О С П О Д А Р С Ь К И Й   С У Д
РІШЕННЯ

09 червня 2008 р.
справа № 2/246/10

За позовом:          фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до                    комунального підприємства
„Чернігівське міське  шляхове управління”

м. Чернігів, вул. Пушкіна,
1

3-я особа без самостійних вимог на
стороні відповідача

фонд
комунального майна Чернігівської міської ради

м. Чернігів, вул.
Мстиславська, 8

3-я особи без самостійних вимог на стороні відповідача

Чернігівська
міська рада.

про          про визнання
частково недійсним по договору, визнання права на строкове платне

користування майном

Суддя Михайлюк
С.І.

Від позивача:
не з'явився

Від відповідача:  не з'явився

Від фонду комунального майна:  не з'явився

Від Чернігівської міської ради:
головний спеціаліст юридичного відділу Тимошенко О.А.

Заявлений позов про   визнання п. 10.6. договору оренди нерухомого
майна від 14.02.2006р. № 8, що належить територіальній громаді м. Чернігова,
укладеного між сторонами, недійсним в частині слова „тільки” та про визнання
права позивача на строкове платне користування майном -частиною приміщення
(підземного переходу „Україна”) по проспекту Миру в м. Чернігові  площею 9,8 кв.м., яке було передано йому  відповідачем на підставі вказаного договору
оренди майна, строком до 15.02.2008р. включно на умовах, передбачених цим
договором.

Позов мотивований тим, що згідно з
п. 10.6. договору термін його дії може бути продовженим тільки шляхом
укладення додаткової угоди за наявності письмової заяви орендаря, наданої
орендодавцю протягом місяця до закінчення строку дії договору,  що суперечить ч. 2 ст. 17 Закону України „Про
оренду державного та комунального майна”, ст. 764 ЦК України, ч. 4 ст. 284 ГК
України, за якими не вимагається укладення між сторонами у письмовій формі
додаткової угоди або іншого документу; дія договору оренди продовжена до
15.02.2008р.

Відповідач подав відзив на позов,
зазначає, що чинність договору припинена 15.10.2007р., пункт договору не
суперечить законодавству, оскільки укладено відповідно до типового договору, на
виконання рішення господарського суду Чернігівської області від 02.02.2006р.,
відповідно до ст.ст. 6, 598, 628, 629, 631 ЦК України; в порядку, передбаченому
ст. 188 ГК України, жодних заяв від позивача про зміну істотних умов договору
оренди не надходило. Згідно з відзивом відповідач просить  залучити до розгляду справи в якості 3-ї
особи  без самостійних вимог на предмет
спору управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради,
оскільки згідно з листом УЖКГ Чернігівської міської ради  від 04.05.2007р. № 401  договори оренди на 2007-2008роки укладатися
(продовжуватися) не будуть.

Представники третіх осіб у судових
засіданнях позовні вимоги не підтримали.

Розгляд справи зупинявся.

Про розгляд справи   09.06.2008р. відповідача та фонд
комунального майна Чернігівської міської ради повідомлені належним чином, проте
їх представники у судове засідання не з'явилися,  причин не повідомили. Заяв чи клопотань від
них не надходило.

Ухвала з повідомленням дати, часу
та місця судового засідання направлялася позивачеві за адресою, яка вказана в
позовній заяві -АДРЕСА_1 (відповідає місцю проживання фізичної
особи-підприємця,  яке зазначено в свідоцтві
про державну реєстрацію НОМЕР_1), проте повернулася до суду без вручення з
відміткою відділення поштового зв'язку про те, що  за вказаною адресою адресат не проживає.

Ухвала з повідомленням дати, часу
та місця судового засідання направлялася позивачеві і за адресою, вказаною у
рішенні господарського суду Чернігівської області від 02.02.2006р. у справі №
15/252/13 -м. Чернігів. вул. Інтернаціоналістів, 55, кв. 2, проте повернулася
до суду  без вручення адресату у зв'язку
із закінченням терміну зберігання.

Позивач не  повідомляв суд про зміну місця знаходження.
Суд не зобов'язаний здійснювати розшук позивача.

Дослідивши матеріали, суд

в с т а н о в
и в:

14.02.2006р. між сторонами укладено
договір оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м.
Чернігова № 8, відповідно до умов якого орендодавець (відповідач) передає, а
орендар (позивач) приймає в строкове платне користування окреме індивідуально
визначене майно, яке знаходиться на балансі позивача  та складається  з частини приміщення (підземного переходу
„Україна”) по проспекту Миру, площею 9,8 кв.м., вартістю 945,7 грн..

Згідно з п. 10.1. договір діє з
14.02.2006р. до 15.10.2006р. включно.

Пунктом 10.6. визначено, що термін
дії договору може бути продовжено тільки шляхом укладання  додаткової угоди за наявності письмової заяви
орендаря, наданої орендодавцю протягом місяця до закінчення строку дії
договору.

За актом від 14.02.2006р.  відповідач передав, а позивач прийняв в
тимчасове платне користування об'єкт оренди.

Позивач вважає, що п. 10.6. договору
в частині слова „тільки” має бути визнаний недійсним  на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України, оскільки така редакція суперечить нормам ч.2 ст. 17 Закону України
„Про оренду державного та комунального майна”, ст. 764 ЦК України та ч. 4. ст.
284 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України
на вимогу однієї із сторін господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, може бути визнане судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст.
203 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог щодо неможливості суперечення його змісту цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, є підставою
недійсності правочину.

Суд не знаходить підстав для
твердження,  що в момент вчинення           зміст правочину -договір оренди
нерухомого майна, що належить територіальній громаді міста Чернігова № 8  від 14.02.2006р., в частині слова „тільки” п.
10.6.   суперечить законодавству,
виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 ст. 17 Закону
України „Про оренду державного та комунального майна”  (надалі Закон 2269-12) встановлено,  що термін договору оренди визначається за
погодженням сторін;   у  разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов
договору  оренди  протягом
одного  місяця  після закінчення  терміну дії договору він вважається
продовженим на той самий  термін  і
на  тих  самих
умовах,  які  були
передбачені договором.

Частиною 4 ст. 284 ГК України
передбачено, що строк  договору оренди
визначається за погодженням сторін; у разі відсутності заяви однієї із сторін
про припинення або зміну умов  договору  оренди
протягом  одного  місяця
після закінчення строку дії договору він
вважається  продовженим  на
такий  самий строк і на тих самих
умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ст.  764 ЦК України,  якщо
наймач   продовжує   користуватися   майном
після закінчення  строку договору
найму,  то,  за відсутності заперечень наймодавця протягом
одного місяця,  договір вважається  поновленим на строк, який був раніше
встановлений договором.

Відповідно до   чч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають
право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в
договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо
в цих актах прямо вказано про це, а також у разі,  якщо обов'язковість  для сторін положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частина 2 ст. 17 Закону 2269-12, ч.
4 ст. 284 ГК, ст. 764 ЦК України
визначають правила  вирішення
питання  щодо продовження строку
(терміну) дії договору у ситуації, коли
договором не врегульовано  порядку
продовження строку дії договору та не встановлюють імперативні правила
продовження  строку дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 180 ГК України
умови договору, визначені угодою сторін, спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, та і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства
становлять зміст  господарського
договору.

В п. 10.6. договору  відобразилися
домовленості  сторін  щодо порядку продовження терміну дії
договору.

Окрім того, рішенням господарського
суду Чернігівської області від 02.02.2006р. у справі № 15/252/13 за позовом
комунального підприємства „Чернігівське міське шляхове управління” до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 визначені умови договору, на яких  СПД ОСОБА_1
мала укласти договір оренди  комунального
майна з КП „Чернігівське міське шляхове управління”. Серед цих умов п. 10.6.
-термін дії договору  може бути
продовжено тільки шляхом укладання додаткової угоди за наявності письмової
заяви орендаря, наданої орендодавцю протягом місяця до закінчення строку дії
договору. Докази, які б вказували, що рішення суду не набрало законної сили,
відсутні. Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Рішенням Чернігівської міської
ради  від 28.09.2004р.  затверджений типовий договір оренди
індивідуально визначеного  (нерухомого
або іншого) майна, що належить територіальній громаді м. Чернігова, згідно з п.
10.6. якого термін дії договору може бути продовжено тільки шляхом укладання
додаткової угоди за наявності письмової згоди орендаря , наданої орендодавцю
протягом місяця до закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону
2269-12 укладений  сторонами  договір
оренди  в частині істотних умов  повинен
відповідати  типовому  договору оренди відповідного майна.  Типові
договори  оренди  державного  майна
розробляє   і затверджує  Фонд державного майна України,  типові договори оренди майна,  що належить Автономній Республіці  Крим
або  перебуває  у комунальній   власності,
затверджують  відповідно  Верховна
Рада Автономної  Республіки  Крим
та  органи місцевого
самоврядування.

Істотними є умови, визнані такими
за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на
вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 ГК України).

Отже, згідно з п. 10.6. термін
договору оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м.
Чернігова № 8, що укладений сторонами 14.02.2006р.,  може бути продовжено тільки шляхом укладання
додаткової угоди за наявності письмової заяви орендаря, наданої орендодавцю
протягом місяця до закінчення строку дії договору.  При цьому, як випливає з цього пункту,
додаткова угода має бути укладена письмово.

Заява позивача від 23.05.2007р. до
відповідача, в якій вказується, у т.ч. про направлення 14.09.2006р. заяви щодо
продовження дії договору № 8 від 14.02.2006р., не є належним доказом
направлення орендареві письмової заяви протягом місяця до закінчення строку дії
договору від 14.02.2006р.,  оскільки
відправлення заяви не підтверджене поштовими документами. Також відсутні інші
докази, які б вказували про направлення цієї заяви (одержання її
відповідачем).

Прийняття відповідачем від позивача
оплати  коштів за оренду приміщення у
підземному переході за березень, квітень 2007р. по прибутковому касовому ордеру
№ 34 від 03.05.2007р.,  оплата позивачем
відповідачеві за оренду згідно з квитанціями № 1 від 17.04.2007р., № 5 від
31.05.2007р.,  № 2 від 09.07.2007р., від
16.01.2007р., № 13 від 13.08.2007р., № 1 від 01.03.2007р. в силу наведеного
вище не є належними доказами домовленості сторін  про продовження строку дії саме договору  від 14.02.2006р. № 8.

Надані позивачем квитанції № 10 від
11.09.2006р., № 8 від 26.10.2006р., від 15.11.2006р., від 25.12.2006р. не
свідчать про оплату за оренду, оскільки призначенням платежу  вказано „за послуги”.

Відповідно до п. 10.7. чинність
договору  від 14.02.2006р.  припиняється, у т.ч. внаслідок закінчення
строку, на який його було укладено.

Припинення договору оренди  у разі закінчення строку, на який його було
укладено, передбачено і ч. 2 ст. 26 Закону 2269-12.

Таким чином, договір оренди  нерухомого майна, що належить територіальній
громаді м. Чернігова № 8, укладений сторонами 14.02.2006р.,  припинив свою дію, починаючи з 16.10.2006р.

В позовних вимогах слід відмовити
повністю.

Клопотання відповідача про
залучення до розгляду справи в якості 3-ї особи
без самостійних вимог на предмет спору управління житлово-комунального
господарства Чернігівської міської ради відхиляється,  оскільки не наведені достатні обґрунтування,
які   б вказували, що рішення з
господарського спору може вплинути на права і обов'язки УЖКГ  щодо однієї із сторін.

Враховуючи викладене, а також
керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в
:

У позові відмовити повністю.

Суддя
С.І. Михайлюк

11.06.08