ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№
9/429-07

Вищий
господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого
судді

Овечкіна
В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В.,

Цвігун
В.Л.,

розглянув
касаційну скаргу

Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
11.03.08 Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у
справі

№9/429-07  господарського суду Київської області

за
позовом

Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

до

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2

про

зобов'язання
усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та стягнення 10880 грн.

У
справі взяли участь представники сторін:

від
позивача: ОСОБА_3, довір. від 03.08.07

від
відповідачів: ОСОБА_4, довір. від 06.11.07

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду  Київської області
від 15.01.2008 (суддя Є. Євграфова), залишеним без змін постановою Київського
міжобласного господарського суду від 11.03.2008 (судді: Т. Писана,                        Г. Мостова, І.
Фаловська) в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та стягнення 10800 грн. відмовлено за їх недоказаністю.

Позивач
-підприємець ОСОБА_1в поданій касаційній скарзі просить скасувати прийняті у
справі судові акти; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вважає, що суди не керувалися ст. 27 Закону України "Про оренду
землі" та ст. 152 Земельного кодексу України щодо захисту прав орендаря
земельної ділянки.

В
порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суди
неповно з'ясували обставини справи і, як наслідок, безпідставно застосували
Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках. Відповідно ліцензії
позивач займається діяльністю з внутрішніх перевезень пасажирів та їх багажу на
таксі. Земельна ділянка знаходиться біля залізничного вокзалу і
використовується для посадки пасажирів, а не для зберігання транспорту. Суди
безпідставно вказали, що позивачем не надано доказів введення в експлуатацію
автостоянки і зазначили, що місце розташування орендованої земельної ділянки не
конкретизовано. Ними не досліджені матеріали справи, які свідчать про те, що
план земельної ділянки затверджений всіма міськими службами, в т.ч. ДАІ, яка
давала дозволи на дорожню розмітку та дорожні знаки. Судом не досліджувалися
надані позивачем протокол наради в.о. голови райдержадміністрації від
06.03.2006, в якому підтверджується факт зазіхання відповідача на земельну
ділянку позивача; відповідь прокуратури від 06.03.06, яка підтверджує звернення
позивача до правоохоронних органів за захистом від неправомірних дій
відповідача; відповідь міського голови від 23.06.2006 № 421, яка доказує факт
системного порушення права оренди позивача; постанову Миронівського райсуду від
24.01.2007, що засвідчує факт перебування автомобіля відповідача на орендованій
земельній ділянці позивача; висновки міліції від 12.02.2007, 12.04.2007,
06.07.2007, які підтверджують факт постійного перебування автомобіля -таксі
відповідача на орендованій позивачем землі.

Судами
не застосовані ст. ст. 43, 44, 47 Господарського кодексу України, які
гарантують свободу підприємницької діяльності та захист з боку держави майнових
прав підприємця.

Ознайомившись
з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими
інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин,
дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга   підлягає
задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно
ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду з позовними
вимогами про захист порушеного права на оренду земельної ділянки шляхом
заборони відповідачу ОСОБА_2 розміщати свій автомобіль на земельній ділянці
ОСОБА_1орендуємої по договору від 30.12.2005 і за яку сплачується орендна плата
1261 грн. 44 коп. (12614 грн. на рік), а також про стягнення завданих збитків.

Попередні
судові інстанції відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що
автостоянка не облаштована належним чином і що позивач не довів в суді, що
відповідач систематично перебуває на орендованій позивачем земельній
ділянці.

Колегія
суддів такий висновок судів вважає передчасним з огляду на наступне.

Захист
прав на земельну ділянку передбачений ст. 152 Закону України. Землекористувач може
вимагати усунення будь-яких  порушень його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Негаторний позов пред'являється коли інші особи
перешкоджають власнику землі належним чином користуватися нею. Підставою позову
є правовстановлюючі документи на землю та факти, що підтверджують дії
відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним своїх
правомочностей.

Суди
попередніх інстанцій в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України неповно і не об'єктивно дослідили обставини справи та надані
позивачем документи. Зокрема, ними не досліджено яка конкретно земельна ділянка
відведена позивачу в оренду (проект відведення), схема автостоянки таксі (арк.
81), якими позначками стоянка означена (арк. 76-80). Не надана оцінка фактам,
встановленим робітниками Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області
(арк. 42-44); акту ТОВ "Шериф", яке охороняє орендовану автостоянку
таксі (арк.28); постанові Миронівського райсуду Київської області від
24.01.2007, якою встановлений факт знаходження автомобіля відповідача на
земельній ділянці позивача (арк. 41). Судом не застосована ст. 35
Господарського процесуального кодексу України.

Для
прийняття рішення судом суттєве значення мають правильна оцінка доказів, їх
об'єктивний розгляд в сукупності, керуючись законом

Доводи
касаційної скарги заслуговують на увагу. В даному випадку справа розглянута з
порушенням вимог процесуального законодавства, ст. 35, 38, 43 Господарського
процесуального кодексу України та без застосування норм матеріального права, що
регулюють спірні відносини, зокрема, ст. 95, 152, 156, 157 Земельного кодексу
України.

За
таких обставин на підставі ст. 11110 Господарського процесуального
кодексу України прийняті у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа
-направленню на новий розгляд.

Під
час повторного розгляду необхідно усунути зазначені порушення; ретельно, повно
та об'єктивно дослідити всі обставини справи та представлені докази, надати їм
належну юридичну оцінку і винести на підставі встановленого обгрунтоване,
законне рішення суду.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати
рішення господарського суду Київської області від 15.01.2008 та постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.03.2008 у
справі № 9/429-07.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий,
суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.
Чернов

В. Цвігун