ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2008 р.

№ 2-17/18538-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Кримського регіонального відділення

на ухвалу

та постанову

господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 січня 2008 року

Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 2-17/18538-2006

господарського суду Автономної Республіки Крим

за заявою

товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія цінних паперів"

до

кредитори

ліквідатор

закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим"

- управління ПФУ в Київському районі м. Сімферополя

- відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в АР Крим

- відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

- Сімферопольський міський центр зайнятості

- ДПІ в м. Сімферополі

- ВАТ "Укртелеком"

- ТОВ "СНС-ЛТД"

- ПП "Кварта ДН"

- МПП "Завод "Канів-солод"

- Сакська ОДПІ

Заєвський В.Г.

про

порушення справи про банкрутство

за участю представників:

державної інноваційної фінансово-кредитної установи Скорикова П.Є.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 10 листопада 2006 року порушено провадження у справі про банкрутство закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" (далі –ЗАТ "Агрофірма "Крим") № 2-17/18538-2006.

Ухвалою від 22 січня 2007 року введено процедуру розпорядження майном.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 січня 2008 року (суддя Гайворонській В.І.) державній інноваційній фінансово-кредитній установі в особі Кримського регіонального відділення (далі –ДІФКУ) відмовлено у задоволенні заяви про визнання вимог в сумі 2 932 655 грн. та скарги на дії розпорядника майна, заяву МПП "Завод "Канів-солод" про визнання вимог та скаргу на рішення боржника про відмову у визнанні кредитором у розмірі 2 680 000 грн. повернуто без розгляду, затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року (судді: Котлярова О.Л. –головуючий, Антонова І.В., Ткаченко М.І.) апеляційну скаргу ДІФКУ на оскарження ухвали в частині відмови у задоволенні вимог скаржника залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 25 січня 2008 року - без змін.

Не погоджуючись з винесеною апеляційним господарським судом постановою та частково з ухвалою суду першої інстанції, ДІФКУ звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про часткове скасування ухвали господарського суду автономної Республіки Крим від 25 січня 2008 року та повне скасування постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року і просить прийняти нове рішення про задоволення її вимог до боржника у повному обсязі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги виходячи з такого.

Відповідно до приписів ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон).

Статтею 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, у встановлений Законом строк ДІФКУ було подано заяву про визнання кредитором боржника із сумою вимог 2 932 655 грн. за інноваційним договором від 3 листопада 1999 року № 110.

Листом від 23 березня 2007 року розпорядник майна заяву про визнання кредиторських вимог на вказану суму відхилив (т.4 а.с. 14).

28 квітня 2008 року ДІФКУ подала скаргу на дії розпорядника майна щодо невизнання вказаних вище кредиторських вимог (т.4 а.с. 10).

У процесі розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2003 року між Українською державною інноваційною компанією (правонаступник –ДІФКУ), ЗАТ "Агрофірма "Крим" та приватним підприємством "Віраж" (далі –ПП "Віраж") укладено договір про перевід боргу, за яким була проведена заміна боржника у зобов'язанні по інноваційному договору від 3 листопада 1999 року № 110 (т. 5 а.с. 30).

Відповідно до п. 1.1 договору про перевід боргу ЗАТ "Агрофірма "Крим" передало, а ПП "Віраж" прийняло зобов'язання по поверненню інноваційного займу ДІФКУ у розмірі 2 680 000 грн. Відтак, ПП "Віраж" став правонаступником ЗАТ "Агрофірма "Крим" за зобов'язаннями перед ДІФКУ за інноваційним договором.

Виходячи з цих обставин суд першої інстанції вважав, що вимоги ДІФКУ задоволені бути не можуть, як і скарга на дії ліквідатора.

Суд апеляційної інстанції, обгрутовано погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ДІФКУ, крім іншого зазначив, що факт укладення між скаржником та боржником договору про перевід боргу встановлено також рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 3 квітня 2006 року у справі № 2-11051/06, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 25 вересня 2006 року.

В обґрунтування касаційної скарги ДІФКУ зазначає, що в забезпечення повернення інноваційного кредиту за інноваційним договором між ДІФКУ та ЗАТ "Агрофірма "Крим" було укладено договір застави від 29 грудня 1999 року і угода про зміни і доповнення до цього договору від тієї ж дати.

Згідно з п. 2.1.2 договору про перевід боргу ДІФКУ зобов'язалась, протягом 5 днів з моменту передачі активів від ЗАТ "Агрофірма "Крим" ПП "Віраж", звільнити з-під застави майно ЗАТ "Агрофірма "Крим" передбаченого згаданим вище договором застави.

Крім того, заявник касаційної скарги вказує на те, що на даний час ЗАТ "Агрофірма "Крим" не виконано умов п. 2.3.1 договору про перевід боргу, відповідно до якого ЗАТ "Агрофірма "Крим" зобов'язалось в строк до 31 січня 2004 року передати частину активів у власність ПП "Віраж", що дорівнює розміру зобов'язань за інноваційним договором, у зв'язку з чим ДІФКУ звернулась до суду із заявою про визнання кредитором ЗАТ "Агрофірма "Крим".

Однак, в обгрунтування касаційної скарги ДІФКУ зазначає про те, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 3 квітня 2006 року у справі № 2-11051/06 договір застави було розірвано, а вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 25 вересня 2006 року. Ухвалою ж Верховного Суду України від 6 лютого 2007 року касаційна скарга ДІФКУ на вказані процесуальні рішення прийнята до розгляду, виконання рішення зупинено до закінчення касаційного провадження.

В підтвердження вказаного заявником касаційної скарги жодних документів не надано.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно відхилив вказані доводи скаржника пославшись на те, що факт зупинення Верховним Судом України рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 3 квітня 2006 року у справі № 2-11051/06, яким договір застави було розірвано, не впливає на вирішення питання про визнання кредиторських вимог ДІФКУ.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що договір про перевід боргу від 25 вересня 2003 року у судовому порядку недійсним не визнано і не розірвано, тому він є чинним, як і правові наслідки його укладення. Відтак, вимоги кредитора не можуть ґрунтуватись на зобов'язаннях за інноваційним договором від 3 листопада 1999 року № 110.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені ухвала господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 січня 2008 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року у даній справі прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права та підстав для їх скасування немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державної інноваційної фінансово-кредитної установи в особі Кримського регіонального відділення залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 17 березня 2008 року та ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 25 січня 2008 року у справі № 2-17/18538-2006 залишити без змін.

Головуючий І. Панова

Судді                                                                        А. Заріцька

М. Хандурін