ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.08 Справа № 2/28

За позовом: закрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Альфа», м. Львів

до відповідача-1: Львівська міська рада, м. Львів

до відповідача-2: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів

до відповідача –3: Відділ приватизації державного житлового фонду Залізничного району міста Львова, м. Львів

до відповідача –4: Відкрите акціонерне товариство «Львівський локомотиворемонтний завод», м. Львів

про визнання права власності на об’єкт нерухомого майна

Суддя Н.Мороз

Представники:

від позивача- Ганущин М.В.

від відповідача-1- не з’явився

від відповідача-2- не з’явився

від відповідача-3- Гнездюк В.М.

від відповідача-4- Брич Л.Б.

Суть спору:

Позов заявлено закритим акціонерним товариством “Акціонерна компанія „Альфа”, м. Львів до відповідача-1 - Львівської міської ради, м. Львів, відповідача-2- Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів, відповідача –3 –відділу приватизації державного житлового фонду Залізничного району м. Львова, м. Львівської міської ради, відповідача- 4- ВАТ „Львівський локомотиворемонтний завод”, м. Львів про визнання права власності на об”єкт нерухомого майна- автозаправочну станцію, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Залізнична,1а.

Ухвалою господарського суду Львівської області (суддя Зварич О.В.) від 26.02.2008 р. порушено провадження у справі, та призначено справу до розгляду на 13.03.2008 р. Розгляд справи відкладався на 27.03.2008 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 13.03.2008 р. Розпорядженням голови господарського суду Львівської області від 25.03.2008 р. дану справу передано для розгляду судді Мороз Н.В. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 27.03.2008 р., 15.04.2008 р., 13.05.2008 р., 22.05.2008 р. Ухвалою суду залучено до участі у справі іншого відповідача - Відкрите акціонерне товариство «Львівський локомотиворемонтний завод», м. Львів.

Представникам роз’яснено їх права та обов’язки згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що 29.04.1999 р. між позивачем та правопопередником відповідача –4 - Львівським державним локомотиво-ремонтним заводом було укладено договір про сумісну діяльність, згідно із яким сторони зобов’язались сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети - будівництва та експлуатації автозаправного комплексу за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 1а. Позивач виконав умови договору, провівши будівництво об’єкту за власний рахунок, у зв’язку із чим на умовах договору йому повинна перейти у власність автозаправочна станція. 02.03.2001 р. було затверджено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкта - автозаправної станції по вул. Залізнична, 1а. Однак, у видачі свідоцтва про право власності позивачу було відмовлено із посиланням на недостатність документів, які б підтверджували набуття права власності. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача-1 позов заперечив за безпідставністю, відзиву по справі, однак, не надав. Вважає належним відповідачем відділ приватизації державного житлового фонду Залізничного району м. Львова.

Представник відповідача-2 позов заперечив, з мотивів, зазначених у поясненні. Ствердив, зокрема, що відповідач –2 здійснює лише реєстрацію права власності на об’єкти нерухомого майна на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Ствердив, що позивач не звертався до відповідача –2 у встановленому порядку. Просить у позові щодо відповідача –2 відмовити.

Представник відповідача –3 позов заперечив з мотивів, зазначених у поясненні. Ствердив, зокрема, що відповідно до п. 12.3. Положення про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна, не видаються свідоцтва про право власності на споруди, які мають статус тимчасових або прийняті в експлуатацію як тимчасові. Відповідно до п. 22 Додатку №2 до Ухвали №244 від 27.05.99 р. «Про затвердження «Схеми розміщення в м. Львові автозаправних і автогазозаправних станцій загального користування»дозвіл на розміщення автозаправочної станції за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 1а, є тимчасовий, терміном на 10 років. Просить у позові відмовити.

Представник відповідача-4 позов визнав з мотивів, зазначених у відзиві. Посилається на належне виконання позивачем своїх обов’язків за договором про сумісну діяльність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

29.04.1999 р. між позивачем (сторона - 1) та Львівським державним локомотиво-ремонтним заводом (сторона - 2) (правонаступником якого є відповідач – 4, що підтверджується статутом ВАТ “Львівський локомотиво ремонтний завод”, доповненням № 2 від 17.05.2001 р. до договору про сумісну діяльність) укладено договір про сумісну діяльність, згідно із п. 1.1. якого сторони зобов’язались шляхом обєднання майна і зусиль сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, а саме будівництва та експлуатації автозаправного комплексу на вул. Залізничній, 1а у м. Львові. При цьому, у відповідності до п. 3.2. договору, сторона –2 зобов’язалась оформти необхідну документацію, підготувати територію для проведення будівництва тощо. Згідно п. 3.1. договору, сторона –1 зобов’язалась провести роботи по будівництву та здачі в експлуатацію автозаправного комплексу, залучити для виконання робіт трудові, матеріальні та інші ресурси.

Згідно п. п. 4.1., 4.2. договору з урахуванням змін, внесених доповненням №3 від 07.03.2007 р., об’єкт –автозаправна станція по вул. Залізнична, 1а у м. Львові після завершення будівництва та введення його в експлуатацію, належить стороні –1 на праві власності. Оформлення парва власності на об’єкт відповідно до законодавства здійснює сторона –1. У відповідності до п. 5.1. договору, прибуток, отриманий в результаті сумісної діяльності, розподіляється сторонами щорічно відповідно до часток сторона –1 –95%, сторона –2 –5%. Договір не оспорювався, недійсним не визнавався, доказів зворотнього суду не надано.

Договір фактично виконувався сторонами, що підтверджується матеріалами справи. Зокрема, відповідач –4 відвів для будівництва автозаправної станції частину земельної ділянки, належної йому на праві постійного землекористування, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею І-ЛВ №001294 від 29.09.2000 р., отримав необхідну дозвільну документацію, що підтверджується, зокрема, листом ГУАМ від 12.03.1999 р. №1610/301 “Про погодження робочого проекту автозаправної станції “Львівського локомотивного заводу” на вул. Залізничній в м. Львові” тощо. Позивач (сторона - 1) забезпечив фінансування та будівництво автозаправної станції, що підтверджується, зокрема, випискою-довідкою №0025/04-08 від 25.04.2008 р., відомостями та визнано відповідачем –4. Доказів зворотнього суду не надано.

З акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкта до експлуатації від 02.03.2001 р., затвердженого наказом по департаменту землеустрою та планування забудови міста від 05.03.2008 р. №1610/120-07 “Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації автозаправочної станції на вул. Залізничній, 1”а”” вбачається, що будівництво автозаправної станції було завершено, а автозаправна станція прийнята в експлуатацію без зауважень. Доказів порушення таким будівництвом прав чи інтересів сторін чи інших осіб суду не подавалось, відповідні дії сторонами не оскаржувались.

Як вбачається зі зведеного акту вартості будівель і споруд, автозаправна станція складається з автозаправної станції літ. Б площею 18,8 кв.м., насосної літ. В площею 5,4 кв.м., навісу літ. Г, огорожі №1, замощень І, ІІ. Технічним описом та поверховими планами підтверджується, що будівлі збудовані на фундаменті з цегли, чим спростовуються посилання відповідача –3 на їх тимчасовий характер, що не відповідає вимогам до об’єктів нерухомого майна. Відповідно до п. 22 Додатку №2 до Ухвали №244 від 27.05.99 р. «Про затвердження «Схеми розміщення в м. Львові автозаправних і автогазозаправних станцій загального користування»було надано дозвіл на розміщення тимчасової (терміном 10 років) автозаправочної станції за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 1а. Однак, посилання на тимчасовий характер розміщення автозаправної станції не перешкоджає її будівництву як об’єкта нерухомого майна. Крім того, автозаправна станція була введена в експлуатацію у встановленому порядку без зауважень, докази самовільності такого будівництва (притягнення до відповідальності, приписи, постанови тощо) суду не подавались. Жодних доказів того, що спірне майно було збудоване як тимчасова споруда, суду не надано, в акті державної технічної комісії про це не зазначено.

Не заслуговує на увагу і посилання на п. 12.3. Положення про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 394 від 23.03.2006 р. “Про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна і затвердження вартості цих послуг” як на такий, що не має зворотної дії в часі та не поширюється на відносини, які виникли у 2001 р. станом на введення в експлуатацію об’єкту нерухомого майна. Натомість, у відповідності до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, встановлено обов’язок особи зареєструвати право власності на об’єкти нерухомого майна. Крім того, з листів –відповідей відповідача –3 вбачається, що ця обставина не була підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності.

Посилання відповідача –3 на неподання позивачем усіх документів, передбачених законодавством для одержання свідоцтва про право власності, не доведено суду у встановленому порядку. Водночас, вимог про визнання протиправною відмови відповідача –3 позивач не заявляв.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі –1 –3 не оспорюють належність позивачеві спірного майна. Відповідач –3 лише посилається на відсутність підстав для видачі свідоцтва внаслідок недотримання позивачем порядку його отримання. Однак, вимог щодо цього позивач не заявляв. Крім того, суду не надано доказів звернення до відповідача за проведенням державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та відмови обласного комунального підприємства Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки” провести таку реєстрацію. Натомість, ОКП ЛОР “БТІ та ЕО” стверджує про згоду провести таку реєстрацію при зверненні власника із відповідними правовстановлюючими документами. Відповідно, ознаки спору щодо відповідачів 1-3, відсутні.

Натомість, матеріали справи свідчать, що в основі неможливості оформлення позивачем права власності на нерухоме майно є ненадання документів, які повинні перебувати у розпорядженні відповідача –4 і отримання яких умовами договору про сумісну діяльність покладалось на відповідача - 4, в т.ч. листи-погодження, документи про умови виконання договору про сумісну діяльність, щодо затвердження часток у власності, який був наданий лише в ході судового розгляду, що свідчить про неналежне виконання зобов’язання та фактичне оспорювання права власності. В ході судового розгляду відповідач –4 визнав підставність позовних вимог, що підтверджується відзивом.

Згідно пп. “а” п. 6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться із видачею місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування свідоцтва про право власності, зокрема, фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об’єкти нерухомого майна, крім правовстановлювальних документів, які передбачені в додатку 1 до п. 2.1. Тимчасового положення –Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна. У відповідності до п. 10 додатку 1 до п. 2.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно –Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна, право встановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об’єкти нерухомого майна, є, зокрема, рішення судів, при чому не лише про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна, а й про встановлення факту права власності на об’єкти нерухомого майна.

У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.1, 2, 4, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити.

2.          Визнати за Закритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Альфа»(юридична адреса: 79053, вул. Володимира Великого, 50, м. Львів; поштова адреса: 79034, вул. Проф. Буйка, 2, м. Львів; р/р 9 в ЛФ АБ „Укргазбанк”, МФО 325957, ) право власності на об’єкт нерухомого майна –автозаправочну станцію, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Залізнична, 1а.

3.          Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Львівський локомотиворемонтний завод” м. Львів, вул. Залізнична, 1а, () на користь закритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Альфа»(юридична адреса: 79053, вул. Володимира Великого, 50, м. Львів; поштова адреса: 79034, м. Львів, вул. Проф. Буйка, 2, р/р 9 в ЛФ АБ „Укргазбанк”, МФО 325957, )- 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Cуддя                                                                                           Мороз Н.В.