ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 р.

№ 10/82-12/115/06-17/94/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А. ( головуючого ),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-21"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду від 23.11.2007 року

у справі за позовом

Дочірнього підприємства "Пересувна механізована колона № 21" Закритого акціонерного товариства "Запоріжжяводбуд"

до

Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції

про

визнання незаконною бездіяльності та стягнення збитків,

УСТАНОВИВ:

У січні 2005 року Дочірнє підприємство "Пересувна механізована колона № 21" Закритого акціонерного товариства "Запоріжжяводбуд" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Відділу Державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області про стягнення збитків у сумі 162061,68 грн., які складаються з коштів не стягнутих за судовим рішенням у сумі 121497,90 грн. та інфляційних сум 27337,02 грн. і 3% річних у сумі 13226,76 грн. у зв’язку з незаконною бездіяльністю, що призвела до невиконання судового рішення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив та доповнив заявлені вимоги і просив здійснити заміну відповідача на Міністерство юстиції України в особі Державної виконавчої служби у м. Енергодар Запорізької області та визнати бездіяльність Державної виконавчої служби незаконною.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.10.2007 року в позові відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.11.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції змінено та в позові про стягнення збитків відмовлено, а в частині вимог про визнання бездіяльності відповідача незаконною провадження в справі припинено.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що постановою державної виконавчої служби від 13.06.2001 року було відкрито виконавче провадження з виконання наказу арбітражного суду Запорізької області від 23.05.2001 року № 1/4/435 про стягнення з боржника на користь стягувача заборгованості в сумі 115369,08 грн. і 3% річних у сумі 6128,82 грн.

Постановою начальника Відділу державної виконавчої служби від 13.07.2001 року зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження було скасовано та за листом від 17.07.2001 року № 1446 виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.08.2001 року постанову начальника відділу державної виконавчої служби від 13.07.2001 року було скасовано та зобов’язано державну виконавчу службу виконати рішення арбітражного суду Запорізької області від 23.05.2001 року № 1/4/435.

Постановою державної виконавчої служби від 13.09.2001 року було відновлено виконавче провадження та надіслано вимогу боржнику щодо надання інформації про баланс підприємства і відомості обігових коштів.

За актом від 03.12.2001 року, складеним начальником відділу державної виконавчої служби у боржника відсутнє майно.

Постановою начальника Відділу державної виконавчої служби від 03.12.2001 року наказ суду від 23.05.2001 року було повернуто стягувачу у зв’язку з відсутністю майна у боржника.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.12.2001 року в скарзі стягувача на дії державної виконавчої служби відмовлено.

Постановою Державної виконавчої служби від 23.02.2002 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду від 23.05.2001 року № 1/4/435.

Постановою начальника Відділу державної виконавчої служби від 23.07.2002 року зазначене виконавче провадження закрито у зв’язку з недостатності майна юридичної особи – боржника, що ліквідується для задоволення вимог стягувача.

За листом начальника Відділу державної виконавчої служби від 26.07.2002 року виконавчий документ передано арбітражному керуючому боржника відповідно до ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до вимог ч.2 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не доведено обставин та умов, передбачених законом, за яких виникали б правові підстави для покладення відповідальності з відшкодування збитків, заподіяних державною виконавчою службою.

За вимогами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення збитків і нарахованих інфляційних сум та 3% річних у зв’язку з недоведеністю, грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Разом з тим, висновок апеляційного господарського суду про припинення провадження в справі, в частині вимог про визнання бездіяльності державної виконавчої служби не законною, за непідвідомчістю таких вимог господарському суду не відповідає вимогам процесуального закону.

У той же час, висновок місцевого господарського суду про відмову в позові в зазначеній частині обгрунтовується вимогами процесуального закону.

За таких обставин, постанову апеляційного господарського суду в частині припинення провадження в справі не можна визнати законною, і тому вона в цій частині підлягає скасуванню, а в решті постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в повному обсязі обгрунтовані матеріалами справи та вимогами закону, і підлягають залишенню без змін.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хортиця-21" задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 23.11.2007 року в частині припинення провадження в справі скасувати, а в решті зазначену постанову апеляційного суду та рішення господарського суду Запорізької області від 10.10.2007 року залишити без змін.

Головуючий суддя                                                   П. Гончарук

Судді                                                                                                     І. Вовк

Л. Стратієнко

дп