ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08                                                                                           Справа № 2-453/07

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників:

від скаржника (позивача) – з”явився,

відповідача – з”явився,

розглянув апеляційну скаргу Величка Ярослава Миколайовича, смт.Ясниська Яворівського району

на рішення Франківського районного суду м.Львова від 12.10.2007 року, суддя Дячишин В.Ф., у справі № 2-453/07

за позовом Величка Ярослава Миколайовича, смт.Ясниська Яворівського району

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Привокзальний ринок», м.Львів

про визнання недійсним рішення зборів,

в с т а н о в и в :

рішенням Франківського районного суду м.Львова від 12.10.2007 року відмовлено в позові Величка Ярослава Миколайовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Привокзальний ринок»про поновлення позивача в числі учасників товариства з урахуванням його частки в розмірі 1,94% та визнання недійсними рішення зборів учасників товариства від 02.12.2002 року, оформленого протоколом №1 про виключення його з числа учасників товариства та перерозподілу часток з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду за відновленням порушеного права та відсутності поважності причин для його поновлення.

При цьому, місцевим судом встановлено що право позивача порушено, проте з врахуванням того, що позивачу стало відомо про порушення його права 18.12.2002 року, а з позовною заявою про поновлення його в число учасників до ТзОВ "Привокзальний ринок" він звернувся 07.02.2006 року, тобто з порушенням трьохрічного строку позовної давності, тому його порушене право не підлягає захисту із-за пропуску строку позовної давності.

В апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що неправильність рішення полягає у помилковому визначенні початку перебігу строку позовної давності в спірному випадку, оскільки такий необхідно відраховувати з моменту державної реєстрації змін до установчих документів. Скаржник зазначає, що таке положення передбачено п.13.5 Статуту товариства, згідно якого учасник вважається виключеним з товариства з моменту державної реєстрації змін до установчих документів про це, які в спірному випадку зареєстровані у 2005 році.

Скаржник також покликається на відсутність і інших ознак що характеризують виключення його з товариства, встановлених Статутом, а саме виплати належної йому частини майна товариства та частини прибутку, одержаного товариством протягом року, в якому він вийшов з товариства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом, оскільки Величко Я.М. довідався про порушення свого права 18.12.2002 року, а з позовною заявою про поновлення його в число учасників ТзОВ "Привокзальний ринок" він звернувся 07.02.2006 року про що є докази.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням зборів учасників ТзОВ "Привокзальний ринок" від 02.12.2002 року вирішено питання про виключення Величко Я.М. з числа учасників товариства; про виключення з числа учасників товариства інших учасників; про передачу згоди на переуступку учасниками своїх часток у статутному фонді товариства; про затвердження розподілу часток у статутному фонді товариства.

Як вбачається з протоколу вказаних зборів, під час їх проведення позивачем було запропоновано внести зміни до порядку денного, а саме заслухати звіт голови товариства, директора та структурних підрозділів з метою оцінки їх діяльності. Проте, вказане питання зборами не підтримано, внаслідок чого позивач залишив збори. Під час відсутності позивача, загальними зборами прийнято рішення про виключення його з числа учасників товариства, а також питання щодо перерозподілу часток тих учасникі товариства, яких було виключено з товариства і які подали заяви про вихід з нього.

Ст.128 Цивільного кодексу України, ст.ст.64,72 Закону України "Про господарські товариства" передбачено можливість виключення учасника повного товариства, учасників товариств з обмеженою відповідальністю, які систематично не виконують чи неналежним чином виконують свої обов'язки або перешкоджають досягненню цілей товариства.

Аналогічна вимога передбачена статутом ТзОВ "Привокзальний ринок" від 08. 07.1998 року, згідно якої учасник товариства, який неналежним чином виконує обов"язки

або своїми діями чинить перепони для досягнення товариства своїх статутних

завдань може бути виключений з товариства на основі одностайно прийнятого

рішення зборів учасників. При цьому учасник (його представник) участі в

голосуванні не бере.

Проте, рішення про виключення учасника з господарського товариства повинно бути обґрунтовано причинами такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов’язків стали підставою виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою визнання такого рішення недійсним за позовом даного учасника.

Суд також повинен дослідити всі обставини, пов»язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків у зв»язку з діями (бездіяльністю) учасника. Якщо негативні наслідки ще не настали, потрібно правильно визначити вірогідність їх настання. Необхідно встановити причинний зв»язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товаритсва, а також дослідити мотиви поведінки учасника та форму вини.

В спірному випадку, відповідачем не доведено та не представлено жодних доказів в підтвердження здійснення виключеним учасником дій щодо систематичного невиконання чи неналежного виконання обов»язків та перешкоджання своїми діями досягненню цілей товариства. Відповідачем не представлено ні доказів доручення позивачу виконання певних обов»язків, ні відмов їх від виконання цих обов»язків чи неналежне виконання, не представлено доказів вчинення дій, які перешкоджали досягненню цілей товариства та не доведено в чому ці порушення полягають.

Крім цього питання про виключення позивача не було включено до порядку денного зборів учасників товариства, що є безумовною підставою для визнання цього рішення недійсним та правильно встановлено місцевим судом.

Разом з тим, відповідно до ст.71 ЦК УРСР (чинного на момент виникнення права на позов –грудень 2002 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Тобто строк позовної давності на оскарження спірного рішення минув в грудні 2005 року.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України його правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки на момент набрання чинності ЦК України строк пред'явлення даного позову, встановлений ЦК УРСР, не закінчився, суд першої інстанції правомірно застосував ЦК України щодо правил про позовну давність.

Згідно ст.256 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно ст.257 ЦК України позовна давність встановлена тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачу про прийняття оскаржуваного рішення щодо виключення його з числа учасників стало відомо в грудні 2005 року. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався про поновлення його в число учасників ТзОВ "Привокзальний ринок" заявами від 18.12.2002року та від 20.12.2002року, що свідчить про наявність в нього інформації щодо порушення його права на момент подачі цих заяв.

Покликання скаржника на те, що початок перебігу строку позовної давності в спірному випадку слід відраховувати з моменту державної реєстрації змін до установчих документів, оскільки згідно п.13.5 статуту товариства учасник вважається виключеним з товариства з моменту державної реєстрації змін до установчих документів про це, судом до уваги не приймається, оскільки дане положення передбачає момент виключення учасника з товариства, а позивач оскаржує рішення зборів учасників товариства, право на оскарження якого у позивача виникло згідно ст.261 ЦК України з моменту, коли йому стало відомо про прийняття цього рішення.

З вищенаведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Величко Я.М. довідалася про порушення свого права 18.12.2002 року, з позовною заявою про поновлення його в число учасників ТзОВ"Привокзальний ринок" та визнання рішення зборів недійсними звернувся лише 07.02.2006 року, що свідчить про пропущення ним строку позовної давності звернення з таким позовом.

Відповідно до пунктів 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Судом не встановлено обставин, які об'єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду з даним позовом до закінчення встановленого строку, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції. Не встановлено судом і підстав для зупинення або переривання перебігу позовної давності.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення Франківського районного суду м.Львова від 12.10.2007 року в справі за номером 2-453/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Величко Ярослава Миколайовича –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

Р.І.Марко