ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 34/618

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Рогач Л.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2008

у справі

господарського суду м. Києва

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Консалтентс"

про

стягнення 40212,81 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Ряба В.В. –дов. № 256/11.5.2 від 01.07.2008; Беседін В.І.- дов. № 131/17.3.2 від 07.11.2008

від відповідача:

Оленченко О.В.- дов. № 13 від 16.01.2008

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського м. Києва від 23.01.2008 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 09.04.2008 Київського апеляційного господарського суду рішення господарського суду м. Києва від 23.01.2008 залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач отримав кошти на підставі договору, додатків № №1,2 до договору та виставлених на їх підставі рахунків-фактур.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ВАТ "ВТБ Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати посилаючись на те, що судами неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст. ст. 509, 614, 901 Цивільного кодексу України, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що 07.06.2007 ВАТ "ВТБ Банк" (замовник) та ВАТ "Юнайтед Консалтентс" (виконавець) уклали договір про надання послуг №30-06/07R відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати за оплату послуги по пошуку та підбору кандидатів на посади у відповідності з вимогами, зазначеними в замовлені на пошук та підбір кандидата.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором.

Пунктами 2.1.2, 2.2.1, 2.2.2 договору передбачено, що одним із обов'язків виконавця є надання замовнику для підписання оформлене належним чином замовлення на пошук та підбір кандидата. Обов’язком замовника є оплатити вартість послуг виконавця у порядку, розмірах і терміни, зазначені в даному договору і/або додатках до нього. Замовник зобов’язаний вчасно надати виконавцю повну інформацію необхідну для виконання останнім своїх обов’язків та підписати у дводенний термін надане виконавцем для підписання замовлення на пошук та підбір кандидата.

Відповідно до пунктів 3.2.1., 3.2.2 договору замовник, після підписання кожного замовлення, у продовж 3-х днів з моменту виставлення виконавцем рахунку перераховує виконавцю передплату в розмірі 30% від вартості послуг за даним замовленням в тому числі ПДВ в розмірі 20 %, передплата є безповоротною і використовується на часткове погашення витрат виконавця на виконання умов даного договору.

Пунктом 3.2.4 договору сторони обумовили, що остаточний розрахунок за надані виконавцем послуги здійснюється замовником впродовж десяти банківських днів на підставі виставленого рахунку після підписання акту приймання здачі робіт.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу замовлення на пошук та підбір кандидата №1 та №2, оформлені як додатки №1 та №2 до договору, та виставив позивачу рахунки-фактури №СФ-0000076 від 13.07.2007 та №СФ-0000077 від 13.07.2007 на суму 19 559,90 грн. кожний, для сплати передплати в розмірі 30% від вартості послуг відповідно до умов договору.

Господарським судом також встановлено, що позивач перерахував відповідачу 39119,80 грн. У рядку "Призначення платежу" платіжних доручень зазначено, що оплата здійсненна за послуги з пошуку та відбору кандидатів за договором № 30-06/07R від 07.06.2007, згідно рахунків фактур № СФ-0000077 від 13.07.2007 та №СФ-0000076 від 13.07.2007.

Відповідач направив позивачу підписані ним акти приймання-передачі робіт від 12.09.2007 за договором №30-06/07R від 07.06.2007, замовлення №1 від 13.07.2007, рахунок-фактура №СФ-0000076 від 13.07.2007 та замовлення №2 від 13.07.2007, рахунок-фактура №СФ-0000077 від 13.07.2007 кожен на суму 16 299,92 грн., ПДВ 3 259,98 грн., загальна вартість 19 559,90 грн., а також звіти про виконану роботу згідно додатків № 1 і № 2.

Пунктом 4.2. договору сторони погодили, що замовник у дводенний термін повинен розглянути і повернути підписаний примірник акту виконавцю. Якщо у дводенний термін підписаний примірник акту не повертається останньому, послуга вважається виконаною.

За твердженням позивача, відповідачем отримано кошти без достатньої правової підстави шляхом виставлення відповідних рахунків, та не повернуто на вимогу позивачу, у відповідності зі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно одержані грошові кошти.

Як встановлено господарськими судами, відповідач отримав кошти на підставі договору, додатків №1, №2 до договору та виставлених на їх підставі рахунків-фактур.

Договір є чинним і не оспорювався сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 09.04.2008 Київського апеляційного господарського суду зі справи № 34/618 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф.Костенко

Л.І.Рогач