ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2008 р.

Справа № 3-16/4-08-34

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Михайлова М.В.,

суддів Тофана В.М., Журавльова О.О.

При секретарі Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін станом на 06.05.2008 р.:

від позивача: Кіташевський Д.А., за довіреністю;

від відповідача: Мамедова С.О., за довіреністю;

від 3-ї особи: Тіхонов Р.І., за довіреністю;

за участю представників сторін станом на 03.06.2008 р.:

від позивача: Кіхтенко О.С., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

від 3-ї особи: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці

на рішення господарського суду Одеської області від 17 березня 2008 року

у справі № 3-16/4-08-34

за позовом Одеської залізниці, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство транспорту та зв'язку України, м. Київ, пр-т Перемоги, 14

до Одеської міської ради, м. Одеса, пл. Думська, 1

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська залізниця звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просить суд визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право державної власності на об’єкт майстерні та підсобні приміщення загальною площею 146,6 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Іванівський переїзд, 10, що перебуває в повному господарському віданні ДП "Одеська залізниця".

Одеська міська рада проти позовних вимог щодо визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на вказаний у позовній заяві об’єкт нерухомості заперечувало, письмового відзиву на позовну заяву не надала.

Представник Міністерства транспорту та зв'язку України у судові засідання не з’явився, письмового відзиву не надав.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17 березня 2008 року справі №3-16/4-08-34 (суддя Д'яченко Т.Г.) у позові відмовлено повністю.

Рішення господарського суду Одеської області мотивоване тим, що з вимогами про захист права державної власності може звертатись уповноважений орган державної влади, яким у даному випадку є Фонд державного майна України, а за відсутності чітко визначеної позиції, викладеної у позовній заяві компетентного державного органу, суд не має підстав для розгляду заявлених позовних вимог по суті.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Одеської області від 17 березня 2008 року справі №3-16/4-08-34 скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Одеської залізниці - визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право державної власності на об’єкт майстерні та підсобні приміщення загальною площею 146,6 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Іванівський переїзд, 10, що перебуває в повному господарському віданні ДП "Одеська залізниця".

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд не повністю з’ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального та процесуального права, судом зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 03.06.2008 року.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та обставини, на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про управління об’єктами державної власності" встановлено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно ст. 2 цього Закону законодавство про управління об'єктами державної власності складається з цього Закону, Господарського кодексу України, Закону України "Про захист економічної конкуренції", інших законів України, якими можуть бути встановлені особливості управління окремими об'єктами державної власності або їх видами, та інших нормативно-правових актів з питань управління об'єктами державної власності.

Статтею 4 названого Закону визначені суб’єкти управління об’єктами державної власності, до яких належать і міністерства та інші органи виконавчої влади (далі –уповноважені органи управління), а ст. 6 зазначеного Закону встановлені повноваження уповноважених органів управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно пункту 1.1 Статут Одеської залізниці, наданого останньою до позову, Одеська залізниця –це територіально-галузеве об’єднання, а не державне підприємство як вказано у позовній заяві, оскільки згідно цього Статуту до складу Одеської залізниці входять державні підприємства, установи та організації –юридичні особи, які відповідно до ч. 5 ст. 62 Господарського кодексу (ГК) України не можуть входити до складу підприємства.

Тому Одеська залізниця, пред’являючи позов, невірно вказала позивачем Державне підприємство "Одеська залізниця", якого не існує згідно Статуту Одеської залізниці.

Крім того, позов пред’явлений про визнання права державної власності на будівлю за державою в особі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору –Міністерство транспорту та зв’язку України –уповноваженим органом управління державним майном. Цей орган управління майном є самостійним суб’єктом господарювання –юридичною особою, яка діє на підставі затвердженого в установленому порядку Положенні про неї, здійснює господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність прав та обов’язків), має відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов’язаннями.

Згідно ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі –позивачами і відповідачами –можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Права третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору визначені у ст. 27 ГПК України, які відрізняються від прав позивачів, вказаних у ст.ст. 1 і 24 названого Кодексу.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено, що юридична особа може пред’явити позов не у власних інтересах, а в інтересах іншої юридичної особи.

Положеннями п. і, ч.1 ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", функцію забезпечення захисту майнових прав держави на території України відповідно до законодавства, а за її межами –відповідно до чинних міжнародних договорів у межах своїх повноважень покладено на Фонд державного майна України.

Жодний орган з перелічених у ст. 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" повноваженнями забезпечення захисту майнових прав держави крім Фонду державного майна України Законом не наділений.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з вимогами про захист права державної власності може звертатись уповноважений орган державної влади, яким у даному випадку є Фонд державного майна України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку наданим доказам, справа розглянута у відповідності до діючих норм матеріального та процесуального права і тому підстав для скасування рішення не має.

Всі інші зауваження, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги з підстав викладених вище.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.99, 101, 103,105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської залізниці на рішення господарського суду Одеської області від 17 березня 2008 року у справі №3-16/4-08-34 залишити без задоволення, рішення господарського суду –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                               М.В. Михайлов

Суддя:                                                                       В.М. Тофан

Суддя:                                                                        О.О. Журавльов