ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2008 р.

Справа № 6/39

Миколаїв

за позовом

ДП „Миколаївський облавтодор” ВАТ ДАК „Автомобільні дороги України”, м. Миколаїв, вул. Г.Петрової, 2-А.

до відповідача

ДПІ у Заводському р-ні м.Миколаєва, м. Миколаїв, вул. Г.Петрової, 2-а.

про

Визнання протиправними і скасування повідомлення –рішення

Суддя Ткаченко О.В.

Представники:

Від позивача

Корованенко С.А.

Від відповідача

Петрова С.І., Єленич О.В., Малиш Є.П.

Суть спору: За результатами акту перевірки № 31/35-017 від 13.08.2004р. податковою службою 20.08.2004р. було прийнято рішення № /0, яким підприємству визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 545444грн. і штрафних санкцій в сумі 545444грн.

Податкове зобов’язання в сумі 545444грн. визначено в зв’язку з тим, що підприємство, в порушення п. 3.1.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість»№168/97-ВР при проведенні операції передачі (продажу) на адресу ПП «Рутес»векселів №1 та №2, емітованих ПП «Рутес», загальною номінальною вартістю 2727218грн. в рахунок часткового погашення заборгованості за раніше отриманий по договору №П-01/03 від 07.11.2003р. щебінь (бартерна операція), що призвело до заниження податкових зобов’язань з податку на додану вартість за листопад 2003р.у сумі 545444грн. (2727218грн. х 20%).

Штрафні санкції в сумі 545444грн. застосовані за порушення підприємством п.17.1.3 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 –у сумі 272722грн., та за порушення п.17.1.6 ст.17 Закону №2181 –у сумі 272722грн.

Підприємство звернулось з позовом про скасування рішення, посилаючись на п.4.8 ст.4 Закону України «Про ПДВ», висновок КРУ, яке у висновку від 14.07.2004р. вказало на неправильність збільшення податкового кредиту при придбанні зазначених векселів, та відсутність бартеру.

В зв’язку з винесенням вироку по кримінальній справі у відношенні директора підприємства Іваненка М.П., яким встановлено безтоварність операцій між ПП «Рутес», ПП «Єлісей», ДП «Миколаївський облавтодор», та набранням чинності рішень господарського суду м.Києва про визнання недійсними угод щодо поставки щебеню між ПП «Рутес», ПП «Єлісей», ДП «Миколаївський облавтодор»та акту звірки розрахунків, які є мнимими, підприємство уточнило підставу позовних вимог та посилається на відсутність бартерної операції між ДП «Миколаївський облавтодор»та ПП «Рутес».

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в рішенні і акті перевірки, вважаючи операцію поставки щебеню та передачі векселів бартерною операцією. Пізніше відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що акт пред’явлення векселів до погашення є операцією з поставки векселів, яка підлягає оподаткуванню ПДВ.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, приходить до такого.

Актом перевірки встановлено, що підприємством занижено податкові зобов’язання з податку на додану вартість за листопад 2003р. у сумі 545444 грн. при проведенні операції передачі (продажу) на адресу ПП «Рутес»векселів в рахунок часткового погашення заборгованості за раніше отриманий по договору № П-01/03 від 07.11.2003р. щебінь (бартерна операція), що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 01.12.2003р.

Згідно з рішенням господарського суду м. Києва від 06.12.2007р., яке набрало чинності 04.01.2008р., договір купівлі-продажу щебеню № П-01/03 від 07.11.2003р., акт приймання-передачі товару від 10.11.2003р., накладні № СП-00011/03, № СП-00012/03, № СП-00013/03 від 10.11.2003р., акт звірки взаємних розрахунків від 01.12.2003р. визнано недійсними.

Відповідно до п.1 ст.216 ЦК України „недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю”.

Згідно з п.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України „обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини”.

Таким чином, правочин щодо придбання у ПП „Рутес” щебеню та акт звірки, яким проведено погашення взаємної заборгованості, не створили юридичних наслідків у вигляді виникнення заборгованості ДП „Миколаївський облавтодор” перед ПП „Рутес” на суму 2727218,00грн.

Відповідно до п.1.19 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” № 334/94-ВР від 28.12.94р. „бартер (товарний обмін) –це господарська операція, що передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку і погашення взаємної заборгованості, у результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг)”.

Всі товарні операції між ПП «Рутес», ПП «Єлісей»та ДП «Миколаївський облавтодор»у листопаді 2003р. рішеннями господарського суду м. Києва від 06.12.2007р. визнані недійсними.

Так як частина господарської операції - договір купівлі-продажу щебеню № П-01/03 від 07.11.2003р. - у встановленому законом порядку визнана недійсною, то акт пред’явлення векселів до погашення від 14.11.2003р. не є бартерною операцією.

Крім того, акт пред’явлення векселів до погашення не передбачає проведення розрахунків за отримані векселі в іншій формі, ніж грошова; строк платежу визначено 08.11.2013р. і платіж здійснений не був; взагалі не видно, по якій угоді передані векселі (дарування, застави, поставки, позики...). Визнаний недійсним договір купівлі-продажу щебеню № П-01/03 не передбачав товарного обміну на векселі ПП „Рутес” (п.3.2 договору).

Таким чином, посилання відповідача на порушення підприємством п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР є безпідставним, так як акт пред’явлення векселів до погашення не є угодою по поставці товару (векселів) не за грошові кошти, а договір купівлі-продажу векселів не укладався, що встановлено актом перевірки.

Крім того, Законом № 168/97-ВР встановлені спеціальні правила оподаткування в разі здійснення операцій купівлі-продажу та міни цінних паперів, яким є вексель відповідно до Закону України „Про цінні папери та фондову біржу”.

Відповідно до п.3.2.1 ст.3 Закону № 168/97-ВР „не є об’єктом оподаткування операції з випуску (емісії) розміщення в будь-якій формі управління та продажу за грошові кошти цінних паперів”.

Таким чином, в зв’язку з відсутністю обставин, які стали підставою для прийняття МДПІ рішення щодо донарахування підприємству ПДВ, суд вважає висновки МДПІ про наявність порушення Закону № 168/97-ВР неправомірними, а повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

Висновок суду підтверджується висновком судової експертизи № 535-537, в якій експерт зазначив, що „на підставі того, що операції є безтоварними, висновки акту перевірки документально не обґрунтовані та експерт їх не підтверджує”.

Відповідно штрафні санкції в сумі 545444грн. за порушення підприємством п.17.1.3 та п.17.1.6 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181 застосовані МДПІ безпідставно.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення МДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 20.08.2004р. № /0.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко