РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.08
Справа № 8/10.

Суддя
господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства «Лисичанське автотранспортне підприємство №10919»,
місто Лисичанськ Луганської області,

до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, місто Сєвєродонецьк Луганської області, -

про  стягнення 3489 грн.99 коп., -

при
секретарі судових засідань  Качановській
О.А.,

за
участю представників сторін:

від
позивача  -Ажипо Є.О. -юрисконсульт, -
довіреність №25 від 24.01.08 року;

від
відповідача -ОСОБА_2-
представник, - довіреність №б/н від 25.01.08 року, -

в с т а н о в и в :

суть
справи: позивачем
заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь:

основного
боргу у сумі 3489,99 грн. -за продаж неякісної продукції (4-х пневматичних
автомобільних шин);

судових
витрат у сумі 220 грн., у т.ч.: державного мита у сумі 102,00 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.;

витрат
у сумі 17,00 грн. - за отримання позивачем
довідки про місцезнаходження відповідача.

На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи було відкладено з 29 січня до 12 лютого 2008 року; з 12 лютого
до 26 лютого 2008 року та з 26 лютого до 11 березня 2008 року -з метою надання
сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Представники сторін у судовому
засіданні заявили клопотання про відмову від здійснення фіксації судового
процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст.4-4 та 81-1 ГПК
України, а тому його судом задоволено.

Представник позивача позов
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача
позов не визнав, про що також зазначив у відзиві на нього (вих. №б/н від
02.02.08 року, - до суду надано 12.02.08 року), з посиланням на те, що з
чотирьох спірних шин, з приводу якості яких виник цей спір, згідно з
експертними висновками №ТЭ 257-2007 від 07.06.07 року; №ТЭ 258-2007 від
07.06.07 року, №ТЭ 300-2007 від 26.06.07 року та №ТЭ 301-2007 від 26.06.07
року, складеними  Дніпропетровським
центром по сертифікації шин та гумовотехнічних виробів
«СЕПРОшинаГТВ»Міністерства промислової політики України, - лише одна шина -моделі
10,00R20 0-И73Б РR16 виробництва ВАТ «Омськшина», порядковий №0460565,
виготовлення 0306 -є виробничим браком, три інших  передчасно вийшли з ладу внаслідок порушень
порядку їх експлуатації.

І.Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.

1.  13.01.06 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Технооптторг-Восток»(Постачальник), - з одного боку, - та
Приватним підприємцем ОСОБА_1 (Покупець), - з іншого боку, - укладено договір
постачання №100/2/06, згідно якому Постачальник
зобов'язався передавати  у
власність Покупцеві, а останній -приймати
та здійснювати  оплату товару
-пневматичних автомобільних шин  та
акумуляторних батарей в асортименті, відповідно до специфікацій, які є
невід'ємною частиною цього договору (пункти 1.1, 1.2, 2.1).

Якість
та комплектність товару мають
відповідати  державним стандартам
або технічним умовам. Якість товару гарантується у разі дотримання умов
експлуатації, зазначених у відповідних ДСТУ та ТУ (п. 2.2).

Згідно специфікаціям №7 від 19.07.06
року та №14 від 27.12.06 року до цього договору, предметом поставки були
пневматичні автомобільні шини, у тому числі (відповідно до предмету спору по
цій справі) -моделі 280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської
Федерації (сертифікат відповідності №РОСС.RU.НХ.В04250-6746182; термін дії -з
22.09.05 року по 22.09.08 року) та моделі 300R508 /11.00.R20/И-А185 виробництва
Волзького шинного заводу (свідоцтво про визнання серія ВБ
№UА8.007.01.01207-06-048391; термін дії -з 15.02.06 року по 14.07.06 року).

02.01.07 року  між тими ж сторонами укладено договір
№101/03/07 постачання пневматичних автомобільних шин, в цілому аналогічний за
змістом вищезгаданому договору №100/2/06 від 13.01.06 року.

Як перший (п. 6.1), так і другий (4.1)
договори містять домовленість сторін про те, що приймання товару за кількістю
та якістю вони здійснюють, керуючись інструкціями Державного арбітражу СРСР
№№П-6 та П-7.

2.  27.03.06 року між Приватним підприємцем
ОСОБА_1 (Продавець; далі -ПП Левенець І.В. -відповідач), - з одного боку, - та
Відкритим акціонерним товариством «Лисичанське автотранспортне підприємство
№10919»(далі -ВАТ «АТП-10919, - позивач), - з іншого боку, - укладено договір
купівлі-продажу №1, згідно якому
Продавець зобов'язався поставити та передати у власність Покупця, а
Покупець -прийняти  та оплатити вартість
товару на умовах цього договору (п. 1.1 договору). Предметом договору є
пневматичні автошини у кількості 43 штуки загальною вартістю 29995,00 грн.
відповідно до рахунку (п.п.1.2,  2.1 та
2.2).

Форма оплати -100-відсотково
попередня (п. 6.1).

Перехід
права власності  на товар здійснюється у
момент передачі представником Продавця на місце розвантаження Покупця (п. 7.2).

Приймання
товару за кількістю та якістю сторонами здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством (п. 9.1).

Цей
договір починає діяти з моменту його підписання сторонами та діє до повного
його виконання (п.10).

За
порушення цього договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, у
тому числі неотриманий прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством
(п.11.1).

Продавець
відповідно до цього договору несе наступну відповідальність: за поставку
товару, дані якого не відповідають вимогам п. 3.1 цього договору. Покупець має
право відмовитися від отримання товару, який не відповідає  нормам якості, вказаним у договорі (п. 11.3).

Усі
спори між сторонами, по яких вони не дійшли згоди, вирішуються у відповідності
до законодавства України у арбітражному суді (п.12.1).

Як
стверджує позивач, ВАТ «АТП-10919», на підставі цього договору 28.12.06 року
купило  у відповідача 2 пневматичні
автомобільні шини моделі 300R508/11.00.R20/И-А185 виробництва Волзького шинного
заводу, серійні номери -144015 та 107298, вартістю 958,333 грн. за 1 штуку, -
тобто на загальну суму 1916,67 грн. (з урахуванням ПДВ), - на підтвердження
чого ним надано до справи  накладну №131
від 22.12.06 року.

Позивач
сплатив вартість цих шин, що підтверджується доданими до справи платіжними
дорученнями №17 від 27.12.08 року на суму 3789,86 грн. та №7 від 04.01.07 року
на суму 960,14 грн.

Оцінюючи
ці докази, суд вважає, що є підстави вважати, що позивач невірно вказав дату
придбання вищезгаданих автошин, - нею, на думку суду, відповідно до наданих до
справи документальних доказів, а також п. 7.2 договору купівлі-продажу - є
22.12.06 року; однак, ця обставина жодним чином не впливає на вирішення спору.

Крім
того, сторони надали до суду два примірники договору купівлі-продажу №1 від
27.03.06 року, які в певній мірі відрізняються один від одного за змістом, хоча
в них вказано одні і ті ж сторони, одну і ту ж дату укладення, один і той же
предмет.

З
огляду на цю обставину суд при вирішенні спору керується примірником цього
договору, який надано позивачем та який пройшов реєстрацію у Відділенні
Державного казначейства у місті Лисичанську Луганської області.

01.03.07
року між тими ж сторонами укладено договір постачання №1, який є аналогічним за
змістом та умовами вищецитованому договору №1 від 27.03.06 року.

На
його виконання продавець продав покупцеві 2 пневматичні автошини моделі
280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської Федерації,
серійні номери 6 та 4, за ціною 958,333 грн. за 1 шину на
загальну суму 1916,67 грн., що підтверджується накладною №6 від 18.01.07 року,
доданою до справи.

Позивач
не оспорює факту отримання цих 4-х автошин, а відповідач -факту  оплати позивачем їх вартості.

Виходячи
з вищевикладеного, загальна вартість 4-х шин становить  3833,34 грн. (1916,67 грн. + 1916,67 грн.).

3.
Згідно твердженням
позивача, 2 пневматичні автомобільні шини моделі 300R508/11.00.R20/И-А185
виробництва Волзького шинного заводу РФ, серійні номери 107298 та 144015,
-  22.12.06 року були встановлені
та експлуатувалися на автобусі «Икарус-256», державний номерний знак НОМЕР_1, -
що підтверджується доданою до матеріалів справи карткою обліку роботи
автомобільної шини.

2
пневматичні автомобільні шини моделі 280R508/И-111А/ виробництва Омського
шинного заводу Російської Федерації, серійні номери 4 та 6,
- 05.02.07 року були встановлені та експлуатувалися  на автобусі «Икарус-250», державний номерний
знак НОМЕР_2, - що підтверджується доданою до матеріалів  справи карткою обліку роботи автомобільної
шини.

23.05.07
року усі чотири  автошини (моделі  280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного
заводу Російської Федерації, серійні номери 4 та 6,  фактичний пробіг -28239 км; та моделі
300R508/11.00.R20/ виробництва Волзького шинного заводу РФ, серійні номери
107298 та 144015, фактичний пробіг -23648 км) позивачем були зняті з
вищезгаданих автобусів у зв'язку з виходом їх з ладу, про що ним 23.05.07 року
було складено 2 відповідних акти (без номерів; судом досліджено, що відповідач
помилкового вказав на акті щодо шин моделі 300R508/11.00.R20/И-А185, що його
складено 28.05.07 року, - згідно вказаній на ньому даті, його складено 23.05.07
року), підписані комісією у складі тільки представників позивача, згідно яким:

2
вищеназвані автомобільні шини (модель 280R508/И-111А/) вийшли з ладу внаслідок
«бокового відшарування»;

2 вищеназвані автомобільні шини
(моделі 300R508/11.00.R20/И-А185) вийшли з ладу
внаслідок «бокового відшарування гуми у чотирьох місцях».

Перші
дві шини, разом з актом,  відповідач
отримав 23.05.07 року, а дві інші -28.05.07 року, - що підтвердив власноручними
підписами на вищезгаданих актах, скріплених його печаткою.

Як
пояснив представник відповідача, усі чотири шини ним від позивача були отримані
з метою подальшого їх спрямування для експертного дослідження та встановлення
причин виходу їх з ладу, про що позивач був обізнаний, оскільки передавав їх
йому саме з цією метою.

Позивач
заперечує факт такої обізнаності, але жодних доказів на спростування доводів
відповідача у цій частині до суду не надав.

4. Як вбачається з наявних у справі
доказів, відповідач, отримавши ці 4 автомобільні шини, за власний кошт доставив
їх до експертної установи -Центру по сертифікації шин та гумовотехнічних
виробів «СЕПРОшинаГТВ» (місто Дніпропетровськ), де вони були піддані
експертному дослідженню.

Вищеназваний
Центр за наслідками дослідження шин дійшов наступних результатів, викладених у
його Висновках за результатами технічної експертизи шин:

висновок №ТЭ 257-2007 від
07.06.07 року, - згідно якому шина моделі
280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської
Федерації, серійний номер 5 (а не 6), - «є
виробничим браком підприємства-виробника», -
з огляду на цю обставину відповідач здійснив її заміну на нову шину, що
підтверджують сторони по цій справі;

висновок №ТЭ 258-2007 від
07.06.07 року, - згідно якому шина моделі
280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської
Федерації, серійний номер 4, вийшла з ладу внаслідок «експлуатаційних
причин»(«наїзд колеса, яке котиться, на перепону, що знаходиться на дорожньому
покритті»);

висновок №ТЭ 300-2007 від
26.06.07 року, - згідно якому шина моделі
300R508/11.00.R20/И-А185 виробництва Волзького шинного заводу РФ,
серійний номер 144015, вийшла з ладу внаслідок «експлуатаційних причин»(«наїзди
(удари) колеса, яке котиться, краєм бігової доріжки на перепону, що знаходиться
на дорожньому покритті, що призвело до відриву кромки металокордного брекерного
пояса від каркасу»);

висновок №ТЭ 301-2007 від
26.06.07 року, - згідно якому шина моделі
300R508/11.00.R20/И-А185 виробництва Волзького шинного заводу РФ,
серійний номер 107298, вийшла з ладу внаслідок «експлуатаційних причин»(«наїзд
(удар) колеса, яке котиться, краєм бігової доріжки на перепону, що знаходиться
на дорозі»).

Таким чином, з чотирьох спірних
автошин тільки одна є виробничим браком; три інших передчасно вийшли з ладу
внаслідок експлуатаційних причин, тобто з вини позивача.

Останній, заперечуючи проти цих
доказів (експертних висновків), стверджує, що самі ці експертні висновки, на
його думку, не можуть бути доказами по справі, оскільки:

відповідач не поставив позивача до
відома про те, що у встановленому законодавством порядку  буде проводити експертні дослідження
кожної  шини;

позивач не був присутнім при
проведенні цих експертних досліджень;

позивачу не відомо, де на час
розгляду цього спору знаходяться автошини, які були предметом експертних
досліджень.

З огляду на викладене він
наполягає на задоволенні своїх позовних вимог.

Судом звернуто увагу на те, що
позивач не заперечує проти достовірності та законності як порядку проведення
експертного дослідження спірної шини моделі
280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного заводу Російської
Федерації, серійний номер 4, (виробничий брак підприємця-виробника),
заміну якої здійснив відповідач у безспірному порядку, - так і експертного
Висновку з цього приводу (№ТЭ 257-2007 від 07.06.07 року).

ІІ. Заслухавши представників
сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

1.Згідно укладеним між сторонами
договорам купівлі-продажу спірних шин, питання якості товару ними вирішено у
загальному порядку, тобто:

пункт 3.1 договору №1 від 27.03.06
року: «якість товару, який постачається Продавцем, повинна відповідати
сертифікату заводу-виробника»; п.9.1: «Прийом товару за кількістю та якістю
здійснюється сторонами у порядку, передбаченому чинним законодавством»;

пункт 1.1.3 договору від 05.01.07
року: «Якість товару повинна відповідати нормативним документам  та ГОСТам, ТУ».

При
вирішенні спору у цій частині суд погоджується з доводами відповідача про те,
що, крім норм Цивільного кодексу України (далі -ЦКУ), позивачу, при отриманні
від відповідача за вищезгаданими договорами товару, слід було керуватися
Інструкцією Державного арбітражу СРСР від 25.04.1966 року №П-7 «Про
порядок  приймання продукції
виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за
якістю»(далі -Інструкція №П-7; є чинною на даний час).

Позивач
не заперечує проти цього, але він не надав до суду доказів того, що він як
покупець вжив заходів до прийняття за якістю товару, проданого йому на підставі
обох вищезгаданих договорів купівлі-продажу.

В той
же час згідно підпункту «а»п. 6 Інструкції №П-7 прийом продукції за якістю  та комплектністю при іногородній поставці (як
це мало місце у даному випадку) здійснюється на складі одержувача у 20-денний
термін.

Згідно
п. 7 Інструкції, приймання продукції за якістю та комплектністю на складі
постачальника здійснюється у випадках, передбачених у договорі, - однак сторони
таку умову не передбачили у жодному з згаданих вище договорів.

Акт
про приховані  недоліки продукції повинен
бути складений впродовж 5 днів після їх виявлення, однак не пізніше 4-х місяців
з дня надходження продукції на склад одержувача, який виявив приховані
недоліки, якщо інші строки не встановлені обов'язковими для сторін правилами
(абзац 1 п. 9).

Суд
вважає безпідставними посилання позивача на абзац 3 цього пункту як на один з
доказів правомірності його вимог, - оскільки факт наявності гарантійного строку
служби чи зберігання спірних автошин ним суду не доведено. Експлуатаційна норма
пробігу для автошин не є ні гарантійним строком служби, ні гарантійним терміном
зберігання, бо не вимірюється певним проміжком часу).

Далі.
Прийомка продукції здійснюється уповноваженими на те керівником  підприємства-одержувача  або його заступником  компетентними особами (п.13 Інструкції №П-7).

У
разі виявлення продукції неналежної якості покупець (позивач по цій справі)
повинен був повідомити про це продавця та запросити його для участі у складенні
акту прийомки продукції за якістю (п. 16 Інструкції №П-7), однак позивач обидва
акти про виявлення дефектів у 4-х спірних шинах склав в односторонньому
порядку, чим порушив вимоги пунктів 19 та 29 цієї Інструкції.

З
огляду на викладене, суд вважає, що у позивача відсутні фактичні та правові
підстави вимагати від відповідача дотримання вимог абзацу 3 п. 28 Інструкції
№П-7, - щодо того, що вилучені неякісні зразки продукції (товару) повинні
зберігатися до вирішення питання правоохоронними органами або судом.

Відповідачем
надано до справи лист Центру з сертифікації шин і гумовотехнічних виробів
«СЕПРОшинаГТВ»від 05.03.08 року за вих. №1/28, згідно якому автошини після їх
експертного дослідження зберігаються впродовж 1-го місяця, після чого
утилізуються.

З
урахуванням викладеного суд вважає, що вищецитовані положення Інструкції
спростовують твердження представника позивача, суть яких зводиться до того, що
прийомку за якістю товару, отриманого позивачем, повинен був забезпечити
відповідач, - однак докази того, що відповідач у будь-який спосіб перешкоджав
позивачеві здійснити вищеназвану прийомку, - у справі відсутні; чинне
законодавство не покладає на продавця (постачальника) обов'язок здійснити
прийомку за якістю товару, отриманого покупцем, якщо останній не вживає заходів
до здійснення такої прийомки; у суду є підстави дійти висновку, що сам позивач
порушив вимоги Інструкції №П-7, на яку посилається як на одне з обґрунтувань
своїх позовних вимог.

2.При вирішенні спору суд також
керується чинним ЦКУ.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України зобов'язання для фізичних та юридичних осіб виникають внаслідок
вчинення ними дій, передбачених цим Кодексом, у т.ч. - укладення договорів.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків ( частина 1 ст. 626 ЦКУ).

Зобов'язанням є правовідносини, в
яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право
вимагати від боржника   виконання його
обов'язку (частина 1 ст.509 ЦКУ).

Закон -ст.525 ЦКУ - не передбачає
права сторони на односторонню відмову від виконання зобов'язань.

Згідно ст.526 ЦКУ зобов'язання
повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦКУ встановлено, що
боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті
зобов'язання.

Як сказано у частині 1 ст. 530 ЦКУ,
якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини, які існують між
сторонами за цим спором, належать до купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦКУ за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає  або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 673 Цивільного кодексу
встановлено, що  продавець  повинен передати покупцеві товар,  якість якого відповідає умовам договору
купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі  купівлі-продажу  умов
щодо якості  товару  продавець
зобов'язаний  передати покупцеві
товар, придатний  для  мети,
з   якою   товар
такого   роду   звичайно використовується.

Якщо продавець  при
укладенні  договору  купівлі-продажу був повідомлений  покупцем
про  конкретну  мету
придбання   товару, продавець   повинен
передати   покупцеві  товар,
придатний  для використання
відповідно до цієї мети.

У разі продажу  товару
за  зразком  та
(або)  за  описом продавець повинен передати покупцеві
товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо
законом  встановлено  вимоги
щодо  якості   товару, продавець  зобов'язаний передати покупцеві товар,  який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть
домовитися про  передання  товару підвищеної якості порівняно з
вимогами, встановленими законом.

Згідно статті 674 цього Кодексу,
відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом   та
в   порядку,   встановленими   законом
та  іншими нормативно-правовими
актами.

Суд вважає, що наявні у справі
докази дають підстави дійти висновку, що відповідач по справі не припустився
порушення вимог, викладених у вищезгаданих статтях ЦКУ, у тому числі - статтях
673 та 674 ЦКУ.

Як
сказано у статті 675 ЦКУ, товар,  який
продавець передає або  зобов'язаний  передати покупцеві,  має відповідати вимогам щодо його якості в
момент його передання покупцеві,  якщо
інший момент  визначення  відповідності товару цим вимогам не
встановлено договором купівлі-продажу.

Договором   або
законом  може  бути
встановлений  строк, протягом  якого
продавець  гарантує  якість
товару  (гарантійний строк).

Гарантія  якості
товару  поширюється  на всі комплектуючі вироби, якщо інше не
встановлено договором.

З матеріалів справи (у т.ч. - укладених сторонами
договорів) вбачається, що питання гарантійного строку сторонами за договорами
купівлі-продажу у даному випадку не визначені (ст.676 ЦКУ); умови терміну
придатності товару (ст. 677 ЦКУ)  -
також.

3. Згідно
позовним вимогам, цей спір виник внаслідок того, що 4 спірні шини не
відпрацювали середню норму пробігу, встановлену Експлуатаційними нормами
середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних
машин, виконаних на колісних шасі, затверджених наказом Міністерства транспорту
та зв'язку України від 20.05.06 року №488, зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 15.06.06 року за №712/12586 (далі -Експлуатаційні норми), - згідно п. 3.1 яких норми  середнього
ресурсу   нових   пневматичних   шин використовують у випадках, коли:

планують і прогнозують економічну
діяльність  підприємств  та організацій;

розробляють тарифи на перевезення;

розробляють бізнес-плани;

оцінюють КТЗ як майно;

визначають підстави для списання
зношених пневматичних шин;

прогнозують експлуатаційну
безпечність КТЗ;

прогнозують або оцінюють
забруднення довкілля дрібнодисперсними продуктами зношення пневматичних шин на
дорогах;

контролюють раціональність    використання    експлуатаційних ресурсів;

прогнозують обсяги утилізації
зношених пневматичних шин.

Пунктом
3.2 Експлуатаційних норм встановлено, що ці норми  застосовують для списання пневматичних шин,
якщо фактичний пробіг пневматичних шин досягає установлених норм. Проте це не
обов'язкова й не єдина умова для списання.

У разі виявлення експлуатаційних
чи  виробничих  дефектів,
з якими  пневматичні  шини не допускають до експлуатації з огляду
на небезпечність їхнього технічного стану
або  не  ремонтують
через неприйнятні витрати, шини списують на підставі акта, складеного за
вимогами чинних правил експлуатації шин,
незалежно від  того,  чи відповідає їхній фактичний ресурс Нормам.

Пунктом 4.1. визначено, що
експлуатаційні норми середнього ресурсу пневматичних шин колісних  транспортних
засобів (далі -КТЗ) і спеціальних машин,
виконаних на колісних шасі,
для  нормальних  умов
експлуатації   наведено   в додатку 1.

Судом звернуто увагу на те, що позивач не врахував
вимоги п. 6.2.1 Експлуатаційних норм, згідно якому експлуатаційні норми
середнього ресурсу пневматичних шин КТЗ підлягають коригуванню у залежності від
кліматичної зони, хімічних та деяких інших умов їх експлуатації.

В Експлуатаційних нормах встановлено
також низку інших підстав для коригування експлуатаційних норм середнього
ресурсу пневматичних шин, які також не враховані позивачем.

Пунктом 1.2 Додатку №1 до п. 4.1
Експлуатаційних норм встановлено, що для міжміських автобусів «Икарус-250»встановлена
така середня експлуатаційна норма
пневматичних автомобільних шин:

для шин моделі И-А185 виробництва
Волзького шинного заводу -80,0 тис. км (позиція 1.2.5);

для шин моделі И-111А виробництва
Омського шинного заводу -75,0 тис. км. (позиція 1.2.22).

4.Позивач наданими до
справи  доказами документально довів, що
4 спірні шини не відпрацювали встановлений Експлуатаційними нормами середній
пробіг, а саме:

моделі  280R508/И-111А/ виробництва Омського шинного
заводу Російської Федерації, серійні номери 4 та 6, -  фактичний пробіг -28,239 тис. км, замість
75,0 тис. км;

моделі 300R508/11.00.R20/ виробництва
Волзького шинного заводу РФ, серійні номери 107298 та 144015, - фактичний
пробіг -23,648 тис. км, замість 80,0 тис. км.

Але він, звертаючись з позовом до
суду, не поставив його до відома про те, що 1 автошину моделі 280R508/И-111А/
виробництва Омського шинного заводу Російської Федерації, серійний номер  5 (ним у позові помилково вказано
серійний №6), яка є  виробничим
браком підприємства-виробника, - відповідач йому добровільно замінив відповідно
до експертного Висновку №ТЭ 257-2007 від 07.06.07 року.

Такі дії відповідача повністю
узгоджуються з вимогами частини 2 статті 678 ЦКУ, якою встановлено, що у  разі
істотного  порушення  вимог
щодо  якості  товару

(виявлення
недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з
непропорційними  витратами  або
затратами  часу, недоліків,  які виявилися неодноразово чи з'явилися знову
після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і
вимагати  повернення  сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

З урахуванням викладеного позов у
цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується решти позовних вимог,
то вони також не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не довів, що
за виявлені недоліки проданого йому товару
повинен нести відповідальність відповідач.

Так, трьома вищезгаданими Висновками Центру по
сертифікації шин та гумовотехнічних виробів «СЕПРОшинаГТВ» доведено, що лише
одна автошина, про яку сказано вище, є виробничим браком підприємства-виробника,
- три інші автошини передчасно вийшли з ладу та стали непридатними для
використання за призначенням з вини покупця (позивача по справі), а не
продавця  або підприємства-виробника.

Позивач не спростував висновків
вищеназваного Центру.

Його посилання про те, що експертизу
проведено без його відома, спростовуються дослідженими судом доказами, про які
сказано вище у цьому рішенні.

Що
стосується його тверджень, що експертизу проведено без присутності позивача, а
тому її висновки є недійсними, - то суд вважає, що обов'язковість дотримання
такої умови проведення експертних досліджень не ґрунтується на чинному
законодавстві.

Як встановлено статтею 679 ЦКУ,
продавець  відповідає  за
недоліки товару,  якщо покупець
доведе,  що вони виникли  до
передання  товару  покупцеві
або  з причин, які існували до
цього моменту.

Якщо   продавцем
надані  гарантії  щодо
якості  товару, продавець
відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли   після
його  передання  покупцеві
внаслідок  порушення покупцем
правил користування  чи  зберігання
товару,  дій  третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Згідно статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та
інших  осіб,  які
беруть участь  в  судовому процесі. В необхідних випадках на
вимогу судді пояснення  представників
сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути
викладені письмово.

Статтею 33 ГПК встановлено, що кожна сторона
повинна  довести  ті
обставини,  на  які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази    подаються
сторонами    та    іншими
учасниками судового процесу.

Господарський   суд
приймає  тільки  ті
докази,  які  мають значення для справи.

Обставини справи, які  відповідно
до  законодавства  повинні бути
підтверджені  певними  засобами
доказування, не  можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК).

Відповідач належним чином
документально довів, що три інші автошини (крім однієї вищезгаданої) передчасно
вийшли з ладу та стали непридатними для використання за своїм прямим
призначенням з вини позивача.

За таких обставин позов у цій частині
та у цілому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44, 47-1 та 49 ГПК
України, суд судові витрати покладає на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 11,
509, 525-527, 530, 626, 655, 675, 676, 679 Цивільного кодексу України,  керуючись ст.ст. 32-34, 38, 82-85  Господарського процесуального кодексу
України,  суд

в и р і ш и
в :

1.У
задоволенні позову відмовити.

2.Судові
витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст.85 ГПК України у
судовому засіданні 11.03.08 року за згодою представників сторін  оголошено лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно
до ст. 84 ГПК України.

Рішення  може бути оскаржено до Луганського
апеляційного господарського суду у той же термін.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 14 березня 2008 року.

Суддя
А.П.Середа