ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.08 Справа №8/3д/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді Шевченко Т. М. , Коробка Н.Д.

при секретарі Пересаді О.В.,

за участю представників:

позивача: Куліков К.А., дов.№1 ід 05.10.07;

Сідельникова Л.В., дов. б/н від 02.06.08;

відповідача: Баркін В.А., дов. №103 від 16.05.08;

Ус С.В., паспорт СА №174769 від 12.07.96, директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 12364», м. Запоріжжя,

на рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2008р. у справі №8/3д/08

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 12364», м. Запоріжжя,

до відповідача: Приватного підприємства «Дніпротранс», с. Балки Василівського району Запорізької області,

про визнання недійсним договору оренди,

СУТЬ СПОРУ:

27.11.2007 року ВАТ «Автотранспортне підприємство 12364» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства «Дніпротранс» (з врахуванням уточнень) про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 22.09.2005 року, зареєстрованого нотаріусом за №1180, як такого, що укладений представником ВАТ «АТП 12364» з перевищенням своїх повноважень, як укладеного у результаті зловмисної домовленості представника ВАТ з іншою стороною, як такого, що не відповідає нормам закону та моральним засадам суспільства.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2008 у справі № 8/3д/08 (суддя Попова І.А.) в позові відмовлено з підстав недоведеності обставин, які покладені позивачем в обґрунтування заявлених вимог: так, господарський суд, оцінюючі доводи позивача про невідповідність умов договору оренди закону, вказує, що приписи діючого законодавства не передбачають обов’язковою умовою договору оренди вирішення питання з приводу ремонту, з приводу відшкодування орендарем сплаченого орендодавцем земельного податку; також, господарський суд дійшов висновку, що будь-яких обмежень повноважень голови правління на вчинення дій від імені товариства Статут товариства та контракт з головою правління товариства не містять. Стосовно підстав недійсності правочину, як укладеного внаслідок зловмисної домовленості представників сторін, суд зазначив, що для визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, позивач повинен довести не тільки факт зловмисної домовленості представника з іншою особою, а й наявність збитків та причинний зв’язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Будь-яких доказів, крім власного розрахунку, який на думку позивача, є підтвердженням його доводів про зловмисну домовленість представників сторін при укладенні договору оренди, про вкрай невигідні умови оренди для позивача та про спричинення угодою збитків підприємству – орендарю, позивач суду не надав.

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, ВАТ «АТП 12364», позивач у справі, звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку заявника скарги, відмовляючи в позові, суд тим самим порушив приписи ст.ст. 202, 232, 238 ЦК України.

Ухвалою від 26.03.2008 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, слухання справи призначено на 24.04.2008 року.

В судовому засіданні 24.04.2008р. представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що правові підстави для визнання оспрюваного договору недійсним відсутні, просить залишити рішення господарського суду від 24.01.2008р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 24.04.2008р. було оголошено перерву для витребування додаткових доказів.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1097 від 05.06.2008 року справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя – Антонік С.Г., судді – Шевченко Т.М. (доповідач), Коробка Н.Д., якою справа прийнята до свого провадження.

В процесі розгляду справи за апеляційною скаргою представники сторін підтримували свої доводи та заперечення.

В судовому засіданні 05.06.2008 року за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2005 року сторонами по справі підписано договір найму (оренди) нерухомого майна, за умовами якого ВАТ “АТП 12364” передало у користування, а ПП “Дніпротранс” прийняло майно: в адміністративному корпусі літ. А-3 загальною площею 1274,5 кв.м. приміщення другого поверху – 36, площею 19,2 кв.м., 40 – площею 25,3 кв.м, 44 – площею 12,6 кв.м., 45 – площею 12,6 кв. м. загальною площею 69,2 кв.м., профілакторій літ. Т-1 загальною площею 3398,3 кв.м., частина заасфальтованої відкритої стоянки ІІІ площею 2500 кв.м. Договір оренди посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу, про що свідчить запис у реєстрі за № 1180 (а.с.9-10). В наступному угодою від 21.02.2007 р. до договору внесено зміни: виключено з об’єктів оренди приміщення в адмінкорпусі літ. А-3 та зменшено розмір орендної плати.

Позивач стверджує, що під час укладення даного договору голова правління Автотранспортного підприємства (орендодавець) Ус С.В. одночасно був єдиним засновником та власником Приватного підприємства «Дніпротранс» (орендар), саме якому і передав в оренду майно АТП на вкрай невигідних умовах, по занадто низькій ціні, вважає, що фактично майно передав в оренду сам собі. Вказує, що вартість переданого в оренду майна перевищує 25% статутного капіталу товариства, тому голова правління, згідно з п.12.9.5 не мав повноважень укладати самостійного угоди на таку суму, тобто Ус С.В. діяв з перевищенням наданих йому статутом повноважень.

Наведені обставини, вважає позивач, є підставою для визнання спірного договору оренди майна за №1180 недійсним, як такого, що укладений представником позивача з перевищенням своїх повноважень, в результаті зловмисної домовленості представників сторін та такий, що не відповідає нормам закону. В якості нормативного обґрунтування посилається на ст.ст. 92, 203, 215, 232, 238, 241 ЦК України.

Колегія судів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що господарський суд прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди, з цих підстав доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів змінює мотивувальну частину рішення про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звернутися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Стаття 16 ЦК України закріплює наступне: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання недійсним договору. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлені договором або законом.

Стаття 20 ГК України зазначає, що кожний суб’єкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів; права та законні інтереси захищаються, в тому числі, шляхом визнання недійсним договору.

Системний аналіз норм діючого законодавства, що регулюють орендні відносини, свідчить, що договір оренди нерухомого майна (якщо він нотаріально посвідчений) є оспорюваним правочином, тобто такий правочин за позовом зацікавленої особи може бути визнано судом недійсним на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Аналогічні положення містяться у Цивільному Кодексі України. Так, відповідно до приписів ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту п. 4 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 25.05.2000 № 02-5/237 «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про оренду державного та комунального майна» з наступними змінами та доповненнями, відносини з приводу оренди рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у приватній або колективній власності, також регулюється зазначеним Законом, якщо інше не передбачено законодавством або договором оренди.

В спірному договорі оренди відсутні застереження щодо незастосування до орендних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», тому спірний договір оренди має відповідати також приписам наведеного Закону.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є:

- об’єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на якій укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов’язань;

- забезпечення виконання зобов’язань – неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо;

- порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об’єкту оренди;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Аналіз умов спірного договору оренди свідчить про те, що сторони при його укладенні не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме:

- при визначенні розміру орендної плати не враховано її індексації;

- в договорі оренди сторони також не узгодили порядок використання амортизаційних відрахувань;

- не узгодили, як це передбачено законом, умову, яка стосується забезпечення виконання зобов’язань шляхом встановлення видів забезпечення, а саме: неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо. Як свідчить зміст договору оренди, сторони лише вказали, що відповідальність сторін встановлюється згідно з законодавством. Отже, сторони в договорі не узгодили ані умову про забезпечення виконання зобов’язань, ані умову щодо відповідальності за порушення договору оренди, відповідно до вимог закону.

- не міститься в договорі оренди умова про страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- відсутня умова про обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна, тощо.

Відповідно до п. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Проаналізувавши умови спірного Договору оренди в контексті додержання приписів норм діючого законодавства при його укладенні, колегія суддів дійшла висновку, що спірний договір оренди є неукладеним, тобто, таким, що не відбувся.

Недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Неукладений договір є неіснуючим і не породжує взаємних прав і обов’язків, тому він не може бути визнаний недійсним.

У зв’язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про неукладеність спірного договору оренди №1180, з’ясування та дослідження колегією суддів наявності підстав, якими позивач обґрунтовує недійсність договору, не проводилось, що не суперечить практики Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди недійсним, однак змінює підстави відмови, з урахуванням доводів, викладених вище у мотивувальний частини постанови.

У відповідності зі ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 12364», м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2008р. у справі №8/3д/08 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2008р. у справі №8/3д/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді Шевченко Т. М.

Коробка Н.Д.