СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

17 червня 2008 року

Справа № 2-14/1207.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Плута В.М.,

Голика В.С.,

за участю представників сторін:

представник позивача, не з'явився, Державне підприємство "Дельта-Лоцман";

представник відповідача, Каратєєва Любов Іванівна, довіреність № 639/07-05 від 29.12.07, товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал";

розглянувши апеляційні скарги Державного підприємства "Дельта-Лоцман" та товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 18.04.2008 у справі № 2-14/1207.1-2007

за позовом          державного підприємства "Дельта-Лоцман"

(вул. Лягіна, 27,Миколаїв,54017)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал"

(пров. 1-й Ново-Карантинний, 13,Керч,98313)

про стягнення 3230,62 доларів США, що складає 16314,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.-05.03.2007 року у справі № 2-2/1207-2007 у задоволенні позову Державного підприємства "Дельта-Лоцман" про стягнення боргу у розмірі 19168,68 доларів США, пені в сумі 884,27 доларів США, 1248,72 доларів США штрафу, 1545,16 доларів США пені, 2402,99 доларів США штрафу за прострочку оплати за надані послуги відмовлено. В частині стягнення боргу в сумі 39327,20 доларів США провадження у справі припинено у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при укладенні договору № 05/06-07 від 12.10.2006 року про надання послуг з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден набував права і обов'язки не для третіх осіб, а для себе, хоча і зазначив себе як морський агент. З врахуванням приписів п.4.1 ст.4, п.6.5 ст.6 Закону України “Про податок на додану вартість” та норм Конвенції ООН з морського права (ратифікована Законом України №728-XIV від 03.06.99) судновласники іноземних суден, оплачуючи конкретні послуги (лоцманське проведення та регулювання руху суден), не повинні сплачувати непрямий податок (ПДВ), оскільки це суперечить Конвенції з морського права.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 червня 2007 року у справі № 2-2/ 1207-2007 апеляційна скарга Державного підприємства «Державна морська лоцманська служба»залишена без задоволення, рішення господарського суду АР Крим від 01 лютого - 05 березня 2007 р. у справі № 2-2/ 1207 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 жовтня 2007 р. у справі № 2-2/1207-2007 касаційна скарга ДП «Дельта-лоцман»задоволена частково, рішення господарського суду АР Крим від 01 лютого - 05 березня 2007 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 червня 2007 року у справі № 2-2/1207-2007 скасовані в частині позовних вимог про стягнення 1545,16 дол. США пені та 2402,99 доларів США штрафу за прострочення оплати наданих послуг з передачею справи в цій частині позовних вимог на новий розгляд до господарського суду АР Крим, в решті рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

За наслідками повторного розгляду справи, з врахуванням заяв позивача від 07.04.2007 і від 08.04.2008 про уточнення позовних вимог, рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 18.04.2008 року у справі 2-14/1207.1-2007 частково задоволено позов Державного підприємства "Дельта-Лоцман" до товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" про стягнення 3230,62 доларів США, що складає 16314,63 грн.

Керуючись змістом статей 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, статей 230, 231 Господарського кодексу України, з відповідача на користь відповідача суд першої інстанції стягнув 720,31 дол. США пені, 2402,99 дол. США штрафу, 31,23 дол. США державного мита та 20,75 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені судом у позові відмовлено з посиланням на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» й зазначенням, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором. Розмір пені за порушення позадоговірних грошових зобов'язань також обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Не погодившись з рішенням суду від 18.04.2008 року, Державне підприємство "Дельта-Лоцман" та товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" звернулися до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Державне підприємство "Дельта-Лоцман" в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції від 18.04.2008 підлягає скасуванню в частині відмови у позові про стягнення пені в розмірі 1545,16 грн. внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а також невідповідності висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи. Апелянт вважає, що передбачена пунктом 2 статті 231 ГК України відповідальність за порушення грошового зобов’язання є спеціальною нормою, на підставі якої суд повинен був стягнути суму заявленої пені у повному розмірі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції від 18.04.2008 в повному обсязі та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Сторона стверджує, що при вирішенні спору і прийнятті рішення про стягнення пені і штрафу з відповідача, судом були неправильно застосовані норми матеріального закону, а саме, статті 547,549 ЦК України, статті 231,343 ГК України і Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки сторони у відповідному договорі не передбачили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, отже, штрафні санкції у даному випадку стягнуті без правових підстав.

У судові засідання апеляційної інстанції від 02.06.2008 і від 17.06.2008 ДП “Дельта-Лоцман” не з`явився, направив клопотання, у якому просив здійснити розгляд справи за відсутністю його представника на підставі наявних у справі матеріалів та ухвалити рішення про задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Державного підприємства „Дельта-Лоцман” і товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

22 грудня 2005 року Державне підприємство «Державна морська лоцманська служба в особі Керченської філії державного підприємства «Державна морська лоцманська служба»(підприємство) і ТОВ «Інфлот - Універсал»(Агент) уклали договір № 33/06- КФ, відповідно до якого Підприємство зобов'язується за заявками «Агента»надавати послуги з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден, а «Агент»зобов'язується прийняти і оплатити надані послуги. При цьому споживачем послуг Підприємства є «Судновласник»(судновласник, оператор, фрахтувальник, вантажовідправник, вантажоодержувач або інший платник зборів, за дорученням якого діє «Агент») Агент діє від імені та за дорученням «Судновласника»(п.1.1. договору).

Згідно з п. 4.2., 4.3, 5.4. договору оплата наданих послуг проводиться «Агентом»відповідно до рахунків, що виставляються «Підприємством»і які підтверджені лоцманськими квитанціями та квитанціями СРРС; передплата здійснюється «Агентом»до виходу судна з порту за реквізитами, зазначеними у рахунках - проформах, по виставленню остаточного рахунку «Агент»зобов'язаний здійснити оплату різниці між раніше оплаченою сумою та даним рахунком не пізніше 7-ми банківських днів з дня отримання рахунку щодо суден, які проходять канал транзитом, та не пізніше 5-ти банківських днів з дня отримання рахунку щодо суден, які заходять у порти; Агент несе повну матеріальну відповідальність перед Підприємством за повноту та своєчасність оплати наданих послуг по розрахунках.

Таким чином, відповідач взяв на себе певні зобов’язання, зокрема, щодо повної матеріальної відповідальності за повноту та своєчасність оплати наданих послуг (п.5.4 договору).

Постановою Вищого господарського суду від 16 жовтня 2007 р. у справі № 2-2М 207-2007 і рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007 у справі № 11/746/06 встановлено той факт, що отримані судновласниками іноземних суден послуги оплачувались відповідно до договору № 33/06-КФ від 22.12.2005., укладеному відповідачем (ТОВ «Інфлот-Універсал») з ДП «Державна морська лоцманська служба», майнові права та обов'язки за яким перешли до ДП «Дельта-лоцман». Оскільки рішення господарського суду Миколаївської області від 27.03.2007 не оскаржено відповідачем та набрало законної сили, в силу ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені ним, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ДП «Дельта-Лоцман» стало правонаступником ДП «Державна морська лоцманська служба» тільки з 16.08.2007, а саме, з моменту припинення ДП «ДМЛС»і внесення змін в Устав ДП «Дельта-лоцман», у зв’язку з чим не мало можливості користуватися договором № 33/06-КФ від 22.12.2005.

Разом з тим, та обставина, що відповідач діяв від імені та за дорученням судновласника, не звільняє його від взятих на себе за договором зобов’язань та від відповідальності за порушення взятих зобов’язань.

Апеляційна інстанція вважає, що стороною договору є відповідач, а не судновласник, що прямо вбачається з умов договору, який і повинен нести відповідальність за наслідки порушення умов договору.

Згідно із статтею 618 Цивільного кодексу України, боржник відповідає за порушення зобов’язання перед іншими особами, на яких було покладено його виконання, якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Таким чином, за неналежне виконання зобов'язання контрагентами боржника (генеральним агентом, судновласником, тощо) відповідальність у будь-якому разі несе боржник, тобто відповідач.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі порушення агентом взятих на себе за цим договором зобов’язань, агент несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 231 ГК України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ТОВ „Інфлот-Універсал” пені і штрафу судова колегія вважає обґрунтованими, а зменшення судом розміру стягнення - правомірним, виходячи з наступного.

Згідно з абзацом 3 ч.2 статті 231 Господарського кодексу України за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як слідує із умов договору № 33/06-КФ від 22.12.2005, відповідач має зобов'язання перед позивачем по своєчасній сплаті наданих послуг, тому п.5.3. договору передбачає відповідальність саме за несвоєчасну оплату відповідачем наданих послуг. Пункт 5.3. договору в частині визначення розміру пені та штрафу сторонами не оспорювався, недійсним у встановленому порядку не визнавався.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Статтею 6 Цивільного кодексу України також передбачено, що сторони мають право укласти договір, врегулювавши відносини на свій розсуд, навіть якщо такий договір не передбачений законодавством, але не суперечить йому. Тому, як вважає суд апеляційної інстанції, сторони не були позбавлені права встановити відповідальність за невиконання зобов'язань, у тому числі за невиконання грошових зобов'язань на рівні ч.2 ст. 231 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами п.6 вказаної статті передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996 року № 543/96 –ВР, відповідно до статті 3 якого розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Аналогічна норма закріплена частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України.

Згідно розрахунку позивача, станом на 19.02.2007, пеня нарахована по кожному окремому несплаченому рахунку в розмірі 0,1 відсотка за кожний день прострочення в сумі 1545,16 дол. США, однак із розрахунку подвійної облікової ставки розмір пені за прострочення оплати рахунків позивача становить 720,31 дол. США. За таких обставин, судова колегія вважає, що позовні вимоги у частині стягнення пені судом першої інстанції обґрунтовано задоволені частково із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, в сумі 720,31 дол. США.

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 28.03.2006 у справі № 48/299 і у постанові Вищого господарського суду України від 19 березні 2008 року у справі №2-7/11203-2007.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції прийнято при повному досліджені фактичних обставини справи, з дотриманням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 102, 103 ( пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства "Дельта-Лоцман" та товариства з обмеженою відповідальністю "Інфлот-Універсал" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 18.04.2008 у справі № 2-14/1207.1-2007 –залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.М. Плут

В.С. Голик