ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2008 Справа № 14/185-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменко І.М. –доповідач

суддів: Білецької Л.М., Голяшкіна О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Рязанцев Сергій Володимирович представник, довіреність №б/н від 08.02.07;

від відповідача: Водяна Олена Миколаївна представник, довіреність №52-16/84 від 17.12.07;

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.08р. у справі № 14/185-08

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Укркомплектсервіс”, м. Кривий Ріг

до відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг

про стягнення 38271,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.08р. у справі № 14/185-08 (суддя Панна С.П.) позов задоволено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що доказів сплати суми боргу за договором поставки відповідач суду не надав.

Не погодившись з рішенням господарського суду, скаржник звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, в позові відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції було неповно досліджено матеріали справи та порушено норми матеріального та процесуального права при винесенні рішення.

Позивач в своєму відзиві на апеляційну скаргу просив залишити рішення без змін.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 501д від 29.07.99 р., згідно умов якого позивач зобов'язався поставити на адресу відповідача товар, а відповідач - прийняти цей товар та оплатити його вартість протягом 60 банківських днів з дня виставлення рахунків-фактур.

Наявність боргу у відповідача перед позивачем за даним Договором було встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.02 р. по справі № 6/419, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача 1319698,13 грн. - основного боргу, 447154,63 грн. - інфляційних, судові витрати; а також постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.05.06 р. по справі № 14/14, якою з відповідача на користь позивача було стягнуто 19795,47 грн. - суму боргу з урахуванням інфляційних, 3362,45 грн. - 3% річних, судові витрати (арк. справи 9-11).

Згідно ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судовою колегією встановлено, що на момент розгляду справи, доказів сплати суми боргу за договором поставки № 501д від 29.07.99 р. Відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних за період з 01.01.08 р. по 01.02.08 р. становить 38271,24 грн. та підлягає до стягнення.

З твердженнями відповідача, викладеними в апеляційній скарзі не можна погодитись виходячи з наступного.

Щодо застосування норми ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", то в даній нормі йдеться про неможливість нарахування штрафу та пені після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, тоді як позивач по справі № 14/185-08 просить суд стягнути на його користь з відповідача інфляційні, передбачені законодавством.

Щодо порядку задоволення вимог конкурсних кредиторів, то вимоги позивача у справі № 14/185-08 не є вимогами конкурсного кредитора, оскільки ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника, тоді як позивач просить стягнути інфляційні за період, що почався після порушення провадження про банкрутство відповідача.

За таких обставин не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи, викладені в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду не знаходить підстав, передбачених ст.. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.2008р. у справі № 14/185-08 - залишити без змін, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг –без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя                                                              Л.М. Білецька

Суддя О.В. Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                                        К.С. Лукінова