ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2008 р. Справа № 59/17-08

вх. № 4133/4-59

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Чурсіна В. В. ,довіреність №11, від 14.01. 2008 року;

відповідача - не з*явився

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків - Капітал", м. Харків

до Приватного підприємства ДХК "Схід", м. Харків

про стягнення 16309,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Харків - Капітал" просить стягнути з відповідача ПП ДХК "Схід" 16 309,22 грн. компенсації завданих збитків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем з січня 2007 року по квітень 2008 року оплачувалась орендна плата за земельну ділянку розташовану за адресою: місто Харків, вулиця Доватора, 21 під об’єктом нерухомості (АЗС №111), проданим відповідачеві. Позивач зазначає, що відповідач всупереч вимог чинного законодавства не уклав договір оренди зазначеної земельної ділянки з Харківською міською радою Харківської області. Внаслідок цього останнєю було відмовлено в задоволенні пропозиції позивача про припинення дії його договору оренди зазначеної земельної ділянки. У зв’язку з цим позивач змушений був оплачувати орендну плату за ділянку, якою вже фактично користувався не він, а відповідач.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача 16 309,22 грн. та судові витрати по справі. Через канцелярію суду (вх. №12282 від 09.07.2008р.) надав додаткові пояснення по справі та копії судових рішень у справі №56/248-07, котрі підтверджують намагання позивача розірвати договір оренди відповідної земельної ділянки в судовому порядку.

В порядку правового обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилається на загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (ст. 1166 ЦК України). В поясненнях по справі, наданих 09.07.2008р. позивач крім того, посилається на норми ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України норми ст.244 ГК України, а також на норми ст.211, 212 Земельного кодексу України та ст.2 Закону України „Про плату за землю”, які встановлюють спеціальні правила щодо відповідальності за порушення земельного законодавства.

Відповідач в судовому засіданні 09.07.2008р. проти задоволення позову заперечує. Стверджує, що правових підстав для стягнення збитків з ПП ДХК "Схід" у вигляді надмірно сплаченої позивачем орендної плати немає. Вважає, що зобов’язання позивача перед орендодавцем по сплаті орендної плати припинилися з моменту переходу права власності на майно, розташоване на цій земельній ділянці. Також стверджує, що ПП ДХК "Схід" зроблені всі дії, необхідні для укладення договору оренди земельної ділянки. В підтвердження цього відповідач через канцелярію суду надав копії відповідних документів (вх.№12282 від 09.07.2008р.).

До початку судового засідання сторони звернулися з заявою про фіксацію судового процесу за допомогою ведення протоколу судового засідання в паперовій формі. Вказана заява розглянута та задоволена судом як така, що не суперечить чинному законодавству та не зачіпає інтереси третіх осіб.

В судовому засіданні оголошено перерву з 09.07.2008р. по 14.07.2008р. до 12 год. 15хв. В судове засідання 14.08.2008р. відповідач не з*явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріалам справи, вислухавши пояснення представників сторін суд встановив, що між позивачем і Харківською міською радою Харківської області був укладений договір оренди землі від 11.05.2005р. згідно умов якого позивачеві була надана в строкове платне користування земельна ділянка, яка знаходиться в м. Харкові , вул. Доватора, 21.

29.12.2006р. між ТОВ „Харків-Капітал” та ПП ДХК "Схід" був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Широковою за реєстр. №7114. Згідно умов договору купівлі-продажу ТОВ „Харків-Капітал” передало, а ПП ДХК "Схід" прийняло у власність майно – АЗС №111 (нежитлову будівлю літера А-1 площею 124,6кв.м, нежитлову будівлю літера Б-1 площею 17,6 кв.м, нежитлову будівлю літера В-1 площею 7,9кв.м.) розташовану за адресою: місто Харків, вулиця Доватора, 21.

Після укладення договору купівлі продажу ТОВ „Харків-Капітал” продовжувало сплачувати орендну плату за земельну ділянку, зайняту АЗС №111. Протягом строку з січня 2007 року по квітень 2008 року всього було сплачено 16 309,22 грн.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам позивача у цій справі з точки загальних підстав відшкодування збитків суд виходить з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підставі зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Роз’яснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди” від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до статті 1166 ЦК України позивач в даній справі повинен довести наступні обставини: наявність обов’язку відповідача здійснити певні дії, спрямовані на укладення договору оренди земельної ділянки по вул. Доватора, 21; факт не вчинення відповідачем цих дій; наявність витрат понесених позивачем та їх розмір; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку тобто прямої залежності витрат, здійснених позивачем від бездіяльності відповідача.

З матеріалів справи вбачається обов’язок відповідача здійснити дії по укладенню договору оренди земельної ділянки. Він випливає зі ст. 377 ЦК України ст.ст.122, 125 Земельного кодексу України та факту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Широковою від 29.12.2006р. реєстр. №7114. Відповідно до зазначених норм якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При цьому, згідно ч.2 та ч.3 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Тобто відповідач після укладення договору купівлі-продажу від 29.12.2006р. і до початку використання земельної ділянки з метою отримання можливості користування ділянкою зобов’язаний вчинити всі необхідні дії для укладення договору оренди землі.

Стосовно інших умов настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків суд зазначає таке. В матеріалах справи відсутні докази, достатні для того щоб вважати, що відповідач порушив свої обов’язки по вчиненню дій, спрямованих на укладення договору оренди земельною ділянкою за адресою, м. Харків, вул. Доватора, 21. Натомість в справі містяться документи, які спростовують такі твердження позивача. Зокрема, це копія листа ПП ДХК „Схід” від 02.02.2007р. №1 адресованого Міському голові м. Харкова з проханням оформлення договору оренди земельної ділянки по вул. Доватора, 21, а також копія технічного завдання на виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки по вул. Доватора, 21, яке затверджено директором ПП ДХК „Схід” і погоджено в.о. начальника Управління земельних ресурсів у місті Харкові. З цих документів вбачається, що відповідачем своєчасно порушено процес укладення договору оренди. Доказів припинення цього процесу, ухилення позивача від вчинення інших необхідних дій відповідачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведений факт користування відповідачем земельною ділянкою. Так позивач не надав ні постанов Держкомземінспекції про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства, ні інших доказів того, відповідач приступив до користування землею без укладення договору оренди.

Суд критично оцінює докази (копії платіжних доручень та копії банківських виписок про рух коштів на поточному рахунку), надані ТОВ „Харків-Капітал” в підтвердження понесення ним витрат та їх розміру. Відповідно до ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284. Згідно п.2 зазначеного порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Тобто саме такий акт є допустимим доказом, який може підтверджувати наявність та розмір збитків, завданих землекористувачеві. Платіжні документи, надані позивачем не відповідають вимогам допустимості і самі по собі, за відсутності акта, складеного відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 не можуть бути прийняті в якості достатніх доказів наявності і розміру збитків позивача.

Причинно-наслідковий зв’язок, встановлення якого є необхідним для задоволення вимог про відшкодування збитків, в даному разі позивачем також не доведений. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували пряму залежність настання обов’язку по здійсненню позивачем відповідних витрат від дій, чи бездіяльності відповідача. Так позивачем не надано ні рішень судів, про стягнення орендної плати з позивача за договором оренди землі від 11.05.2005р. №б/н за період після його припинення та після припинення фактичного землекористування внаслідок продажу об’єкту нерухомості; ні приписів прокурора з аналогічними вимогами; ні податкових повідомлень-рішень; ні інших обов’язкових до виконання рішень компетентних органів. З урахуванням цього, а також з урахуванням того, що позивачеві з судових рішень у справі №56/248-07 було достовірно відомо про припинення дії договору оренди землі від 11.05.2005р. №б/н (і як наслідок про припинення обов’язків за цим договором) можна зробити висновок про те, що платежі, здійснені після припинення дії договору здійснені позивачем у суто добровільному порядку і їх вчинення не перебуває у причинно-наслідковому зв’язку із діями чи бездіяльністю відповідача.

Платежі зроблені позивачем до дати припинення договору також не знаходяться у прямій залежності від дій/бездіяльності відповідача. Згідно умов договору оренди орендар несе зобов’язання з їх сплати протягом всього строку дії договору. Договором оренди (п.40) передбачено, що перехід права власності на будівлі, споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці є підставою для розірвання договору та укладення договору з новим власником будинків, споруд. При цьому, жодне з положень договору або закону не дає підстав для висновку, що укладення договору з новим власником має передувати (бути необхідною умовою) розірванню договору із попереднім власником. Вбачається, що сперше має бути розірваний (припинений) договір з попереднім власником, а вже потім може бути укладений договір оренди тієї самої ділянки з новим власником. Таким чином, розірвання договору оренди, і як наслідок своєчасне припинення орендних платежів, знаходиться у причинно-наслідковому зв’язку не з діями/бездіяльністю відповідача у справі, а від своєчасності дій самого позивача.

Крім того, надаючи правову кваліфікацію обставинам справи і оцінюючи позовні вимоги ТОВ „Харків-Капітал” з точки зору спеціального законодавства, що регулює порядок відшкодування збитків в земельних відносинах, суд зазначає таке. Позивач не має правових підстав для стягнення збитків у вигляді орендної плати, сплаченої протягом строку дії договору, за земельну ділянку, яка вже фактично вибула із користування орендаря. Земельним кодексом України (п. „г” ч.1 ст.95) встановлено, що землекористувачі мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Законом (ст.156 Земельного кодексу України) встановлено перелік підстав (випадків) відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Цей перелік є вичерпним. До нього входять випадки а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Інших підстав (в т.ч. таких, як відшкодування надмірно сплаченої орендної плати за земельну ділянку, яка вже фактично вибула із користування орендаря) закон не містить.

Такий висновок суду підтверджується також наступним. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст. 157 Земельного кодексу України). Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284. Згідно п. 1 зазначеного порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Тобто положення цього порядку також підтверджують, що вимоги заявлені позивачем у даній справі (відшкодування надмірно сплаченої орендної плати) не відносяться до вимог про відшкодування збитків, завданих землекористувачеві, можливість відшкодування яких передбачена чинним законодавством.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України норми ст.244 ГК України, а також на норми ст.211, 212 Земельного кодексу України та ст.2 Закону України „Про плату за землю”, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, статтями 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, п.1 ст.80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

рішення підписано 15.07.2008р.