ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2008 р.

№ 5/391

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Губенко Н.М.,

Барицької Т.Л.,

Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродторгсервіс"

на рішення

господарського суду Полтавської області від 01.02.2008 року

у справі

№ 5/391

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродторгсервіс"

до

Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод"

про

стягнення 2 694 798, 48 грн.,

за участю представників сторін від:

позивача:

Коломійченко В.І. (дов. № б/н, 28.11.2006 року);

відповідача:

не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У червня 2007 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродторгсервіс" (далі –позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 2 694 798, 48 грн. боргу за договором купівлі-продажу на умовах товарного кредиту №2/25ТК від 25.06.2004 року.

22.11.2007 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог на суму 1 067 758,55 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.02.2008 року (далі - рішення) позовні вимоги задоволено. За рішенням суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача: вартість меляси бурякової у розмірі 1 466 128,28 грн., відсотки за надання товарного кредиту у розмірі 379903,62 грн, індекс інфляції від суми відсотків за користування товарним кредитом та від суми несплаченого товару у розмірі 343 689,05 грн., пеня у розмірі подвійної ставки НБУ від суми відсотків за користування товарним кредитом та від суми несплаченого товару, за кожен день прострочки у розмірі 155 623,06 грн., 10 відсотків річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами в розмірі 349 453,94 грн., 25 500,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Заяву позивача про збільшення позовних вимог місцевий господарський суд залишив без задоволення, мотивуючи тим, що позивач не надав доказів того, що саме спричинило збільшення розміру позовних вимог та розрахунку збільшеної суми позовних вимог, тобто, що саме збільшив позивач: суму основного боргу, штрафних санкцій, чи інше.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Полтавської області від 01.02.2008 року, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення місцевого господарського суду, збільшивши розмір суми, що підлягає до стягнення, додатково стягнувши з відповідача 1 067 758,55 грн. (вартості меляси бурякової), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 22 ГПК України в частині права позивача до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу на час розгляду справи в касаційній інстанції суду надано не було, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення, що оскаржується.

Представники відповідача в судове засідання не з’явилися, хоча про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.07.2007 рокупорушено провадження у даній справі шляхом прийняття до розгляду позовної заяви про стягнення з відповідача 2 694 798, 48 грн. боргу за договором купівлі-продажу на умовах товарного кредиту №2/25ТК від 25.06.2004 року.

Під час розгляду даної справи, до прийняття рішення позивач 22.11.2007 року подав заяву про збільшення позовних вимог на суму 1 067 758,55 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції залишив без задоволення заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач не надав доказів того, що саме спричинило збільшення розміру позовних вимог та розрахунку збільшеної суми позовних вимог, тобто, що збільшив позивач: суму основного боргу, штрафних санкцій, чи інше.

Однак, колегія суддів визнає такі висновки помилковими, оскільки стаття 22 Господарського процесуального кодексу України надає позивачу право збільшити позовні вимоги, в тому числі шляхом доповнення первісних вимог додатковими вимогами.

Таким чином, місцевим господарським судом при прийняті рішення від 01.02.2008 року грубо порушено вимоги вказаної статті, шляхом не прийняття до розгляду збільшення позовних вимог та подальшого неповного розгляду позовних вимог.

Водночас в силу ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 38 ГПК України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаній витребувати від підприємств та організацій документи і матеріали, необхідні для вирішення господарського суду.

Отже, приймаючи рішення у справі суд належним чином не дослідив і не перевірив, що саме спричинило збільшення розміру позовних вимог, чим порушив вказані вище зазначені норми Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Рішення місцевого господарського суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 1115, ч.2 ст.1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одного доказу над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з наведеного, рішення у даній справі підлягає скасуванню як прийняте внаслідок порушення судом попередньої інстанції норм процесуального законодавства (ст. ст. 22, 101 Господарського процесуального кодексу України), а справа –направленню до місцевого господарського суду на новий розгляд з врахуванням змінених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродторгсервіс" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 01.02.2008 року у справі № 5/391 скасувати.

3. Справу № 5/391 передати на новий розгляд до господарського суду Полтавської області в іншому складі суду.

Судді:                                                                                   Н.М. Губенко

Т.Л. Барицька

С.Р. Шевчук