянська академія»до Британської ради про зобов’язання відповідача прийняти зміни до договору оренди № 83 від 28.04.1999 в запропонованій редакції та стягнення 8631320,79 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Частиною 3 статті 118 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»визначено, що договори оренди державного та комунального майна, які укладені до 01.01.2007, підлягають обов’язковому перегляду. У зв’язку з цим, позивач, за погодженням з регіональним відділенням Фонду державного майна України, направив відповідачу пропозицію укласти додатковий договір про внесення змін до договору оренди з урахуванням розміру орендної плати згідно зі ставками, встановленими постановою Кабінету Міністрів України № 1846 від 27.12.2006, надавши також два примірники додаткового договору з розрахунком орендної плати.

Відповідач, за твердженням позивача, у встановлений чинним законодавством строк відповіді не надав, підписаний договір про внесення змін до укладеного правочину не надав. На думку позивача, внаслідок недотримання Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, та невірного визначення ставки орендної плати відбувається недоотримання орендної плати за весь період дії договору, що було встановлено контрольно-ревізійними органами.

Нормативно позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», постанови Кабінету Міністрів України № 75 від 19.01.2000 «Про внесення змін і доповнень до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», постанови Кабінету Міністрів України № 1846 від 27.12.2006 «Про внесення змін і доповнень до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна», ст. 18 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», ст.ст. 6, 651, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 181, 188, 286 Господарського кодексу України, наказу Фонду державного майна України № 43 від 18.01.2007.

На думку позивача, оскільки відповідачем не доведено, що він є благодійною організацією за законодавством України, його слід вважати нерезидентом, для якого ставка орендної плати встановлена у розмірі 15%, а не 1%. Розмір недоотриманої орендної плати за період з 01.02.2000 по 31.12.2007 становить 8631320,79 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2008 було порушено провадження у справі № 6/138 та залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

У судове засідання 21.04.2008 представник третьої особи не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивачем були заявлені клопотання про залучення до участі у справі як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Міністерства закордонних справ України та Фонду державного майна України.

Суд відхилив як необґрунтоване клопотання про залучення до участі у справі в порядку ст. 27 ГПК України Міністерства закордонних справ України.

У той же час, оскільки рішення у справі може вплинути на права та обов’язки Фонду державного майна України щодо однієї зі сторін, суд залучив останній до участі у справі як третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Зокрема, дозвіл на передачу відповідачеві в оренду спірних приміщень та укладення спірного договору оренди надавався позивачу Фондом державного майна України.

Відповідач у наданому суду відзиві, поясненнях та додаткових поясненнях позовні вимоги відхилив повністю, зазначивши наступне. Відповідач вважає, що чинне законодавство України не містить обмеження поняття благодійної організації та не визначає, що благодійними вважаються виключено організації, які були зареєстровані в Україні. Методика, на яку посилається позивач та яка діяла на момент підписання договору, передбачала ставку у розмірі 1% від вартості орендованого майна. Відповідач стверджує, що укладаючи договір, позивач погодився на умови останнього та прийняв на себе зобов’язання, отже, позивач в судовому порядку намагається примусити відповідача змінити умови чинного договору. Також відповідач вважає, що сплила позовна давність. Відповідач також стверджує, що позивач не наділений правом та компетенцією вимагати внесення змін до договору. Нормативно відповідач посилається на ст. 651 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а також на ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з якою умови договору оренди є чинним на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. До того, збільшення орендної плати та зміна орендних ставок можуть бути застосовані за згодою сторін тільки у майбутньому.

Треті особи письмових пояснень по суті спору не подали.

Під час розгляду справи відповідач заявив клопотання про припинення провадження у справі у зв’язку з тим, що спір не підлягає вирішенню господарськими судами. Клопотання судом відхилено з підстав, зазначених нижче.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

28.04.1999 між Національним університетом «Києво-Могилянська Академія»(орендодавцем) та Британською Радою (орендарем) було укладено договір оренди № 83 (далі –Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1) орендодавець передає, а орендар приймає в оренду Північне крило (об’єкт оренди) будинку, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Волоська, 12/4. Площа об’єкту оренди становить 1907,2 кв. м. Частину площі будівлі відповідач використовує разом з Гете-Інститутом, площа території, яка використовується спільно, складає 371,2 кв. м.

Об’єкт оренди перебуває у державній власності, позивач має право були орендодавцем об’єкту оренди на підставі дозволу Фонду державного майна України № 10-16-3020 від 25.03.1999 (п. 1.4).

Згідно з п. 3.1 Договору оренда плата визначається на підставі чинної Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, і складає 3595 грн. з ПДВ за базовий місяць розрахунку –лютий 1999 року.

Орендна плата за перший місяць оренди –квітень 1999 року визначається шляхом коригування базової орендної плати на індекс інфляції за березень та квітень 1999 року (п. 3.2). Орендна плата за подальші місяці визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.3). Орендар щоквартально вносить орендну плату на рахунок орендодавця (п. 3.4).

Позивачем було одержано дозвіл на передачу в оренду спірних приміщень згідно з дорученням Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 та листом Фонду державного майна України № 10-16-3020 від 25.03.1999.

Фонд державного майна України погодив розрахунок орендної плати (лист № 10-16-4679 від 10.05.1999).

Термін дії Договору складає 15 років з моменту підписання Договору (п. 9.2). Після закінчення терміну дії Договору останній може бути продовжений на новий строк, якщо одна зі сторін не повідомить за 1 рік у письмовій формі іншу сторону про свій намір не продовжувати дію Договору (п. 9.3).

Відповідно до додатку № 1 до Договору сторони погодили, що:

-          орендодавець має право користуватися об’єктом оренди на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 26-93 від 17.03.1993;

-          період оренди у 15 років починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі об’єкту оренди після закінчення ремонту і реконструкції.

Згідно з додатком № 2 до Договору період оренди було визначено у 18 років.

01.02.2001 між сторонами було складено акт приймання-передачі орендованого майна.

21.08.2007 позивач направив відповідачу лист № 10/941 з пропозицією укласти додатковий договір про внесення змін до Договору, надавши три примірники такого договору з розрахунком орендної плати.

Відповідач додатковий договір не підписав.

Правові підстави для зміни або розірвання договору визначені ст.ст. 651, 652 ЦК України.

Зокрема, за загальним правилом, передбаченим ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 2 ст. 651 ЦК України підставою для зміни договору у судовому порядку є істотне порушення договору другою стороною та інші випадки, встановлені договором або законом.

Обов'язок доведення наявності зазначених обставини статтею 33 ГПК України покладено на позивача.

Частиною 3 статті 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", на яку позивач посилається як на підставу зміни Договору, передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, укладені до 1 січня 2007 року (крім договорів на оренду державного та комунального майна, укладених бюджетними установами, Пенсійним фондом України та його органами, а також щодо цілісних майнових комплексів), у шестимісячний термін підлягають обов'язковому перегляду відповідно до встановленої норми.

Частиною 1 статті 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що у 2007 році передача в оренду державного та комунального майна здійснюється виключно на конкурсних засадах. Орендна плата за державне та комунальне майно визначається відповідно до її ринкової вартості у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що положення ч. 1 ст. 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" стосовно конкурсних засад не можуть бути застосовані до існуючих орендних правовідносин, внесення змін на підставі ч. 3 ст. 118 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" до чинних договорів оренди може мати місце тільки у зв’язку зі зміною Кабінетом Міністрів України порядку визначення орендної плати.

У той же час, запропонована позивачем редакція додаткового договору не пов’язана з внесенням змін внаслідок вищевказаних підстав, а є фактично пропозицією про заміну одних орендних правовідношень іншими: передбачає інший склад учасників (позивач –балансоутримувач, третя особа-1 - орендодавець, відповідач - орендар), встановлює інші права, обов’язки, строк дії правочину тощо.

Відсутні правові підстави вважати, що вказані зміни ґрунтуються на приписах ст. 287 ГК України, оскільки ні даною нормою, ні прикінцевими положеннями ГК України не встановлено обов’язкової зміни орендодавця державного майна стосовно договорів оренди, укладених на набрання чинності ГК України.

Таким чином, оскільки Договором не передбачено зміни його умов з наведених позивачем підстав, а запропоновані позивачем зміни не ґрунтуються на законодавчих приписах, ст. 651 ЦК України не може бути застосована для задоволення вимог позивача.

Також відсутні підстави для зміни договору у зв’язку з істотною зміною обставин (ст. 652 ЦК України) в силу відсутності останньої.

Наведені обставини свідчать про необґрунтованість вимог про внесення змін до Договору, а також вимог про стягнення коштів за Договором у більшому розмірі, ніж ним передбачено.

Доводи відповідача про непідсудність даної справи господарським судам України не ґрунтується на вимогах законодавства України.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі, якщо сторони не зможуть досягти згоди, спір підлягає вирішенню арбітражним судом згідно з законодавством України.

Статтями 1, 12, 21 ГПК України зазначені спори віднесені до підвідомчості господарських судів.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя

С.А. Ковтун

Рішення підписано 4 липня 2008 року