ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.06.08                                                                                           Справа № 19/298

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ “Прикарпатська фінансова компанія” від 17.03.2008 р. вих. № 21/03

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 р.

у справі № 19/298

за позовом ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ

до ТзОВ “Прикарпатська фінансова компанія”, м.Івано-Франківськ

про стягнення 5 897 416, 69 грн. заборгованості на постачання природного газу

За участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача –Фатула Т.В. (представник, довіреність від 03.07.2007 р. без номера в матеріалах справи)

Представнику відповідача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки відповідач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перегляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 р.

У судовому засіданні 03.06.2008 р. оголошувалася перерва до 17.06.2008 р. для оголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 р. у справі № 19/298 (суддя Максимів Т.В.) позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 4 864 199, 04 грн., у т.ч. 3 079 214, 11 грн. основного боргу, 1 375 028, 89 грн. інфляційних нарахувань, 409 956, 04 грн. 3 % річних за доведеністю, а в частині стягненні 731 483, 35 грн. пені та 7 % штрафу в сумі 550 011, 76 грн. відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, де просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що акт звіряння взаєморозрахунків за період з січня 2004 року по квітень 2005 року не є первинним документом бухгалтерського обліку, а тому не може підтвердити факт здійснення господарської операції; первинні документи в матеріалах справи відсутні; стягнута сума основного боргу ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»перед ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»в сумі 3 079 214, 11 грн. по суті виникнення є сумою ПДВ, нарахованої в результаті укладеного між ТзОВ “Прикарпатська фінансова компанія” і ВАТ “Львівгаз” договору переведення боргу від 29.04.2005 р. Відповідно до умов і вимог договору № 11-57 на постачання природного газу на суму в розмірі 3 079 214, 11 грн. не поширюється строк (термін) виконання зобов’язань, встановлений п.п.5.1 п.5 «Порядок та умови проведення розрахунків», так як ціна (істотна умова) за предмет згідно з п.4.1 п.4 «Ціна газу» договору розраховувалась без включення ПДВ до ціни товару.

В свою чергу згідно з ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов’язання по оплаті стягнутої суми основного боргу в розмірі 3 079 214, 11 грн. не випливають і не врегульовуються положеннями договору № 11-57 на постачання природного газу і відповідно на них не поширюються строки (терміни) їх виконання, встановлені п.п.5.1 п.5 договору, що як наслідок свідчить про неповне з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що слугує підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з наступних підстав: сума заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 7 857 310, 88 грн. є сумою донарахованого ПДВ за договором № 11-57 від 29.01.2004 р. за поставлений в листопаді-грудні 2004 року природний газ. Підтвердженням проведення такого нарахування ПДВ та підставами виникнення суми боргу на вказану суму є наявні в матеріалах справи розрахунки № 1727/3927 та № 1728/3691 від 31.05.2005 р., коригування кількісних і вартісних показників податкових накладних № 3927 та № 3691 відповідно, якими відповідачу позивачем були відкориговані податкові накладні № 3927 від 31.12.2004 р. на суму 7 200 600 грн. та № 3691 від 30.11.2004 р. на суму 656 710,88 грн. Зазначена обставина надала право відповідачу включити суму донарахованого ПДВ у розмірі 7857310, 88 грн. до податкового кредиту відповідно до п.п.4.5.2 п.4.5 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість".

У відзиві на доповнення до апеляційної скарги позивач ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»зазначив, що укладенням договору переводу боргу між відповідачем та ВАТ «Львівгаз»фактично були виконані зобов’язання відповідача перед позивачем щодо розрахунків за отриманий природний газ на суму 39 286 554, 39 грн. за договором № 11-57 від 29.01.2004 р. (борг листопада-грудня 2004 року), але не у грошовій формі. Зазначене свідчить про те, що вказана операція підлягала оподаткуванню відповідно до положень Закону України «Про податок на додану вартість», тобто посилання відповідача на те, що до загальної суми договору № 11-57 не входить податок на додану вартість, жодним чином не спростовує правильність висновку господарського суду щодо стягнення з відповідача суми основного боргу за договором № 11-57 у розмірі 3 079 214, 11 грн. та свідчить про необхідність залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 р. у справі № 19/298 без змін.

Доказами та первинними документами, які підтверджують факт здійснення позивачем відповідачу поставки природного газу за договором № 11-57 в листопаді - грудні 2004 року, є підписані та належним чином оформлені акти приймання-передачі природного газу № 11/1 та № 11/2 від 30.11.2004 р., № 12 від 31.12.2004 р., згідно з якими відповідачу в листопаді-грудні 2004 року було поставлено природний газ в обсязі 330 000 тис. куб. м. на загальну суму 108 009 000 грн. В зв'язку з чим відповідачу були виписані та направлені податкові накладні № 3691 від 30.11.2004 р. за листопад 2004 року та № 3927 від 31.12.2004 р. за грудень відповідно. Статтею 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік»встановлено, що операції з продажу ввезеного природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Долучені позивачем акти прийому-передачі природного газу є первинними документами в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Частина 3 вказаної статті Закону передбачає, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку. Господарські операції відображаються в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 29 січня 2004 року між ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України»(постачальник за договором, позивач у справі) та ТзОВ "Прикарпатська фінансова компанія" (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір на постачання природного газу № 11-57, за яким позивач зобов'язується передати відповідачу природний газ у власність, а останній у свою чергу прийняти газ і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з умовами договору обсяг газу, що передавався відповідачу в 2004 році, узгоджувався між сторонами договору щомісячно шляхом укладання додаткових угод до договору.

Відповідно до п.п.3.2 п.3 договору «Порядок та умови постачання, приймання та обліку газу” приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформляється шляхом підписання сторонами місячних актів приймання-передачі газу. В свою чергу акти приймання-передачі газу є підставою для розрахунків.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу ТзОВ “Прикарпатська фінансова компанія” слід задоволити повністю, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 р. у справі № 19/298 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

При цьому колегія виходила з наступного.

Підпунктом 4.1 пункту 4 «Ціна газу»договору № 11-57 на постачання природного газу встановлено, що ціна за 1000 куб. м газу в січні 2004 року, без врахування тарифів на транспортування газу по території України, становить 284, 55 грн. Крім того, згідно з додатковими угодами до договору на постачання природного газу № 1 від 30.01.2004 р., № 2 від 27.02.2004 р., № 3 від 30.04.2004 р., № 4 від 14.06.2004 р., № 5 від 03.06.2004 р., № 6 від 25.08.2004 р., № 7 від 09.09.2004 р., № 8 від 13.10.2004 р., № 9 від 13.10.2004 р., № 10 від 29.11.2004 р., № 11 від 10.12.2004 р. до загальної суми договору не входять суми податку на додану вартість.

Підпунктом 5.1 пункту 5 договору «Порядок та умови проведення розрахунків» оплата за газ здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в розмірі вартості обсягу газу, що постачається згідно з п.2.1 даного договору, до 10-го числа, наступного за звітним місяця.

Судова колегія прийшла до висновку, що обгрунтування позивачем боргу в сумі 7857310,88 грн. як донарахованого податку на додану вартість на підставі п.п.4.2, 4.5 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” є помилковим, виходячи з наступного.

Згідно з ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

3.1.1. поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю);

3.1.2 ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту).

З метою оподаткування до імпорту також прирівнюється:

ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави, та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язане із поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів;

поставка товарів з території безмитних магазинів на митну територію України для їх вільного обігу (крім території інших безмитних магазинів);

поставка продуктів переробки (готової продукції) з митного режиму переробки на митній території України на митну територію України для їх вільного обігу;

в інших випадках, передбачених Митним кодексом України;

3.1.3 вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорту), поставки транспортних послуг по перевезенню пасажирів, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України.

З метою оподаткування до експорту товарів також прирівнюється:

вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митного кордону України за договорами фінансового лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта фінансового лізингу лізингодавцю-нерезиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке вивезення пов'язане із припиненням дії зазначених договорів;

поставка товарів (супутніх послуг) з митної території України на територію безмитних магазинів;

передача товарів, оформлених у митному режимі експорту, під митний режим митного складу, для подальшого вивезення таких товарів з митної території України;

в інших випадках, визначених Митним кодексом України.

Статтею 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік»встановлено, що операції з продажу ввезеного природного газу на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість.

Отже, операція купівлі-продажу газу, здійснена між позивачем і відповідачем, оподатковувалася за нульовою ставкою ПДВ, про що правомірно зазначено позивачем у виданих відповідачу податкових накладних № 3691 від 30.11.2004 р. та № 3927 від 31.12.2004 р. Як вбачається з умов договору та фактичних обставин справи, порядок поставки газу й оплати за нього визначений сторонами інший, ніж передбачено п.4.2 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Згідно з п.4.5. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 4.5.2. п.4.5. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок відкоригованого значення податку;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення перерахунку.

Відповідно до п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, виходячи із положень Закону України «Про податок на додану вартість»суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сума податкового кредиту відповідача - ТзОВ „Прикарпатська фінансова компанія” не підлягала відповідному коригуванню в порядку, встановленому п.4.5. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість», в зв’язку з тим, що за результатом договорів:

- про переведення боргу від 29.04.2005 р., укладеного між ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія»та ВАТ «Львівгаз»;

- договору про відступлення права вимоги № 14/05-1413 від 01.06.2005 р., укладеного між ДК «Газ України»НАК “Нафтогаз України” та ВАТ «Львівгаз», після поставки товарів зміни (збільшення на користь ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія») суми компенсації їх вартості не відбулось. Відповідно твердження позивача про те, що операції, вчинені між ТзОВ «Прикарпатська фінансова компанія», ВАТ «Львівгаз», ДК «Газ України»НАК “Нафтогаз України” підлягають оподаткуванню відповідно до положень Закону України «Про податок на додану вартість», не відповідають приписам даного Закону.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області не відповідає матеріалам справи, не грунтується на чинному законодавстві, а доводи апелянта підлягають задоволенню.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТзОВ “Прикарпатська фінансова компанія” задоволити повністю.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.02.2008 р. у справі № 19/298 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

3. Судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин