ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

04.09.08                                                                                           Справа № 5/60

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого –судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Г.М. Гнатюк

- Н.М. Кравчук

Розглянувши апеляційну скаргу КП “Мурафський консервний завод”

на рішення господарського суду Чернівецької області від 21.04.08 р.

у справі № 5/60

за позовом КП “Мурафський консервний завод”

до відповідача ТзОВ “Украгроекспорт”

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фірма “Дабл ю Джей Грейн Лімітед”

про визнання недійсним договору комісії

З участю представників :

від позивача – Смик Л.М. –представник (довіреність №11/3 від 04.04.2007р.)

від відповідача –не з’явився.

від третьої особи –не з’явився.

Встановив :

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 21.04.2008р., суддя Паскарь А.Д., у задоволенні позову КП “Мурафський консервний завод” було відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з КП “Мурафський консервний завод" на користь ТзОВ "Украгроекспорт" державне мито в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

З даним рішенням не погодився позивач –КП “Мурафський консервний завод” і оскаржив його в апеляційному порядку оскільки вважає, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема вимог ст..48 ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

ТзОВ “Украгроекспорт” та Фірма “Дабл ю Джей Грейн Лімітед” подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 20.08.2008р. справу було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. –головуючий, Кравчук Н.М., Гнатюк Г.М.

01.09.2008р. судом оголошувалась перерва в судовому засіданні до 04.09.2008р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення господарського суду Чернівецької області від 21.04.2008р. у справі №5/60 скасувати в частині стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.. 104 ГПК України, підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Мурафський консервний завод" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроекспорт" про визнання недійсним договору комісії від 08.04.2002, згідно ст. 48 Цивільного кодексу УРСР та з вимогою застосування передбачених цією статтею наслідків.

Позов обґрунтований тим, що договір комісії не відповідає вимогам ст. 1 Закону України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції”, ст.ст. 4, 22 Закону України "Про якість та безпеку харчових продуктів і продовольчої сировини”.

Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись в тому числі на ту обставину, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 16.05.2007, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007, позов задоволено. Укладений сторонами зазначений договір комісії визнано недійсним та зобов'язано колективне підприємство "Мурафський консервний завод” повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Украгроекспорт", сік яблучний концентрований, виробництва 2000 року, в кількості 350 тонн 68 Брікс по ціні не нижче 4272,00 грн. за одну тонну і 350 тонн 70 Брікс по ціні 4272,00 грн. за тонну, всього на суму 2990400 грн., який знаходиться на КП "Мурафський консервний завод".

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2007 рішення господарського суду Чернівецької області від 16.05.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.05.2007 року у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

В зазначеній постанові касаційної інстанції звернуто увагу судів першої та апеляційної інстанції на застосування норм цивільного законодавства щодо позовної давності та на ту обставину, що спірний договір припинив свою чинність 01.11.2003р.

Під час нового розгляду справи позивач в порядку, встановленого статтею 22 ГПК України, змінив свою позовну вимогу та просив лише визнати недійсним зазначений договір, тобто без застосування наслідків, передбачених статтею 48 Цивільного кодексу УРСР. Крім того, в суді першої інстанції позивач, посилаючись на те, що оскільки у відповідності до договору уступки права вимоги від 30.09.2003 фірма “Дабл ю Джей Грейн Лімітед” є правонаступником ТОВ “Украгроекспорт” за оскаржуваним договором, заявив усне клопотання про залучення зазначеної фірми, яка є третьою особою у даній справі, відповідачем.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні обох клопотань.

Як встановлено судами обох інстанцій, відповідно до укладеного договору комісії від 08.04.2002 КПФ "Украгроекспорт”, правонаступником якого є відповідач, (комітент) доручив, а КП "Мурафський консервний завод" (комісіонер) зобов'язався здійснити для комітента від свого імені одну або декілька угод по реалізації сільськогосподарської продукції –соку яблучного концентрованого, виробництва 2000 року в кількості 350 тон 68 Брікс по ціні не нижче 4272,00 грн. за одну тонну і 350 тонн 70 Брікс по ціні 4272,00 грн. за одну тону, всього на суму 2990400 грн., який знаходився на КП "Мурафський консервний завод" на відповідальному зберіганні.

Передача соку яблучного концентрованого на відповідальне зберігання позивачеві підтверджується актом прийому - передачі від 30.12.2000.

З матеріалів справи вбачається, що термін придатності для споживання соку яблучного концентрованого виробництва 2000 року, який підлягав реалізації за спірним договором комісії, складав один рік, тобто кінцевий термін для його споживання сплинув щонайменше в грудні 2001 року.

Спірний договір комісії укладений 08.04.2002, тобто після закінчення придатності соку.

Вказані обставини свідчать про те, що сторонам на момент укладення спірного договору було достеменно відомо, що сік яблучний, виробництва 2000 року, непридатний для подальшого його використання, однак вони підписали спірний договір.

Таким чином, виникнення (укладення) договору, який є предметом даного спору, є результатом вільного волевиявлення його сторін, у тому числі і позивача.

За умовами договору комісіонер зобов'язувався виконати доручення комітента в строк до 01.11.2,003, або після закінчення строку договору повернути нереалізовану кількість продукції комітенту.

З метою забезпечення виконання договору комісії сторони уклали договір застави від 24.01.2003, за яким позивач, як заставодавець, передав в заставу відповідачу –заставодержателю майно на загальну суму 3 842 771 грн. 11 коп.

Факт прийому-передачі відповідачем позивачеві соку на комісійний продаж сторони зафіксували у відповідному акті від 24.03.2003.

Свої зобов’язання за договором щодо реалізації соку в строк до 01.11.2003 або повернення його нереалізованої кількості позивач - КП "Мурафський консервний завод" не виконав.

30 вересня 2003 року відповідач уклав з фірмою “Дабл ю Джей Грейн Лімітед”, м. Дьор Угорщина, договір уступки права вимоги, за яким відповідач передав право вимоги по спірному договорі комісії новому кредитору.

У відповідності до пункту 6 “Прикінцевих та перехідних положень” Цивільного кодексу України, його правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 7 цих же Положень, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред'явлення яких виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

За правилами статті 71 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент існування спірних правовідносин, до позовів про визнання угод недійсними застосовується загальний строк позовної давності – три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Зміна строків позовної давності і поряду їх обчислення угодою сторін не допускається. Позовна заява застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові (статті 73, 75, 80 ЦК УРСР).

Перебіг строку позовної давності в даному спорі почався з дня підписання сторонами спірного договору комісії, тобто з 08.04.2002. При цьому зміна керівників та арбітражних керуючих та неналежне виконання ними покладених на них обов’язків не може вплинути на початок перебігу і закінчення строку позовної давності.

За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що строк давності для пред’явлення даного позову сплив ще 11.04.2005 ( з урахування вихідних днів).

Що ж стосується посилання позивача-апелянта на його листи від 19.12.2000р., 24.04.2001р., 28.09.2001р., то вони правомірно відхилені судом першої інстанції на підставі ст..33-34 ГПК України, оскільки дані листи направлялись стороною ще до укладення спірного договору, а тому не можуть бути належними доказами по справі.

Крім того, пунктом 1.2 договору сторони визначили строк його дії до 01.11.2003, тобто до дня, коли позивач зобов’язався реалізувати сік або повернути його відповідачеві.

Тобто, на день пред’явлення позову договір утратив чинність, отже не існував. Проте, загальновідомо, що визнавати недійсною можна лише угоду, яка діє, існує. Тому місцевий господарський суд зробив правильний висновок про те, що пред’явлення позову про визнання недійсною неіснуючої угоди суперечить чинному законодавству, а тому задоволенню не підлягає.

Статтею 410 ЦК УРСР встановлено, що комісіонер не вправі, якщо інше не передбачено договором, відмовитись від виконання прийнятого доручення, за винятком випадків, коли це викликано неможливістю виконання доручення або порушенням комітентом договору комісії.

Комісіонер зобов'язаний письмово повідомити комітента про свою відмову. Договір комісії зберігає свою чинність протягом двох тижнів з дня одержання комітентом повідомлення комісіонера про відмову від виконання доручення.

Якщо комісіонер відмовиться від виконання прийнятого доручення внаслідок порушення договору комісії комітентом, він вправі одержати як відшкодування понесених витрат, так і комісійну винагороду.

Спірним договором право відмови позивача від його виконання не передбачено. Листом від 15.01.2004 № 3 позивач повідомив ПП “Вердикт”, яке представляло інтереси Фірми “Дабл ю Джей Грейн Лімітед”, що частина соку, який є предметом спірного договору перероблена, а інша частина в кількості 350 тонн реалізована ним для забезпечення власних виробничих потреб. Тобто, позивач про відмову від виконання умов договору письмово відповідача не повідомив та від повернення відповідачеві соку або коштів від його реалізації, або інших товарно-матеріальних цінностей вартістю отриманого соку за мінусом комісійних безпідставно відмовився.

Як вбачається з ухвали Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.05.2006, норми статей 71, 80 ЦК України 1963 р. про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені; на день пред’явлення позову договір втратив чинність (не діяв); встановлений законом строк позовної давності сплинув, а тому обґрунтовано та законно відмовив в задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду винесене з повним дослідженням обставин справи, з дотриманням норм матеріального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи. Разом з тим апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції невірно вирішено розподіл судових витрат, згідно вимог ст..49 ГПК України, а тому рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з КП “Мурафський консервний завод” на користь відповідача державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Судом першої інстанції не враховано, що мито за подання апеляційної скарги при повторному розгляді справи сплачував позивач.

Апеляційний суд постановляє в цій частині нове рішення, яким судові витрати покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,101,103,104,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу КП “Мурафський консервний завод” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Чернівецької області від 21.04.2008 року у справі №5/60 скасувати в частині стягнення з КП “Мурафський консервний завод” на користь відповідача державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судові витрати за розгляд справи покладаються на позивача.

В іншій частині рішення господарського суду Чернівецької області від 21.04.2008 року у справі №5/60 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати в господарський суд Чернівецької області.

Головуючий-суддя                                                   О.Л. Мирутенко

Судді:                                                                                  Г.М. Гнатюк

Н.М. Кравчук