ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2008 р.

№
К17/252-07

Доповідач -суддя Плюшко
І.А.

Вищий господарський суд України у складі  колегії суддів:

Плюшка
І.А. - головуючого,

Разводової
С.С.,

Самусенко
С.С.

розглянувши у
відкритому

судовому засіданні
касаційну

скаргу           Акціонера Відкритого акціонерного товариства
"Козаровицьке" ОСОБА_1

на
рішення           Господарського суду Київської області
від 05.12.2007 року

та
на постанову          Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 13.02.2008 року

у
справі          № К17/252-07

господарського
суду          Київської області

за
позовом          Акціонера Відкритого акціонерного
товариства "Козаровицьке" ОСОБА_1

до           Відкритого акціонерного товариства
"Козаровицьке"

Третя
особа          ОСОБА_2

про          визнання рішення правління недійсним

за
участю представників:

позивача
-      ОСОБА_3 -довіреність від
14.09.2007 року (присутній у судовому засіданні 20.05.2008 року)

ОСОБА_4 -довіреність від 26.05.2008 року
(присутній у судовому засіданні 27.05.2008 року)

відповідача
-           Губіна Є.О. -довіреність від
12.03.2008 року

Литвиненко
В.Д.,  Лупейко О.В., Грибовський М.І.,
Костюченко М.П -члени правління ВАТ "Козаровецьке" згідно протоколу
позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2008 року (присутні у
судовому засіданні 20.05.2008 року)

Литовченко
Д.В. -довіреність №26/05-08 від 26.05.2008 року (присутній у судовому засіданні
27.05.2008 року)

третьої
особи         ОСОБА_5 -довіреність від
14.01.2008 року

У
порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому
засіданні 20.05.2008 року оголошувалась перерва до 27.05.2008 року

ВСТАНОВИВ:

У
серпні 2007 року акціонер Відкритого акціонерного товариства
«Козаровицьке»ОСОБА_1звернувся до Господарського суду Київської області з
позовними вимогами до Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»за
участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання рішення правління від 24.02.2004 року
про обрання головою правління Відкритого акціонерного товариства
«Козаровицьке»ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням
господарського суду Київської області
від 05.12.2007 р. (суддя Суховий В.Г.) залишеним без змін постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року
(судді: Мельник С.М., Шевченко В.Ю., Гаврилюк О.М.) в позові відмовлено
повністю.

Не
погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських
судів, ОСОБА_1 Акціонер Відкритого акціонерного товариства
"Козаровицьке" звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить судові акти попередніх інстанцій скасувати
та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги
касаційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що постанова Київського апеляційного
господарського суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Касатор
у своїй скарзі вказує на те, що він не знав про рішення правління Відкритого
акціонерного товариства «Козаровицьке»від 24.02.2004 року та не був присутнім
24.02.2004 року на засіданні правління Відкритого акціонерного товариства
«Козаровицьке» , а також зазначає, що в протоколі засідання правління
Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке» від 24.02.2004 року відсутній
його підпис.

Колегія
суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від
29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що
підлягають  застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Рішення
місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно
до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Вирішуючи
спір по суті заявлених вимог, суди першої та апеляційної інстанцій встановили
наступне:

24
лютого 2004 року відбулося засідання правління Відкритого акціонерного
товариства «Козаровицьке».

Відповідно
до протоколу № 1 засідання правління, на якому були присутні ОСОБА_2,ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, та голова спостережної ради ОСОБА_7, було вирішено:

обрати
голову правління Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»ОСОБА_2;

затвердити
річний звіт за 2003 рік;

затвердити
порядок денний загальний зборів Відкритого акціонерного товариства
«Козаровицьке»;

затвердити
штатний розклад на 2004 рік;

прийнято
рішення по результатам ревізії їдальні;

вирішено
питання про припинення функціонування дитячого садка та інші.

03
серпня 2007 року акціонер Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»,
ОСОБА_1, звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до
Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»про визнання рішення правління
від 24.02.2004 року про обрання головою правління Відкритого акціонерного
товариства «Козаровицьке» ОСОБА_2-недійсним та відновлення пропущеного строку
позовної давності.

Відповідачем
відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, подано заяву про
застосування позовної давності, в якій ставиться питання про відмову в позові у
зв'язку з пропуском строку позовної давності, з підстав того, що відповідач був
присутній 24.02.2004 року на засіданні Відкритого акціонерного товариства
«Козаровицьке»і голосував за обрання головою правління ОСОБА_2

Судами
попередніх інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до наданих письмових пояснень ОСОБА_2 -голови правління Відкритого
акціонерного товариства «Козаровицьке», ОСОБА_6-члена правління та ОСОБА_7-
голови спостережної ради, які були присутні на засіданні правління 24.02.2004
року, у відповідності до протоколу, громадянин ОСОБА_1 був присутній на
засіданні правління Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»24.02.2004
року , та знав про прийнятті на засіданні рішення.

Крім
того, Київським міжобласним апеляційним господарським судом зазначено, що
ОСОБА_1, як член правління повинен був знати, що ОСОБА_2 є керівником
Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке», оскільки останній здійснював
всі повноваження керівника, чого не заперечував в суді апеляційної інстанції
позивач.

Статтями
256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це
строк,  у
межах  якого  особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами
ст. 253 Цивільного кодексу України зазначено, що перебіг   строку починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно
до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його
порушила.

За правилами ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна  давність  застосовується  судом
лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За
таких обставин судами попередніх інстанцій правомірно відхилено доводи позивача
щодо відновлення строку позовної давності, як необґрунтовані, і з урахуванням
всіх обставин справи, судами зроблено правильний висновок, що позивач був
присутній при прийнятті оспорюваного рішення 24.02.2004 року і саме з цього
часу починається перебіг строку позовної давності.

Проте,
судова колегія не може погодитись з такими висновками господарських судів
попередніх інстанцій, оскільки вони суперечать нормам господарського
процесуального законодавства, а саме ст. 82 ГПК і ст. 267 ЦК України України.

Відповідно
до ст. 82 ГПК України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення
позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає
рішення.

В
силу вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду незалежно від сплину позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення. Сплин позовної давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає
захисту.

Згідно
п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76р., з відповідними
змінами, "Про судове рішення" встановивши, що строк для  звернення з позовом пропущений без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім
випадків, коли позов не доведений.

З
огляду на викладене, судова колегія зазначає, що у випадку, коли суд на
підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право
позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, приймається
рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск
строку позовної давності.

Якщо
ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності
порушено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 ЦК України приймає
рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із закінченням строку давності, а
при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути
захищене.

Таким
чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суду першої інстанції слід було
зазначити з яких саме підстав позов не підлягає задоволенню.

За
таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що
прийняті судами рішення та постанова не ґрунтуються на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин справи та не відповідають вимогам Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.76р. “Про судове рішення” із
змінами, внесеними Постановами Пленуму від 24.04.81р. №4, від 25.12.92р. № 13.

Відповідно
до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи
викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду
першої інстанції підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При
новому розгляді справи суду необхідно врахувати вищевикладене, дослідити всі
обставини справи та вирішити справу у відповідності з нормами матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись  ст. ст.1115, 1117 ,  1119 - 11111,
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О В И В:

1.
Касаційну скаргу акціонера Відкритого акціонерного товариства «Козаровицьке»
ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.
Рішення          рішення Господарського
суду Київської області від 05.12.2007 року та постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року у справі № К17/252-07
скасувати.

3.
Справу № К17/252-07 передати на новий розгляд до господарського суду Київської
області.

Головуючий
І. А. Плюшко

Судді
С. С.
Разводова

С.
С.Самусенко