ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№
2-26/9493-2005

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Панової
І.Ю. , -головуючого

Заріцької
А.О.,

Продаєвич
Л.В.

розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_1

на
ухвалу  та на ухвалу

Господарського
суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2005 Севастопольського апеляційного
господарського суду  від 29.11.2007

у
справі  господарського суду

№
2-26/9493-2005  Автономної Республіки
Крим

за
заявою

ДПІ
у  м. Алушті

до

Комунального
виробничого торгівельно-закупочного підрпиємства " Таврія"

про

визнання
банкрутом

за участю представників сторін:

від заявника касаційної
скарги -ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Автономної
Республіки Крим  від 04.10.2005 у справі
№ 2-26/9493-2005 ( суддя О.Л. Проніна)
затверджено звіт і ліквідаційний баланс ліквідатора ОСОБА_2,  Комунальне виробничо-торгівельно-закупочне
підприємство " Таврія" -ліквідовано, банкрута виключено з Єдиного
Державного реєстру підприємств і організацій України, вимоги всіх кредиторів,
які незадоволені у зв'язку з недостатністю майна, суд ухвалив вважати погашеними,
провадження у справі  припинив на
підставі ст.ст.32,п.6 ст. 40, ст. 52 Закону України " Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 29.11.2007 у справі № 2-26/9493-2005  ( Колегія суддів: Котлярова О.Л., Антонова
І.В., Ткаченко М.І.) у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1на ухвалу
господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2007 у справі №
2-26/9493 -2005 відмовлено.

Не погоджуючись з  судовими актами попередніх інстанцій ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в порядку
ст. 107 ГПК України  на ухвалу
господарського суду та на ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на те,
що він є кредитором  першої черги
задоволення вимог кредиторів  в зв'язку з
трудовим каліцтвом, отриманим на підприємстві боржника, що підтверджується
рішеннями суду від 04.12.2000 та від 18.11.2004, заявник касаційної скарги
просив  ухвали судів попередніх інстанцій
скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної
Республіки Крим.

Касаційна скарга мотивована  порушенням з боку суду апеляційної інстанції
норм процесуального права з боку суду
першої інстанції норм ст. 52 Закону України " Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме -  судом
першої інстанцій не  надана  правова оцінка діям ліквідатора при
проведенні  спрощеної ліквідаційної
процедури, звіт ліквідатора не містить відомостей щодо виявлення ліквідатором  майна відсутнього боржника.

Колегія суддів Вищого господарського суду
України, переглянувши в касаційному порядку ухвали суду першої та апеляційної
інстанції  на підставі встановлених
фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Ухвалою господарського суду Автономної
Республіки Крим від 20.05.2005 порушено провадження у справі №
2-26/9493-2005  про банкрутство
Комунального виробничого торгівельно-закупочного підприємства "
Таврія"  м. Алушта за заявою ДПІ в
м. Алушті на підставі ст. 52 Закону України " Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Автономної
Республіки Крим від 13.06.2005  боржник
був визнаний банкрутом на підставі ст. 52 Закону, відкрита ліквідаційна
процедура, ліквідатором боржника призначено ДПІ у м. Алушті, в особі головного
державного податкового ревізора-інспектора
ДПІ у м. Алушті -ОСОБА_2

Постанова про визнання  відсутнього боржника банкрутом  мотивована тим,що  згідно з актом обстеження місцезнаходження за
юридичною адресою від 21.03.2005 № 15 боржник за юридичною адресою не знаходиться,
рух коштів по поточному рахунку боржника в АКБ " Укрсоцбанк" за
період з 13.02.2004  не здійснюється,
зазначені обставини свідчать про відсутність будь-якої підприємницької
діяльності боржника.

Ухвала господарського суду Автономної
Республіки Крим від 04.10.2005 про
затвердження звіту і ліквідаційного балансу ліквідатора ОСОБА_2,
ліквідацію підприємства -банкрута та про припинення провадження у справі на
підставі  ст. 32, п.6 ст. 40, ст. 52
Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом", про погашення вимог всіх кредиторів, які незадоволені у
зв'язку з недостатністю майна , мотивована тим, що відповідно до наданого
ліквідатором звіту боржник відсутній за юридичною адресою, його
місцезнаходження невідомо, що підтверджується актами  перевірки місцезнаходження суб'єкта
господарювання від 21.03.2005, № 15 та № 26 від 20.09.2005. Відповідно довідок
СМБТІ від 06.09.2005 № 3481, МРЕВ ДАІ від 12.09.2005,№ 13 нерухомого майна та
транспортних засобів, на які може бути звернено стягнення , за боржником не
зареєстровано, господарський суд дійшов висновку про відсутність
підприємницької діяльності  підприємства
-банкрута ,  а також про необхідність
ліквідації юридичної особи банкрута.

Колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що ухвала господарського суду від 04.10.2005 року винесена з
порушенням вимог ст. 52 Закону України " Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в зв'язку з чим підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 52 Закону
України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом"  ліквідатор письмово
повідомляє про визнання господарським судом відсутнього боржника банкрутом усіх
відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які в місячний строк з дня
одержання повідомлення можуть направити ліквідатору заяви з вимогами до
банкрута.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 52 Закону
задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку черговості, передбаченому ст.
31 цього Закону. Кредитори можуть оскаржити результати розгляду їх вимог
ліквідатором до господарського суду до затвердження господарським судом
ліквідаційного балансу.

В ухвалі господарського суду  від 04.10.2005 відсутні посилання та судом не
встановлено, чи виконані ліквідатором вимоги ч. 5 ст. 52 Закону, яким чином
ліквідатор повідомляв усіх відомих йому кредиторів, судом не з'ясовано в
ухвалі,  чи забезпечено право кредиторів
на  звернення з грошовими вимогами до
боржника у спрощеній процедурі банкрутства та на  оскарження результатів розгляду їх вимог.

Статтею
52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" передбачено, що у разі, якщо
громадянин-підприємець -  боржник або
керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або
у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської
звітності, а також, за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність
підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство
відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його
вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Наведена норма передбачає, що заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника є підставою для
порушення провадження у справі й у випадку наявності будь-якої з підстав,
передбачених статтею 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом".

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції , в заяві про порушення справи про
банкрутство кредитор   посилається на те,
що  згідно з актом перевірки ДПІ у м.
Алушті від 21.03.2005 № 15 боржник за юридичною адресою  не знаходиться, фактичне місцезнаходження
підприємства - боржника  невідомо.

Відповідно
до вимог ст.1   Закону України   “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців” №755-IV від 15.05.2003р., який набрав  чинності з 01.07.2004,   в редакції Закону № 2452-1У від
03.03.2005,  місцезнаходження юридичної
особи -адреса органу або особи які відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступають від її імені ( далі -виконавчий орган).

Згідно
з ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців” в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність
юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно
до вимог ч.1,3 ст.18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості , які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що, відповідно до вимог ст.
34 ГПК України,   лише факт внесення  відомостей про відсутність юридичної особи за
її місцезнаходженням  до реєстру може
слугувати доказом відсутності боржника.

Однак, в матеріалах справи відсутнє
підтвердження наявності в реєстрі запису про відсутність юридичної особи
боржника за її місцем знаходження.

Крім того,  згідно з
п. 3 ст. 10 Закону України " Про державну податкову службу"
державні податкові інспекції в районах контролюють   своєчасність   подання
платниками  податків
бухгалтерських   звітів   і
балансів,   податкових   декларацій, розрахунків   та
інших   документів,  пов'язаних
з  обчисленням податків,  інших платежів,  а також перевіряють достовірність  цих документів щодо  правильності
визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України
" Про державну податкову службу" органи державної   податкової
служби  у  випадках,
в  межах компетенції та у
порядку,  встановлених  законами
України,  мають право: 1)
здійснювати  документальні невиїзні
перевірки (на підставі поданих
податкових  декларацій,  звітів
та   інших   документів, пов'язаних   з
нарахуванням   і   сплатою
податків  та  зборів (обов'язкових платежів) незалежно від
способу їх подачі),  а також планові    та
позапланові    виїзні   перевірки
своєчасності, достовірності,
повноти нарахування і сплати
податків  та  зборів (обов'язкових   платежів),
додержання   валютного  законодавства юридичними   особами,
їх    філіями,    відділеннями,    іншими відокремленими підрозділами,  що не мають статусу юридичної особи, а  також
фізичними   особами,   які
мають   статус   суб'єктів підприємницької  діяльності
чи  не мають такого статусу,  на яких згідно із законами України покладено
обов'язок  утримувати  та/або сплачувати   податки
і   збори   (обов'язкові   платежі),
крім Національного банку України
та  його  установ
(далі  -  платники податків).

Відповідно
до вимог ст. 11-1 вказаного Закону ,
позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка,  яка не передбачена  в
планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за
наявності хоча б однієї з таких обставин, у тому числі, якщо  платником
податків   не   подано
в  установлений  строк
податкову декларацію або розрахунки,
якщо їх подання  передбачено
законом. Позапланова  виїзна   перевірка
здійснюється   на  підставі виникнення  обставин,
викладених  у  цій
статті,   за   рішенням керівника податкового органу, яке
оформляється наказом.

Як
вбачається з матеріалів справи,  в
заяві  ДПІ у м. Алушті  відсутні посилання на факти   проведення
органами ДПІ позапланової перевірки платника податків, а також документи
що їх підтверджують, відсутні також
посилання на рішення керівника податкового органу та наказ, на підставі
яких проводилась перевірка органами Державної податкової служби та встановлені
факти ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби
згідно із законодавством податкових декларацій документів бухгалтерської
звітності.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що  за відсутності вказаних документів у
господарського суду  не було  правових підстав  для визнання
боржника банкрутом за спрощеною процедурою, в порядку  ст. 52 спеціального  Закону , а також підстав для закінчення
ухвалою від 04.10.2005 спрощеної процедури банкрутства боржника, яка порушена
незаконно, припинення провадження у справі та ліквідації юридичної особи
-Комунального виробничого торгівельно-закупочного підприємства "
Таврія" на підставі п.6 ст. 40 Закону, в зв'язку з чим ухвала
господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2005 у справі №
2-26/9493-2005 підлягає скасуванню, а
провадження у справі припиненню .

Розглядаючи
касаційну скаргу ОСОБА_1 щодо оскарження ухвали Севастопольського апеляційного
господарського суду від 29.11.2007, суд касаційної інстанції дійшов висновку
про  відсутність підстав для її  скасування, виходячи з такого.

Ухвала
суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з дня прийняття місцевим
господарським судом ухвали від 04.10.2005 про затвердження ліквідбалансу  і до дня подачі ОСОБА_1  апеляційної скарги -17.10.2007 року минуло
більше трьох місяців, таким чином суд апеляційної інстанції не має права
відновити  пропущений строк подачі
апеляційної скарги. Подання  апеляційної
скарги після закінчення строку , встановленого ч. 2 ст. 93 ГПК України,
виключає можливість перегляду судових актів місцевого господарського суду в
апеляційному порядку, в зв'язку з чим апеляційний господарський суд повинен
відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну
ухвалу.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга в цій
частині задоволенню не підлягає, ухвалу суду апеляційної інстанції необхідно
залишити без змін, виходячи з такого.

Відповідно
до вимог ч.1 ст. 5 Закону України " Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про
банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом
України, іншими законодавчими актами України.

Згідно
з ч. 2 ст. 93 ГПК України, відновлення пропущеного строку подання апеляційної
скарги ( подання) можливе протягом трьох місяців з дня прийняття рішення
господарським судом, в зв'язку з чим суд апеляційної інстанції  в ухвалі від
29.11.2007 дійшов вірного процесуального висновку про відмову  у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1на
ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2005 у справі №
2-26/9493-2005.

Керуючись
статтями 1117, 1119
-  11113 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Севастопольського апеляційного
господарського суду від 29.11.2007 у справі № 2-26/9493-2005  залишити без змін.

Ухвалу господарського суду Автономної
Республіки Крим від 04.10.2005 у справі № 2-26/9493-2005 -скасувати.

Провадження у справі про банкрутство  Комунального виробничого торгівельно-закупочного
підприємства " Таврія"  м.
Алушта № 2-26/9493-2005 припинити.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді                                                                                              А.О.
Заріцька

Л.В. Продаєвич