ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 13/245-07-3/31

10.06.08

За позовом          Ладижинської міської ради

До                     Відкритого акціонерного товариства «Західенерго»в особі

Ладижинської ТЕС (відповідач 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія»(відповідач 2)

Міністерства палива та енергетики України (відповідач 3)

Про                      визнання права власності та виселення

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача Малафєєва О.В. –по дов. № 1250 від 21.04.2008

Від відповідача 1 Шевченко Н.В. –по дов. № 16-472 від 21.01.2008

Від відповідача 2 Бузько А.І. –по дов. № б/н від 21.04.2008

Від відповідача 3 не з’явились

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.05.2008 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області були передані позовні вимоги Ладижинської міської ради про визнання за позивачем права власності на окремий об’єкт нерухомого майна –громадсько-торгівельний центр, що знаходиться за адресою м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 4 та включає в себе літери А, А3, А5, А6, А7 з підвалом літера А/під –А5/під та вхідними майданчиками літери а, а1,а6, загальною площею 4552,30 кв. м. та про усунення перешкод в користуванні позивачем належним йому на праві власності нежилими приміщеннями, шляхом виселення з них Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія».

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 08.05.2007 порушено провадження у справі № 13/245-07 та призначено до розгляду на 19.06.2007.

Рішенням Господарського суду Вінницької області № 13/245-07 від 19.06.2007 частково задоволенні позовні вимоги, а саме

- визнано за Ладижинською міською радою право власності на окремий об’єкт нерухомого майна –гроомадсько-торгівельний центр що знаходиться за адресою м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 4 та включає в себе літери А, А3, А5, А6, А7 з підвалом літера А/під –А5/під та вхідними майданчиками літери а, а1,а6, загальною площею 4552,30 кв. м.;

- в частині позовних вимог про усунення перешкод в користуванні позивачем належним йому на праві власності нежилими приміщеннями, шляхом виселення з них Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія», на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України, провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду Вінницької області № 13/245-07 від 19.06.2007 відповідач 1 звернувся до Житомирського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду № 13/245-07 від 11.09.2007 рішення Господарського суду Вінницької області № 13/245-07 від 19.06.2007 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Житомирського апеляційного господарського суду № 13/245-07 від 11.09.2007 відповідач 1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України № 13/245-07 від 11.12.2007 рішення Господарського суду Вінницької області № 13/245-07 від 19.06.2007 та постанову Житомирського апеляційного господарського суду № 13/245-07 від 11.09.2007 скасовано в частині позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно з передачею справи на новий розгляд в цій частині позовних вимог до Господарського суду міста Києва за встановленою виключною підсудністю. В решті рішення та постанова залишені без змін.

Вказаною постановою Вищого господарського суду України доручено Господарському суду міста Києва вжити відповідних процесуальних заходів для залучення Міністерства палива та енергетики України до участі у даній справі в якості іншого відповідача.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час розгляду нового розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2007 справу Господарського суду Вінницької області № 13/245-07 прийнято до провадження Господарського суду міста Києва, присвоїти номер справи № 13/245-07-3/31, залучено до участі у справі відповідачем 3 - Міністерство палива та енергетики України та розгляд справи призначено на 22.01.2008.

Однак, засідання суду 22.01.2008 не відбулось, оскільки не погоджуючись з прийнятою постановою Вищого господарського суду України № 13/245-07 від 11.12.2007 позивач та відповідач 2 звернулись до Верховного Суду України з касаційними скаргами.

Ухвалами Верховного Суду України від 31.01.2008 та від 20.03.208 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду у касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 11.12.2007 № 13/245-07.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 13/245-07-3/31 від 09.04.2008 справу призначено до розгляду на 22.04.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 13/245-07-3/31 від 22.04.2008 розгляд справи був відкладений на 06.05.2008.

Відповідач 1 у письмових поясненнях зазначає наступне. 27.12.2002 Міністерством палива та енергетики України було затверджено перелік об'єктів нерухомого майна (будівлі і споруди), що увійшли де статутного фонду ВАТ «Західенерго»під час корпоратизації станом на 01.07.1995.У відповідності до п. 15 додатку 1 (перелік правовстановлювальних документів, на підстав яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна) до п. 2. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002. № 7/5, вказаний перелік є правовстановлювальним документом. Об'єкт нерухомого майна - центр суспільно-торгівельний - включений до вказаного переліку під порядковим номером 230. На 15 сесії Ладижинської міської ради 24 скликання 08.12.2003 було прийняті рішення про надання згоди на безкоштовну передачу об'єктів державної власності, що перебувають на балансі Ладижинської ТЕС ВАТ «Західенерго»в комунальну власність територіальної громади м. Ладижин, в тому числі суспільно-торгівельного центр; (магазин «Лада», ресторан «Електрон», аптека, міська рада, міський відділ міліції, магазин «Байкал-Вест») на баланс МКП «Добробут». Однак зазначені об'єкти увійшли до статутного фонду ВАТ «Захікнерго», є його власністю і не відносяться до об’єктів державної власності. Ні Ладижинська ТЕС ні ВАТ «Західенерго»не наділені повноваженнями щодо дарування державного майна. Згідно із п. 1.4. інформаційного листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/98 від 31.01.01 «Про деякі приписі законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом»у спорах, пов’язаних із захистом права власності господарським судам слід ретельно з'ясовувати обсяг правоздатності відповідних органів щодо прийняття ними рішень, пов'язаних з користуванням і розпорядження майном. Судами не дано оцінки доводам відповідача 1 щодо відсутності у Ладижинсько ТЕС і її керівника повноважень на відчуження майна ВАТ «Західенерго». У відповідності із ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в раз дальшого схвалення угоди особою, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Апеляційний суд невірно оцінив Перелік об'єктів нерухомого майна (будівлі споруди), що увійшли до статутного фонду ВАТ «Західенерго»під час корпоратизації станом на 01.07.1995, як неналежний доказ з огляду на зміст п. 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508. Згідно із вимогами зазначеної норми засновник у тижневий термін розглядає і затверджує акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу підприємства, що підлягає корпоратизації, і в десятиденний термін приймає рішення про створення відкритого акціонерного товариства та затверджує його статут. У разі виявлення невідповідності зазначених документів вимогам цього положення, інших актів чинного законодавства засновник вносить до них необхідні зміни і доповнення. Отже акт оцінки цілісного майнового комплексу підприємства і перелік об'єктів нерухомого майна є різними документами. Згідно із п. 9 інформаційного листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/98 від 31.01.2001 вирішуючи спори, пов’язані з визнанням права власності чи усунення перешкод у користуванні майном, суди повинні мати на увазі, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правоветановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку 1 до п. 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5. Крім того, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»відповідна державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на суспільно-торгівельний центр, розташований в м. Ладижин по в. Кравчика, 4, зареєстровано за ВАТ «Західенерго»у встановленому законодавством порядку. Позивачем не оскаржується ні правовстановлювальний документ, на підставі якого видано свідоцтво про право власності, ні акт про державну реєстрацію права власності на об’єкт нерухомого майна. просить в позові відмовити.

Відповідач 2 у письмовому відзиві на позов проти позовних вимог не заперечує, підтримує їх у повному обсязі та просить суд позов задовольнити. В обґрунтування своєї позиції ТОВ «Надія»посилається на те, що спірне нерухоме майно увійшло до статутного фонду ВАТ «Західенерго», а отже відповідач 1 мав законні підстави для розпорядження ним, у тому числі дарування позивачу.

Відповідач 3 в судове засідання не з’явився, вимог суду викладених в ухвалах від 24.12.2007, від 09.04.2008, від 22.04.2008 не виконав.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.12.2003 Відкрите акціонерне товариство «Західенерго»в особі Ладижинської ТЕС звернулось до міського голови з пропозицією про вирішення на черговій сесії міської ради питання про передачу в комунальну власність об'єктів соціальної сфери, в тому числі, приміщення суспільно-торговельного центру, та надав акт приймання-передачі (а.с.34).

08.12.2003 15 сесія 24 скликання Ладижинської міської ради, на підставі вищевказаного подання Ладижинської ТЕС, своїм рішенням надала згоду на безкоштовну передачу суспільно-торговельного центру в складі приміщень магазину «Лада», ресторану «Електрон», аптеки, міської ради, міського відділу міліції, магазину «Байкал-Вест»в комунальну власність територіальної громади м. Ладижина на баланс міського комунального підприємства «Добробут».

По акту приймання-передачі суспільно-торгівельний центр, а саме, в складі приміщень магазину «Лада», ресторану «Електрон», аптеки, міської ради, міського відділу міліції, магазину «Байкал-Вест»1975 року побудови корисною площею 4526,30 кв. м був переданий ВАТ «Західенерго»Ладижинській міській раді в комунальну власність. Акт приймання-передачі суспільно-торговельного центру був затверджений рішенням виконкому Ладижинської міської ради № 700 від 25 грудня 2003 року.

26 грудня 2006 року 8 сесія 5 скликання Ладижинської міської ради скасувала рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 10.12.2004 року № 650 «Про оформлення права колективної власності за Відкритим акціонерним товариством «Західенерго», на підставі якого 22.12.2004 право власності на суспільно-торговельний центр було зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством «Західенерго».

Таким чином, подання Відкритого акціонерного товариства «Західенерго»від 2 грудня 2003 року, рішення Ладижинської міської ради від 08.12.2003 та виконкому від 25 грудня 2003 року свідчать про укладання між позивачем та ВАТ «Західенерго»договору дарування шляхом обміну листами в розумінні ст. 154 Цивільного кодексу УРСР.

Також про досягнуту згоду свідчить також і поведінка обох сторін договору, оскільки ними вчинялись дії, спрямовані на передачу майна, зокрема, отримано дозвіл ДПІ у м. Львові від 14.08.2003 на передачу ВАТ «Західенерго»об’єктів соціальної сфери у комунальну власність, складено передаточний баланс на 31.12.2003.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірний, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів про визнання договору дарування недійсним, отже, укладений між сторонами договір є дійсним.

Відповідно до ст. 128 Цивільного кодексу УРСР право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене законом або договором.

Таким чином, 25.12.2003 територіальна громада міста Ладижина набула право власності на суспільно-торгівельний центр загальною площею 4552,30 кв. м. (приміщення магазину «Лада», ресторану, аптеки, міської ради, міського відділу міліції, магазину «Байкал-Вест», ДПІ), що розташований по вул. П.Кравчика, 4 в м. Ладижині.

Правомочність ВАТ «Західенерго»на розпорядження відповідним нерухомим майном підтверджується наступними обставинами.

Як вбачається з Акту державної прийомки будівлі 31.12.1975 була введена в експлуатацію та передана на баланс Ладижинської ДРЕС (правонаступником якої є ВАТ «Західенерго») будівля суспільно-торгового центру. Відповідно до Акту державної прийомки суспільно-торговий центр складає окремий об’єкт - будівлю у складі міської ради, РАГС, міліції, аптеки, промтоварного магазину, продуктового магазину, ресторану, телеательє, книжкового магазину.

Указом Президента України від 4 квітня 1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України», наказом Мінекономики України від 14.06.95 року № 75 «Про внесення змін та доповнень до переліків підприємств, що підлягають корпоратизації, та графіків її проведення» та наказом Міненерго України від 15.06.95 № 106 комісією з корпоратизації державного підприємства «Західенерго»була проведена корпоратизація ДП «Західенерго».

27.12.2002 Міністерством палива та енергетики було затверджено перелік об'єктів нерухомого майна (будівлі і споруди), що увійшли до статутного фонду ВАТ «Західенерго»під час корпоратизації станом на 01.07.1995.

Відповідно до Переліку майна, наданого відповідачем 1, суспільно-торгівельний центр під інвентарним номером 85010 зазначений як такий, що перебуває в статутному фонді ВАТ «Західенерго».

Таким чином, суспільно-торговий центр на момент передачі позивачу перебував у колективній власності ВАТ «Західенерго», а отже вибув з державної власності в процесі корпоратизації зазначеного товариства.

Оскільки зазначене питання неодноразово з’ясовувалось сторонами, відповідна обставина знайшла своє підтвердження також і в листах Міністерства палива та енергетики України на адресу ДАЕК «Західенерго»№ 4-847/4 від 22.03.2000, в якому наведений перелік майна, серед якого і приміщення промтоварного, продуктового магазинів та ресторану у адміністративно-торгівельній частині суспільно-торгівельного центру, про яке зазначено, що перелічені об'єкти нерухомості увійшли та знаходяться у статутному фонді ДАЕК «Західенерго»відповідно до наказу Міністерства енергетики № 155 від 16.08.1995 (наказ про створення компанії ДАЕК «Західенерго»).

Крім того у матеріалах справи міститься лист від 19.04.2000 № 04/12-1-101 на адресу директора Ладижинської ТЕС «Про включення об'єктів соціально-побутового призначення до статутного фонду» із підтвердженням того, що будинок по вул. Кравчика, 2-4 (в даний час - суспільно-торгівельний центр) входить до статутного фонду компанії, про що в листі від 013-007 від 24.01.2000 голова правління ДАЕК «Західенерго»повідомляє регіональне відділення ФДМУ по Вінницькій області.

Також судом досліджений лист Мінпаливенерго України голові господарського суду Вінницької області № 04/12-1153 від 01.02.2001, підписаний заступником Міністра Саквою Ю.В., про те, що згідно із актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу ДАЕК «Західенерго»Міністерством енергетики та електрифікації України в 1995 році увійшли до статутного фонду будинок культури, спорткомплекс, промисловий і продовольчий магазини, їдальня № 3, аптека № 233, адміністративний центр, що розташовані в одній споруді.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачі доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надали.

З огляду на викладене суд вважає вимоги Ладижинської міської ради про визнання за нею права власності на окремий об’єкт нерухомого майна - громадсько-торгівельний центр, що знаходиться за адресою м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 4 та включає в себе літери А, A3, А5, А6, А7 з підвалом літера А/під - А5/під та вхідними майданчиками літери а, а1, а6, загальною площею 4552,30 кв. м. обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за Ладижинською міською радою (Вінницька обл., м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 4, код 04325621) право власності на громадсько-торгівельний центр, що знаходиться за адресою: м. Ладижин, вул. П. Кравчика, 4 та складається з літер А, А3, А5, А6, А7, з підвалом літера А/під-А5/під та вхідним майданчиком літери а, а1, а6, загальною площею 4552,3 кв. м.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Західенерго» в особі Ладижинської ТЕС (Вінницька обл., м. Ладижин, вул. Наконечного, 173, код 05470928) на користь Ладижинської міської радою (Вінницька обл., м. Ладижин, вул. П.Кравчика, 4, код 04325621) 85 (вісімдесят п’ять) грн. витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя

В.В. Сівакова