ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.06.08 Справа №20/167/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Хуторной В.М. , Яценко О.М.

при секретарі: Шерник О.В.

за участю представників:

позивача: Пужакова О.В. – довіреність № 6 від 01.04.2008 року;

відповідача: Глущенко А.М. – довіреність № 777 від 15.05.2008 року

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «МТЕК» на рішення господарського суду Запорізької області від 03.04.2008 року у справі № 20/167/08

за позовом: Закритого акціонерного товариства «МТЕК», м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327», м. Запоріжжя

про стягнення 1 174 683,81 грн.

Закрите акціонерне товариство «МТЕК», м. Київ звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327», м. Запоріжжя 598804,30 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 29602,41 грн. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів, 295250 грн. штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу, 3400 грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі, 247627,10 грн. збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу, всього - 1 174 683,81 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.04.2008 року у справі № 20/167/08 (суддя Гандюкова Л.П.) позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327», м. Запоріжжя на користь Закритого акціонерного товариства «МТЕК», м. Київ 598804,30 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 29602,41 грн. пені, 3400 грн. збитків та судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано наступним:

В період часу з липня по грудень 2007 року відповідач неналежним чином виконував свої обов’язки за договором фінансового лізингу № 1-ФЛ від 05.07.2007 року, укладеного з позивачем у справі, щодо сплати лізингових платежів, у зв’язку з чим, за останнім виникла заборгованість за період з вересня 2007р. по 21 грудня 2007р. у сумі 598804,30 грн. що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29602,41грн. пені судом також було задоволено, оскільки ці вимоги, на думку суду, відповідали п.6 ст.231 Господарського кодексу України та п.11.3 договору. Суд також дійшов до висновку, що позивач безпідставно вимагав стягнення штрафу у вигляді 5% від залишкової вартості майна, оскільки таке стягнення як міра відповідальності не обумовлена сторонами по договору, так як за порушення терміну повернення майна сторони встановили відповідальність у вигляді пені, яка позивачем не заявлена. Судом визнані обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 3400грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі, оскільки ці витрати є реальними збитками позивача, і в цій частині склад збитків позивачем доведено. Судом відмовлено у стягненні суми збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу у розмірі 247627,10грн., оскільки в цій частині позивачем не доведено факт порушення зобов’язання відповідача щодо повернення майна, причинний зв’язок та склад збитків.

Закрите акціонерне товариство «МТЕК» не погодилося із рішенням господарського суду першої інстанції по цій справі та звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 03.04.2008 року в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 295250грн. штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу та 247627грн.10коп. збитків у вигляді неодержаного доходу від незаконного використання позивачем предмету лізингу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що в оскаржуваній частині судового рішення судом було неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення в цій частині прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, а висновки щодо незадоволення вказаних позовних вимог, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. При цьому зазначає, що штраф є санкцією, застосування якої передбачено ст. 230 Господарського кодексу України, та яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов’язання, а відповідач неналежним чином виконував свої зобов’язання за договором, наслідком чого стало дострокове розірвання позивачем договору. Вважає доведеними підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу, що складає 295250грн. На думку заявника апеляційної скарги, господарський суд Запорізької області, розглядаючи даний спір не з’ясував обставини, що мають значення для вирішення справи у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 247627грн.10коп. збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу. Посилається на те, що відповідач ухилявся від передачі майна позивачеві після розірвання позивачем договору в односторонньому порядку, продовжував використовувати майно, чим позбавив позивача можливості передати майно у фінансовий лізинг іншій особі. Вказує, що відповідач не оплатив користування майном. Вважає, що наслідком протиправної поведінки відповідача є спричинення позивачеві збитків у розмірі неодержаного доходу за період незаконного користування майном відповідачем.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.05.2008 року у справі № 20/167/08 апеляційний розгляд справи призначено на 11.06.2008 року.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1137 від 10.06.2008 року справу № 20/167/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Колодій Н.А. (доповідач), судді: Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

10.06.2008 року до Запорізького апеляційного господарського суду від Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327», м. Запоріжжя надійшла заява з проханням відкласти апеляційний розгляд справи, у зв’язку з відсутністю керівника товариства, який знаходиться у службовому відрядженні.

У судовому засіданні 11.06.2008 року від представника відповідача надійшло клопотання про оголошення перерви, у зв’язку з необхідністю надання додаткових доказів.

Колегією суддів клопотання сторін визнані обґрунтованими та задоволені.

Враховуючи неявку представника позивача та задоволення клопотань сторін, апеляційний розгляд справи було відкладено до 25.06.2008 року.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1221 від 24.06.2008 року справу № 20/167/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Хуторной В.М., Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 25.06.2008 року представник позивача підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача підтримав заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиві, наданому в судовому засіданні 25.06.2008 року. У відзиві на апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство № 12327» просить залишити без змін оскаржуване судове рішення, а скаргу позивача – без задоволення. Вважає, що позивач безпідставно вимагає стягнення штрафу у вигляді 5% від залишкової вартості майна, оскільки таке стягнення, як міра відповідальності не передбачена сторонами по договору, так як за порушення терміну повернення майна сторони встановили відповідальність у вигляді пені, яка позивачем не заявлена у позовних вимогах. На думку відповідача, позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги в частині стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу від незаконного використання предмету лізингу у розмірі 247627грн.10коп.

За заявою представників сторін, апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів запису судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст.99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

05.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством «МТЕК», м. Київ (лізингодавцем) та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство №12327», м. Запоріжжя (лізингоотримувачем) було укладено договір фінансового лізингу №1-ФЛ.

Згідно предмету вказаного договору, лізингодавець зобов’язується на умовах, зазначених в цьому договорі, набути у власність шість автобусів ЛАЗ-5208 «НеоЛАЗ» (майно) у продавця (виробника) – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські комерційні автомобілі» - відповідно до встановлених лізингоодержувачем технічних вимог, визначених Додатком № 1 до цього договору та передати їх у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених цим договором. Лізингодавець передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач отримує від лізингодавця майно в платне користування на умовах фінансового лізингу. Вартість одиниці майна, що передається в лізинг, становить 1500000грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ – 250000грн. за один автобус. Загальна вартість майна, що передається в лізинг, становить 9000000грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ – 1500000 грн.

Відповідно до п. 2.1 договору, строк лізингу становить п’ять років з моменту передачі в лізинг майна, яким є дата підписання сторонами відповідного акта приймання передачі майна в лізинг.

Згідно п. 3.2 договору, розмір, термін та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцю за майно, що передається в лізинг, встановлюється графіком лізингових платежів (додаток № 2 до цього договору).

Відповідно до п. 9.1 договору, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку і вимагати відшкодування збитків, письмово повідомивши лізингоодержувача у разі, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі відповідно до Додатку №2 до договору більше ніж 60 діб. У такому випадку, цей Договір вважається розірваним після спливу 5 банківських днів від дати отримання лізингоодержувачем повідомлення про розірвання договору.

Пунктом 9.2.1 договору сторони передбачили, що лізингодавець направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про розірвання договору та вимогу по відшкодуванню збитків лізингодавця, включаючи всі суми, сплачені лізингодавцем (в тому числі збитки, санкції, які підтверджуються документом, виданим уповноваженим суб’єктом, який їх застосовував), а також сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 5% від залишкової вартості майна на момент отримання лізингоодержувачем від лізингодавця повідомлення про розірвання. Лізингоодержувач зобов’язується протягом 20-ти календарних днів з дати отримання лізингодавцем повідомлення про розірвання відшкодувати такі збитки лізингодавцю шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Авансовий платіж, передбачений п.3.3.2, а також лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю у відшкодування вартості майна, не повертаються і не відшкодовуються.

Згідно п. 9.2.2 договору, після сплати лізингоодержувачем повної суми, вказаної в підпункті 9.2.1 договору, лізингоодержувач набуває право викупити майно, або частину майна. Умови такого викупу майна узгоджуються сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно до п. 11.3 договору, у разі прострочення оплати лізингового платежу, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченого лізингового платежу, яка діяла на момент нарахування пені, за кожен день прострочення.

Сторонами у справі також було укладено додаткову угоду № 1 від 15.06.2007 року та №2 від 23.07.2007 року до вищевказаного договору, якими було змінено графік лізингових платежів

Стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство № 12327», м. Запоріжжя на користь Закритого акціонерного товариства «МТЕК», м. Київ 598804,30 грн. заборгованості зі сплати лізингових платежів, 29602,41 грн. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів, 295250 грн. штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу, 3400 грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі, 247627,10 грн. збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу було предметом судового позову у цій справі.

Колегія суддів вважає позовні вимоги та апеляційну скаргу позивача такими, що підлягають частковому задоволенню в силу наступного:

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 цього ж кодексу, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначаються Законом України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 року.

Згідно ст. 1 вказаного закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов’язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як встановлено колегією суддів, на виконання умов вищевказаного договору, позивач передав відповідачу майно в платне користування на умовах фінансового лізингу. Факт передачі майна підтверджується актами приймання-передачі майна в лізинг від 14.07.2007 року.

Однак, відповідач неналежним чином виконував свої зобов’язання за договором фінансового лізингу.

Як свідчать матеріали справи, відповідач сплачував лізингові платежі з порушенням термінів, встановлених графіком.

Заборгованість відповідача перед позивачем за період з вересня 2007р. по 21 грудня 2007р. склала 598804,30 грн. Зазначена заборгованість підтверджується платіжними дорученнями та іншими матеріалами справи і не заперечується відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасну оплату лізингових платежів підлягають частковому задоволенню.

Пунктом 11.3 договору фінансового лізингу передбачено, що у разі прострочення оплати лізингового платежу, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченого лізингового платежу, яка діяла на момент нарахування пені, за кожен день прострочення.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошових сум (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських правовідносин зобов’язується сплатити в разі невиконання або неналежного виконання господарських зобов’язань.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Розрахунок пені, наведений позивачем у позовній заяві, здійснений з 26.07.2007 року по 15.02.2008 року і складає 29602грн.41коп.

Однак, відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату лізингових платежів підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 29510грн.36коп. за період з 28.08.2007 року до 15.02.2008 року, з урахуванням п.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Правомірними є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу на підставі п. 9.2.1 договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку і вимагати відшкодування збитків, письмово повідомивши лізингоодержувача у разі, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі відповідно до Додатку №2 до Договору більше ніж 60 діб. У такому випадку, цей Договір вважається розірваним після спливу 5 банківських днів від дати отримання лізингоодержувачем повідомлення про розірвання договору.

Пунктом 9.2.1 договору сторони передбачили, що лізингодавець направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про розірвання договору та вимогу по відшкодуванню збитків лізингодавця, включаючи всі суми, сплачені лізингодавцем (в тому числі збитки, санкції, які підтверджуються документом, виданим уповноваженим суб’єктом, який їх застосовував), а також сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 5% від залишкової вартості майна на момент отримання лізингоодержувачем від лізингодавця повідомлення про розірвання. Лізингоодержувач зобов’язується протягом 20-ти календарних днів з дати отримання лізингодавцем повідомлення про розірвання відшкодувати такі збитки лізингодавцю шляхом сплати грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Авансовий платіж, передбачений п. 3.3.2, а також лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю у відшкодування вартості майна, не повертаються і не відшкодовуються.

Враховуючи несвоєчасне та неповне погашення лізингових платежів, позивач направив відповідачу через приватного нотаріуса повідомлення № 120 від 05.12.2007р. про розірвання договору та відшкодування заборгованості.

Згідно актів приймання-передачі від 30.01.2008 року, відповідач повернув позивачу майно, що є предметом договору про фінансовий лізинг.

В даному випадку, штраф у розмірі 5% від залишкової вартості майна на момент отримання лізингоодержувачем від лізингодавця повідомлення про розірвання є штрафною санкцією, застосування якої передбачено п. 9.2.1 договору фінансового лізингу та ст. 230 Господарського кодексу України, та яку відповідач зобовязаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання ним господарського зобов’язання.

Розрахунок суми штрафу, здійснений позивачем у позовній заяві, вірний.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу на підставі п. 9.2.1 договору є обґрунтованими та правомірними, у зв’язку з чим, підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок господарського суду першої інстанції щодо того, що стягнення штрафу у вигляді 5% від залишкової вартості майна як міра відповідальності не обумовлена сторонами за договором, враховуючи вищевикладене.

Обґрунтованими та правомірними є і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3400 грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 623 цього ж кодексу встановлено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин, притягнення до відповідальності за яке можливо лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення. До складу правопорушення входять такі елементи: суб’єкт, об’єкт, об’єктивна та суб’єктивна сторона. Суб’єктом є боржник, об’єктом – правовідношення по зобов’язаннях; об’єктивною стороною – наявність збитків у майновій сфері кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов’язання, причинний зв’язок між противоправною поведінкою боржника і збитками; суб’єктивну сторону правопорушення складає вина. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов’язань. Обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання, прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язанням і завданими збитками і їх розмір покладається на кредитора, на боржника – покладається обов’язок факту доведення відсутності вини.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтями 33 та 34 вказаного кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як свідчать матеріали справи, у зв’язку з несвоєчасною сплатою лізингових платежів, позивач звернувся до нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис від 15.01.2008р. про повернення майна, що знаходилося у відповідача за договором.

Надання послуг нотаріусом на суму 3400грн.00коп. підтверджується рахунком, виписаним приватним нотаріусом за вчинення нотаріальних дій, актом про надання послуг, платіжними дорученнями №49 від 23.01.2008р., №50 від 23.01.2008р.

Отже, в даному випадку, 3400грн.00коп. є реальними збитками позивача і позивачем доведено належними засобами доказування факт неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договором фінансового лізингу, прямий причинний зв’язок між порушенням зобов’язанням і завданими збитками, а також розмір цих збитків. Відповідачем, в свою чергу, не доведено відсутність його вини у завданні цих збитків позивачу.

Слід також зазначити, що відповідач не звертався до господарського суду з заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис не визнаний недійним. До того ж, відповідач за актами приймання-передачі повернув позивачу майно, після вчиненого виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог в цій частині.

В частині стягнення суми збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу у розмірі 247627грн.10коп. позовні вимоги задоволенню не підлягають, з урахуванням нижчевикладеного:

Так, позовні вимоги в цій частині заявлені на підставі того, що незважаючи на зобов’язання повернути предмет лізингу після розірвання договору, про що позивачем було направлено відповідачу вимогу, предмет лізингу було повернуто відповідачем позивачу 30.01.2008р.

Однак, в цій частині, позивачем не доведено наявність складу правопорушення, що є головною умовою відшкодування збитків.

Як встановлено колегією суддів, відповідач сплачував лізингові платежі з порушенням графіку, однак несплата лізингових платежів більше ніж 60 діб, як передбачено у п.9.1 договору, не мала місце. Не надано позивачем і належних доказів про можливе надання вказаного майна в подальшому у лізинг іншій особі. При здійснені розрахунку неотриманих доходів (упущеної вигоди) позивач виходив з розміру лізингових платежів, встановлених у графіку за грудень 2007р., січень 2008р. Однак, як вбачається із графіку, ці суми включають в себе не тільки відсотки та комісії лізингодавця, інші витрати, безпосередньо пов’язані з виконанням договору фінансового лізингу, а і відшкодування вартості майна.

Не доведено належним чином з боку відповідача і безпосередній причинний зв'язок між виникненням заявленої до стягнення суми неотриманих доходів та діями відповідача.

До того ж, згідно з ч.4 ст.623 Цивільного кодексу України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Доказів прийняття заходів, вжитих з метою одержання доходів (упущеної вигоди) позивачем також не надано.

Отже, вимоги позивача в частині стягнення суми збитків у вигляді неодержаного доходу від використання предмету лізингу у розмірі 247627грн.10коп. є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Доводи заявника апеляційної скарги в цій частині спростовуються вищевикладеним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне частково скасувати рішення господарського суду першої інстанції по цій справі, та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 598804 грн. 30 коп. основного боргу зі сплати лізингових платежів; 29510грн.36коп. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів; 295250 грн. штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу; 3400 грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі, та судові витрати.

Апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за позовом та апеляційною скаргою відносяться на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача: 9269грн.64коп. державного мита за позовною заявою, 93грн.12коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1476грн.25коп. державного мита за апеляційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 3 та п. 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «МТЕК», м. Київ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.04.2008 року у справі №20/167/08 частково скасувати та прийняти нове рішення у справі.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство №12327», м. Запоріжжя на користь Закритого акціонерного товариства «МТЕК», м. Київ 598804 грн. 30 коп. основного боргу зі сплати лізингових платежів; 29510грн.36коп. пені за несвоєчасну сплату лізингових платежів; 295250 грн. штрафу у розмірі 5% від залишкової вартості предмету лізингу; 3400 грн. збитків, пов’язаних з оплатою послуг нотаріуса по вчиненню виконавчого напису на договорі; 9269грн.64коп. державного мита за позовною заявою, 93грн.12коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1476грн.25коп. державного мита за апеляційною скаргою. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Зобов’язати господарський суд Запорізької області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Хуторной В.М. Яценко О.М.