ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 14/321

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу

кредитної спілки "Добросвіт" (далі Кредитна спілка)

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

14.04.08

у справі

№ 14/321

господарського суду

Черкаської області

за позовом

Кредитної спілки

до

відкритого акціонерного товариства "Євро-Азіатська страхова компанія "Фініст" (далі Товариство)

про

стягнення 11 502,65 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Кірса В.В. (за дов. б/н від 15.06.08);

- відповідача:

Васьковська В.В. (за дов. № 05/08 від 15.07.08).

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.07.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 12.02.08 господарського суду Черкаської області (суддя Хабазня Ю.А.) позовні вимоги Кредитної спілки задоволено частково.

З Товариства на користь Кредитної спілки стягнуто 9 010,06 грн. страхових платежів, 2 003,63 грн. інфляційних, 473,76 грн. 3% річних та

232,73 грн. судових витрат.

Щодо стягнення 14,65 грн. основного боргу провадження у справі припинено у зв'язку з наявністю рішення суду про той же предмет з тих же підстав і між тими ж сторонами.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що ст. 28 Закону України "Про страхування" встановлено, що у разі, якщо вимога страховика про дострокове припинення договору страхування обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, то страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з врахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних витрат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Постановою від 14.04.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Жук Г.А., суддів –Агрикової О.В., Мазур Л.М.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 12.02.08 господарського суду Черкаської області частково скасовано.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 003,63 грн. інфляційних та 232,72 грн. 3% річних відмовлено.

В решті частини позову рішення залишено без змін.

З Товариства на користь Кредитної спілки стягнуто 90,10 грн. в повернення державного мита та 92,43 грн. в повернення витрат за судово-інформаційне забезпечення судового процесу за розгляд справи в суді першої інстанції.

З Кредитної спілки на користь Товариства стягнуто 45,50 грн. в повернення державного мита за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що прострочення сум з моменту остаточного узгодження суми, яка підлягає сплаті, не відбулось.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції Кредитна спілка звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 14.04.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 12.02.08 господарського суду Черкаської області залишити в силі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 28 Закону України "Про страхування".

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Кредитної спілки залишити без задоволення, а оскаржену постанову –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, між Товариством (Страховик) та Кредитною спілкою (Страхувальник) було укладено договори про організацію страхування № 01/04-ГК від 03.01.05 та № 03/05-ГК від 31.03.05 (далі –Договори про організацію страхування) предметом яких є побудова системи прийняття зобов’язань Страховиком по страхуванню виданих Страхувальником третім особам та заявлених на страхування кредитів у межах страхових сум і лімітів відповідальності.

Судами встановлено, що на виконання вказаних договорів між сторонами було укладено 269 договорів страхування фінансових ризиків Кредитної спілки на умовах, що були визначені Договорами про організацію страхування.

При вирішенні спору по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29.03.06 Товариство направило Кредитній спілці листа № 1/83 в якому повідомило, що змушене достроково припинити дію Договорів про організацію страхування, а також договорів страхування кредиту, що перелічені в додатку до даного листа, у зв'язку із здійсненням переплати страхових відшкодувань на користь Кредитної спілки за 2005 рік, яка на час направлення даного листа складала 23 243,93 грн. Крім того, встановлено, що в даному листі Товариство звернуло увагу на те, що в порушення умов п. 5.2.4 Договорів про організацію страхування Кредитна спілка не вживає заходів щодо запобігання та зменшення збитків, а лише надсилає листи на адресу позичальника з вимогою погасити заборгованість.

Також, судовими інстанціями встановлено, що у зазначеному листі Товариство зазначає, що страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договорів з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи у розмірі 25 % страхового платежу, визначеного в договорі, фактичних виплат страхового відшкодування, що були здійсненні за цими договорами та з урахуванням переплати Товариства на користь Кредитної спілки будуть повернуті останньому.

При цьому, встановлено, що 11.04.06 Кредитна спілка надіслала Товариству лист № 368 в якому повідомила про те, що приймає повідомлення про дострокове припинення Договорів про організацію страхування.

Разом з тим, місцевим та апеляційним судами встановлено, що акт проведення звірки взаєморозрахунків між Товариством та Кредитною спілкою в зв’язку з достроковим припиненням дії Договорів про організацію страхування та договорів страхування кредиту було підписано в двосторонньому порядку та скріплено печатками юридичних осіб лише 01.12.06.

Судами встановлено, що з вказаного Акту вбачається що сторони погодили залишок суми платежів за договорами страхування кредитів, які достроково припиняють дію в розмірі 10 150,53 грн., з яких 9 025,26 грн. –страхові платежі, які повертаються страхувальнику в зв’язку з достроковим припиненням дії Договорів про організацію страхування та відповідно 192-х договорів страхування кредиту відповідно до листа Товариства № 1/83 від 29.03.06, а також 1 125,27 грн. –страхові платежі, які повертаються страхувальнику в зв’язку з достроковим припиненням дії 11-ти договорів страхування кредиту відповідно до листа Кредитної спілки № 116 від 03.02.06. Водночас, встановлено, що сторони погодили залишок авансового платежу в сумі 912,15 грн.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що кредитна спілка в запереченнях до акту проведення звірки взаєморозрахунків від 01.12.06 зазначила, що сума страхових внесків, яка підлягає поверненню Кредитній спілці у зв’язку з розірванням договорів страхування складає 50 472,49 грн., з яких 48 435,07 грн. –сума страхових внесків у зв’язку з достроковим припиненням дії Договорів про організацію страхування та відповідно 192-х договорів страхування кредиту згідно листа Товариства

№ 1/83 від 29.03.06, а 1 125,27 грн. –сума страхових внесків у зв’язку з достроковим припиненням дії 11-ти договорів страхування кредиту відповідно до листа Кредитної спілки № 116 від 03.02.06.

Також, судовими інстанціями встановлено, що 13.12.07 Кредитна спілка надіслала на адресу Товариства лист-вимогу № 1842 в якому вимагала протягом трьох банківських днів провести погашення заборгованості в розмірі 11 062,68 грн., що становить погоджену суму страхових внесків та авансу в зв’язку з достроковим розірванням Договорів про організацію страхування та відповідно 192-х договорів страхування.

Разом з тим, встановлено, що листом № 1/02 від 08.01.08 Товариство повідомило Кредитну спілку про те, що здійснило наступні виплати:

1 125,27 грн. (платіж № 203 від 26.12.07), що складає суму страхових платежів, які повертаються Страхувальнику в зв’язку з достроковим припиненням дії 11-ти договорів страхування кредиту відповідно до листа Кредитної спілки № 116 від 03.02.06 та 912,15 грн. (платіж № 202 від 26.12.07), що складає залишок авансового платежу відповідно до акта проведення звірки взаєморозрахунків між Товариством та Кредитною спілкою за грудень 2005 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що Законом України "Про страхування" від 07.03.96 № 85/96-ВР (далі –Закон) передбачено перелік підстав для припинення дії договору страхування. Так, згідно приписів ст. 28 Закону дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, Договорами про організацію страхування сторони передбачили автоматичне продовження дії договору на рік в разі неповідомлення письмово про припинення дії договору жодною стороною.

Суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про те, що строком дострокового припинення Договорів про організацію страхування слід вважати 28.04.06, тобто 30-ий календарний день з моменту направлення Товариством листа № 1/83 від 29.03.06 про дострокове припинення дії Договорів про організацію страхування.

За змістом ч. 4 ст. 28 Закону у разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю.

Згідно ч. 5 ст. 28 Закону у разі дострокового припинення договору страхування, крім страхування життя, за вимогою страховика страхувальнику повертаються повністю сплачені ним страхові платежі. Якщо вимога страховика обумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, то страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки попередніх судових інстанцій щодо підставності заявлення вимог та стягнення з Товариства 9 010,06 грн. в повернення страхових платежів у зв’язку з достроковим припиненням Договорів про організацію страхування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що згідно вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, як встановлено попередніми судовими інстанціями, листом

№ 1/315 від 01.12.06 Товариство запропонувало Кредитній спілці затвердити акт проведення звірки взаєморозрахунків у зв’язку з достроковим припиненням дії Договорів про організацію страхування та договорів страхування кредиту, та зазначило, що сума страхових платежів, яка повертається страхувальнику становить 9 025,26 грн., проте відповідь від Кредитної спілки на пропозицію затвердити зазначений акт Товариствам була отримана лише 24.12.07.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до листа Верхового Суду України від 03.04.97 № 62-97р в якому містяться рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції, при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому слід вважати, що сума, внесена за період с 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо с 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що право вимоги у Кредитної спілки на стягнення

9 025,26 грн. згідно положень ст. 530 Цивільного кодексу України настало по спливу семиденного терміну від 24.12.07, а враховуючи, що Кредитна спілка звернулась з позовом до господарського суду Черкаської області лише 10.01.07, то вона не набула права на застосування до Товариства ст. 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування індексу інфляції за весь час прострочення а також трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки прострочення платежу з моменту остаточного узгодження суми, яка підлягає сплаті, не було.

Таким чином, з урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Кредитною спілкою в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судом не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги

ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну відповідну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу кредитної спілки "Добросвіт" № 384 від 13.05.08 залишити без задоволення.

Постанову від 14.04.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 14/321 господарського суду Черкаської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська