ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 р.

№ 20/592/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Офіс-Маркет"

на рішення господарського суду Запорізької області від 13.12.2007р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008р.

у справі №20/592/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мдіна, ЛТД"

до                      Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Маркет"

про                    стягнення 7 298,29 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Маловічко Г.А. –директор,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мдіна, ЛТД" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Маркет" і просило суд стягнути з останнього 7 298,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати отриманого від позивача товару.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.12.2007р. (суддя Гандюкова Л.П.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008р. (головуючий, суддя Коробка Н.Д., судді Колодій Н.А., Мірошниченко М.В.), позов задоволено повністю: присуджено до стягнення з відповідача 7 298,29 грн. боргу.

Вказані судові акти мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати отриманого ним від позивача товару, що суперечить ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити позов без розгляду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскаржувані рішення та постанова є обґрунтованими, оскільки в них повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, що спростовує доводи скаржника про зворотне.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Судами двох інстанцій встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рахунку-фактури №2357м від 30.03.2007р. відповідачем було отримано від позивача товар на загальну суму 7 298,29 грн., що підтверджується видатковою накладною №2357м від 31.03.2007р. та довіреністю серії ЯКЮ №363721 від 30.03.2007р., виданою ТОВ "Офіс-Маркет" на ім’я Маловічка Г.А. на отримання від позивача цінностей за рахунком-фактурою №2357м від 30.03.2007р.

Такі дії сторін в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов’язки, аналогічні зобов’язанням за договором купівлі-продажу. Ці дії згідно ст.ст.11, 655, 692 ЦК України є підставою виникнення у відповідача обов’язку сплатити заборгованість за отриманий товар.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки строк виконання відповідачем зобов'язання по оплаті отриманого ним від позивача за накладною товару не визначений, то колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що направлене позивачем на адресу відповідача повідомлення №8/ю від 17.09.2007р., отримане останнім 30.10.2007р., слід розглядати у розумінні ст.530 ЦК України як пред'явлення вимоги щодо виконання зобов'язання. З врахуванням пільгового строку для виконання відповідачем заявленої вимоги (сім днів), відповідач мав виконати свої зобов'язання з оплати отриманого товару до 06.11.2007р.

Відповідно до 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.7 ст.193 ГК України).

В силу ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Враховуючи встановлений судами двох інстанцій факт отримання відповідачем від позивача товару, а також наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 7 298,29 грн., колегія суддів вважає правильним висновок судів двох інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім договірних зобов'язань щодо оплати отриманого ним товару.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, про неотримання ним від позивача товару колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

У матеріалах справи міститься копія довіреності серії ЯКЮ №363721 від 30.03.2007р. на отримання цінностей, яка була додана позивачем до позовної заяви, відповідно до якої ТОВ "Офіс-Маркет" довірила Маловічку Г.А. отримати від ТОВ "Мдіна ЛТД" за рахунком-фактурою №2357м від 30.03.2007р. товар, найменування та кількість якого відповідає найменуванню та кількості отриманого товару по видатковій накладній №2357м від 31.03.2007р.

Відповідно до п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Враховуючи наявність у позивача довіреності серії ЯКЮ №363721 від 30.03.2007р. на отримання товарно-матеріальних цінностей, виданої відповідачем, твердження останнього про неотримання ним товару за цією довіреністю, є безпідставними.

Окрім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, належних доказів втрати вказаної довіреності, яка в силу п.3 названої Інструкції є документом суворої звітності, відповідачем всупереч ст.33 ГПК України не надано, а витяг із журналу обліку та видачі довіреностей, наказ по підприємству №9 від 30.03.2007р. не є належними доказами в розумінні ст.34 ГПК України. Ними могли б бути результати розгляду звернення до органів внутрішніх справ та результати службової перевірки з приводу зникнення довіреності серії ЯКЮ №363721 від 30.03.2007р. Проте, як встановлено судом, відповідач не звертався до органів внутрішніх справи з відповідною заявою та не проводив на підприємстві службової перевірки.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України. Відповідно до ч.2 ст.111 ГПК України не допускається посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс-Маркет" залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.04.2008р. у справі №20/592/07 - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій