ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.08                                                                                 Справа № 15/68пн.

за позовом

Державного підприємства «Лисичанська теплоелектроцентраль», м. Лисичанськ Луганської області

до Борівської селищної ради м. Сєвєродонецька Луганської області, с. Борівське Попаснянського району Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Луганська обласна організація Українського товариства мисливців та рибалок

про визнання права користування земельною ділянкою

суддя Пономаренко Є.Ю.

Представники:

від позивача –Мельникова А.Ф., представник за довіреністю № 43/А від 28.01.08;

від відповідача –Агафонов В.П., представник за довіреністю б/н від 06.06.08;

від третьої особи –не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про визнання за ним права користування земельною ділянкою загальною площею 0,5 га, яка розташована за адресою: Луганська область, Попаснянський район, с Боброве, пров. Озерний, 3.

Позовна вимога мотивована позивачем тим, що за його доводами право користування земельною ділянкою виникло на підставі ст. 120 Земельного кодексу України у зв’язку з набуттям права власності на будівлі і споруди.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить суд визнати за ним право користування земельною ділянкою загальною площею 0,5 га з тих підстав, що на даній земельній ділянці розташоване його майно.

Позивач листом від 14.04.2008р. звернувся до відповідача –Борівської селищної ради з заявою про передачу в оренду земельної ділянки, загальною площею 0,5 га, розташованої за адресою: Луганська область, Попаснянський район, с Боброве, пров. Озерний, 3, терміном на 49 років.

При розгляді вказаної заяви Борівська селищна рада листом від 21.04.2008р. №259 повідомила заявнику про те, що на даний час землекористувачем спірної земельної ділянки є Луганська обласна організація Українського товариства мисливців та рибалок.

На даний час Рішення про передачу в оренду позивачу спірної земельної ділянки відповідачем не прийнято, договір оренди землі –не укладено.

Вказані обставини виключають факт того, що позивач на даний час вже набув в установленому порядку право користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

При цьому, згідно ч. 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Частиною 2 цієї статті визначено, що при відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Державного акту на право постійного користування спірною земельною ділянкою позивачем не надано.

Згідно ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, з урахуванням положень ст. 124 та ч. 15 ст. 151 даного Кодексу особа, яка бажає одержати в оренду земельну ділянку має звернутися до уповноваженого органу з відповідним клопотанням, додавши до нього викопіювання з генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити.

Позивач звертався до Борівської селищної ради з заявою про передачу в оренду спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

На даний час Рішення про передачу в оренду позивачу спірної земельної ділянки відповідачем не прийнято, договір оренди землі –не укладено.

В статті 33 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що право користування земельною ділянкою не оформлено позивачем в установленому законодавством порядку. Тому, суд дійшов висновку, що позивач не надав докази, які б свідчили про наявність права користування спірною земельною ділянкою в розумінні ст. 125 Земельного кодексу України.

Така ж правова позиція наведена в постанові судової палати у господарських справах Верховного суду України від 25 березня 2008 року по справі № 3/506-А.

За таких обставин, позивач не набув право користування спірною земельною ділянкою відповідно до положень земельного законодавства, у зв’язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у складі: державного мита у сумі 85 грн. 00 коп., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати державного мита у сумі 85 грн. 00 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп. покласти на позивача.

У судовому засіданні 06.06.2008 р. за згодою та сторін була оголошена тільки вступна та резолютивна частина рішення.

Дата підписання рішення 09.06.2008 року. Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко