ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 15/316

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

прокуратури

Рубан Д.В. –прокурор відділу Генеральної прокуратури України

позивача

Войтенко Ю.П. –довіреність від 24.12.2007 р.

відповідача

Тютюн Ю.Б. –довіреність від 17.03.2008 р.

третіх осіб

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України

на постанову

від 04.12.2007 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 15/316 господарського суду Рівненської області

за позовом

Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі:

- Міністерства внутрішніх справ України;

- Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України;

- Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Спецсервіс"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю компанії "Інвестжитлобуд"

треті особи

- Управління капітального будівництва Рівненського міськвиконкому;

- Приватне підприємство фірма "Інтерекопласт"

про

примусове виконання зобов’язання в натурі

В С Т А Н О В И В :

Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі: МВС України, Головного управління внутрішніх військ МВС України та ДП МВС України "Спецсервіс" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ компанія "Інвестжитлобуд", за участю третіх осіб –УКБ Рівненського міськвиконкому та ПП "Інтерекопласт" про зобов’язання ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" передати ДП МВС України "Спецсервіс" квартири в будинку № 12 по вул. Буковинська в м. Рівне загальною площею 3349,87 кв.м. (з урахуванням уточнень до позовних вимог том 1 а.с. 173-174).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.02.2001 р. між ДП МВС України "Спецсервіс" та ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" було укладено договір на будівництво житла в порядку пайової участі № 77/1, на виконання умов якого ДП МВС України "Спецсервіс" передав відповідачу в якості оплати загальної площі житла матеріальних активів на загальну суму 4163893,39 грн., тобто оплатив житло загальною площею 3349,87 кв.м.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав та не оформив і не передав ДП МВС України "Спецсервіс" квартири загальною площею 3349,87 кв.м. житла у 252-квартирному житловому будинку у м. Рівне по вул. Буковинська, 12.

ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" у відзиві на позовну просило у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись, зокрема, на те, що будівництво будинку № 12 по вул. Буковинська, 12 в м. Рівне здійснюється УКБ Рівненського міськвиконкому та ТОВ "Постулат", у зв'язку з чим вимоги про передачу, розділ та арешт житла в цьому будинку мають бути пред'явлені до УКБ Рівненського міськвиконкому та ТОВ "Постулат".

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.06.2007 р. (суддя Коломис В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення господарський суд зазначив, що відповідач житло в спірному будинку не будував і, незважаючи на наявність укладеного між ДП МВС України "Спецсервіс" та ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" договору на будівництво житла в порядку пайової участі № 77/1 від 21.02.2001 р. та передачу позивачем ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" на його виконання матеріальних активів на загальну суму 4163893,39 грн., що відповідно до умов договору, еквівалентно 3349, 87 кв.м., які зобов’язаний був передати позивачу ТОВ компанія "Інвестжитлобуд", є неможливим, оскільки права на це житло на момент розгляду спору по суті належать іншим особам.

За апеляційним поданням військової прокуратури Рівненського гарнізону Львівський апеляційний господарський суд (судді Кузь В.Л. Юркевич М.В., Городечна М.І.) , переглянувши рішення господарського суду Рівненської області від 20.06.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 04.12.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Прокурор відділу військової прокуратури Західного регіону України подав до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить скасувати судові рішення у справі та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи доводи касаційного подання неповним з’ясуванням судами обставин, що мають значення для вирішення справи.

Скаржник зазначає, що судами не ставилось під сумнів факт та обсяги фінансування ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" з боку ДП МВС України "Спецсервіс" в межах договору від 21.02.2001 р. № 77/1, однак фактичне використання зазначених коштів або його відсутність у будівництві судами не досліджувалось.

Крім того, заявник вважає, що судами також не досліджувалось питання стосовно того чи має відношення ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" до будівництва інших об’єктів будівництва за цією адресою.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні прокурора, представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 21.02.2001 р. між ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" та ДП МВС України "Спецсервіс" був укладений договір на будівництво житла в порядку пайової участі № 77/1, відповідно з яким, з врахуванням додаткової угоди № 1, ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" зобов’язувався збудувати та забезпечити введення в експлуатацію загальну площу житла в обсягах, передбачених основною угодою у 252 –квартирному будинку у м. Рівне по вул. Буковинській, 12 і передати ДП МВС України "Спецсервіс" в 1 кварталі 2003 р. житла, згідно погодженого графіку передачі загальної площі та адресним переліком квартир.

На виконання умов договору ДП МВС України "Спецсервіс" передав ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" в якості оплати загальної площі житла матеріальних активів на загальну суму 4163893,39 грн.

ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" зобов’язувався передати ДП МВС України "Спецсервіс" 3349, 87 кв.м. житла.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" не здійснював будівництво 252 –квартирного будинку у м. Рівне по вул. Буковинській, 12 і не був власником житла, у зв’язку з чим, незважаючи на наявність договору № 77/1 від 21.02.2001 р. та передачі ДП МВС України "Спецсервіс" матеріальних активів відповідачу, виконання ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" умов вказаного договору неможливо, оскільки права на це житло на момент розгляду спору по суті належало третім особам.

Вказаний висновок судів ґрунтується на приписах статті 620 Цивільного кодексу України, за приписами якої кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ передана третій особі у власність або в користування та наявних в матеріалах справи доказах, а саме:

- договорі дольової участі у будівництві житла від 25.04.2000 р., укладений між УКБ Рівненського міськвиконкому та ТОВ компанія "Інвестжитлобуд";

- інвестиційно –підрядному договору з будівництва ж/б № 12 МКР –62 від 15.12.2004 р., укладеного між УКБ Рівненського міськвиконкому та ТОВ "Постулат";

- договорі від 23.08.2006 р., укладеного між ТОВ "Постулат", ПП фірмою "Інтерекопласт" та УКБ Рівненського міськвиконкому про переведення прав та обов’язків, відповідно з яким ПП фірма "Інтерекопласт" оплатно отримало права та обов’язки за інвестиційно- підрядним договором з будівництва ж/б № 12 МКР –62 від15.12.2004 р.

Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога про зобов’язання ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" передати ДП МВС України "Спецсервіс" квартири в будинку № 12 по вул. Буковинська в м. Рівне загальною площею 3349,87 кв.м. на виконання умов договору на будівництво житла в порядку пайової участі № 77/1 від 21.02.2001 р.

Пунктом 1.2 договору № 77/1 сторони обумовили, що ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" зобов'язувався передати, а ДП МВС України "Спецсервіс" прийняти і оплатити квартири у м. Рівне по вул. Буковинська, загальною площею 3571,52 кв.м. поетапно згідно додатку.

Розділом 3 договору передбачені права та обов'язки сторін, з пункту 3.1 якого вбачається, що ТОВ компанія "Інвестжитлобуд" зобов'язувався оформити та передати ДП МВС України "Спецсервіс" квартири згідно додатку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

У пункті 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов’язковим для виконання.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, розглядаючи вказаний спір судам необхідно було, насамперед, встановити правову природу спірного договору № 77/1 від 21.02.2001 р., з’ясувати права та обов’язки сторін за вказаним договором та встановити фактичне виконання сторонами його умов.

Суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу односторонньо, не з’ясували дійсні права і обов’язки сторін стосовно предмету та підстави виникнення спору, не перевірили усі обставини, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Рівненської області від 20.06.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 р. у справі № 15/316 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

Касаційне подання Прокурора відділу військової прокуратури Західного регіону України задовольнити.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач