ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

02 вересня 2008 р.           Справа 9/5-08

за позовом громадянки Федоришин Віри Львівни, м. Київ

до відкритого акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство

автобусних станцій 10599», м. Вінниця

про захист прав та законних інтересів акціонера

Суддя В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від позивача - не з‘явився,

від відповідача - І. Годецький, О. Сергійчук, Н. Світлак за довіреностями.

СУТЬ СПОРУ:

Громадянкою Федоришин Вірою Львівною заявлено позовом до відкритого акціонерного товариства «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»про:

-          встановлення розміру дивідендів Федоришин В.Л. як власнику акцій ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» виходячи із розміру прибутку зазначеного товариства на день подання цієї позовної заяви та зобов‘язання ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»виплачувати такі дивіденди на користь Федоришин В.Л.;

-          зобов‘язання ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»щорічно надавати Федоришин В.Л. письмову інформацію щодо розміру отриманих зазначеним товариством прибутків;

-          визнання недійсними та скасування пунктів 5.4, 8.4, 11.1, 12.5 Статуту ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»;

-          зобов‘язання голову правління, Правління, голову Спостережної Ради та Спостережну Раду ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»припинити дії щодо відчу4ження активів, які є у власності ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», які призводять до знецінення акцій товариства;

-          визнання недійсним та скасування Положення про порядок розподілу між працівниками ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»викуплених акцій, затвердженого на спільному засідання правління та Спостережної ради відповідача.

Позов мотивовано тим, що Федоришин В.Л. є акціонером ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», яка в силу до норм законодавства України наділена відповідними правами на отримання прибутку від своєї частки в статутному капіталі відповідача. Тоді як відповідачем порушуються права щодо виплати належної їй частки від прибутку, отриманого внаслідок господарської діяльності товариства. Неодноразові звернення до відповідача з питанням щодо порядку, розмірів та строків виплати дивідендів, не мали позитивного результату. За весь час господарської діяльності відповідач жодного разу не виплачував дивіденди, тобто з 1996 року по 2007 рік включно. Органи управління, а саме: правління та спостережна рада відповідача розпоряджається прибутком від господарської діяльності та майном на власний розсуд, маючи на меті задоволення лише власних інтересів і не беручи до уваги свого обов‘язку перед акціонерами загалом та перед позивачем як одним із акціонерів зокрема, щодо систематичної виплати дивідендів. За останні роки 50% доходу відповідача, а отже відповідно дивідендів акціонерів спрямовується на оплату праці органів управління відповідача. Положення Статуту товариства а саме: пункти 5.4, 8.4, 11.1, 12.5 Статуту ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»суперечать чинному законодавству та порушують права акціонерів.

Крім того, позивач зауважує на тому, що володіє інформацією про те, що близько 2-х років тому, відповідач викупив 13% власних акцій і в супереч ст. 32 Закону України «Про господарські товариства»до цього часу не реалізував і не анулював дані акції.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позов від 22.07.2008р. та зазначає, що по-перше, твердження позивача щодо неотримання дивідендів пояснюється тим, що до 2005 року товариство мало лише збитки . І лише починаючи з 2005 року, завдяки ефективній роботі керівництва товариство почало отримувати прибутки.

По-друге, щодо визнання недійсними окремих положень Стутату товариства. Позивачка з позовом звернулась до суду 24 грудня 2007 року. Разом з тим, протоколом Загальних зборів акціонерів ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»від 27 березня 2008 року була затверджена нова редакція Статуту. Вказана редакція скасовує оскаржуваний позивачем Статут, а тому відсутній предмет спору.

По-третє, щодо оскарження дій голови Правління, Правління, голови Спостережної Ради товариства. В позовній заяві відсутнє будь-яке правове обґрунтування даної позовної вимоги, не надано жодного доказу, що б підтверджував знецінення акцій товариства. Натомість, згідно довідки про розподіл прибутку товариство отримало такі прибутки: за 2005 рік –59500 грн., за 2006 рік –23800 грн., за 2007 рік 293000 грн..

По-четверте, щодо визнання недійсним Положення про порядок розподілу між працівниками товариства викуплених акцій. Як на обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на п. 10.2 статуту товариства, який був чинний на момент подання позову, відповідно до якої до компетенції загальних зборів віднесено зокрема питання щодо затвердження правил, процедури, та інших внутрішніх нормативних документів товариства, визначення організаційної структури товариства. Але оскаржуване положення, затверджено на спільному засіданні Спостережної ради та правління ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»04.09.2001р. встановлював лише механізм розподілу акцій у 2001 році. Цей оскаржуваний документ носив разовий характер, та не підпадав під вимоги Статуту. Крім того, дане Положення на даний час знаходиться на стадії апеляційного оскарження в апеляційному адміністративному суді.

По-п»яте, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме Жмеринської автостанції. Підставою продажу Жмеринської автостанції стало зокрема те, що в зв»язку з віддаленістю Жмеринської АС від центра міста з січня 1999 року не заїжджав жоден рейсовий автобус, тому автостанція практично перестала функціонувати. В результаті було понесені значні збитки. Тому правління в 2001 році було вимушено закрити автостанцію. В 2003 році до правління товариства звернувся голова правління «Жмеринське АТП 10512»з проханням продати автостанцію, а оскільки інших претендентів не було, будівля автостанції була продана ВАТ «Жмеринське АТП 10512»за 20 тис. грн.. Рішення про продаж майна приймалось згідно вимог як діючого на той час Статуту товариства, так і вимог чинного законодавства –відповідно до ч.1 ст. 161 ЦК України, виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що прямо віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Тобто рішення про відчуження спірного майна товариства було прийняте уповноваженим органом на таке прийняття органом –правлінням товариства.

Розгляд справи неодноразово відкладався з причин неявки позивача, чи його уповноваженого представника в судові засідання та ненадання позивачем витребуваних доказів. В зв‘язку з обмеженим ст. 69 ГПК України строком розгляду справи ухвалою заступника голови суду від 22.07.2008р. термін вирішення спору в даній справі продовжено на один місяць. В судовому засіданні 02.09.2008р. з‘ясовано, що позивачем втретє не виконано вищевказані вимоги суду, а тому суд вважає за можливе вирішити даний спір за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відкрите акціонерне товариство «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» створено відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області від 28 грудня 1996 року № 927-П та зареєстровано управлінням економіки Вінницького міськвиконкому 12.03.1997р. наказ. № 48-Р.

В період з 1997 року по 2004 року до Статуту товариства були внесені зміни. В 2004 році Статут товариства викладено в новій редакції.

Засновниками товариства є регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області та організація орендарів Вінницького обласного підприємства автобусних станцій 105599. Акціонерами товариства є фізичні особи, які придбали акції Товариства. До складу акціонерів товариства входить позивач у справі Федоришин Віра Львівна з часткою в статутному капіталі 0,847226535% , яка вважає, що діями /на думку якої

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства»встановлено, що господарськими товариства цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об‘єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать зокрема акціонерні товариства.

Відповідно до ст. 116 Цивільного кодексу України, учасники господарського товариства мають право брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Пунктом 8.3 Статуту товариства редакції 2004 року та п. 5. 2 Статуту редакції 2008 року встановлено, що акціонер товариства має право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частину (дивіденди).

Згідно зі ст. 159 ЦК України встановлено, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства. У загальних зборах мають право брати участь усі акціонери, незалежно від кількості та виду акцій, власниками яких вони є. До компетенції загальних зборів належить:

- визначення основних напрямків діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання;

- внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу;

- обрання у відкликання членів наглядової ради;

- утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства;

- затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків та ін.

Наведене свідчить, що прийняття рішення про розподіл прибутку товариства є виключною компетенцією загальних зборів акціонерів товариства.

Відповідно до п. 2.8 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин»господарські суди не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів.

Таким чином, в позовній вимозі про встановлення розміру дивідендів та зобов‘язання виплачувати їх слід відмовити.

Пунктом 8.3 Статуту товариства в редакції 2004 року та пунктом 5.2 Статуту в редакції 2008 року встановлено, що акціонери мають право отримувати інформацію про діяльність Товариства у межах, передбачених законодавством, отримувати річний звіт шляхом його заслуховування на загальних зборах.

Статтею 10 ЗУ «Про господарські товариства»визначено право учасника товариства на ознайомлення з річними балансами, звітами про діяльність товариства, протоколами зборів. Вказані норми не зобов‘язують товариство на надання інформації про прибутки. Крім того, інформація про діяльність товариства, згідно норм чинного законодавства надається учасникам на Загальних зборах акціонерів. З поданих документів не вбачається порушення права позивача на участь в Загальних зборах, а відтак і на отримання інформації про діяльність товариства.

Отже дана позовна вимога є безпідставною та не підтвердженою доказами, а тому не підлягає задоволенню.

В силу ст. 41 ЗУ «Про господарські товариства» внесення змін до установчих документів товариства належить до компетенції загальних зборів.

Відповідно до Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007р. «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин»господарські суди не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів, у тому числі про внесення змін до установчих документів господарських товариств. Внесення змін до установчих документів товариства є втручанням у внутрішню діяльність товариства.

Крім того, як свідчить штемпель вхідної кореспонденції господарського суду, позивач звернувся до суду з позовом 27.12.2007р. оскаржуючи положення Статуту товариства в редакції 2004 року. При розгляді справи з‘ясовано, що позивачем оскаржуються положення Статуту який не діє, оскільки 27 березня 2008 року протоколом Загальних зборів акціонерів ВАТ «ВОПАС 10599» була затверджена нова редакція Статуту, в якій відсутні оскаржувані позивачем положення.

Наведене свідчить, що станом на момент розгляду справи, спір між сторонами відсутній, а тому провадження у справі в цій частині слід припинити по п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування вимоги про зобов‘язання голову правління, Правління, голову Спостережної Ради та Спостережну Раду ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»припинити дії щодо відчуження активів, які є у власності ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», які призводять до знецінення акцій товариства позивач посилається на положення Статуту редакції 2004 року , які на її думку, порушують права акціонерів та завдають їм шкоду шляхом знецінення акцій товариства. Дії спрямовані на знецінення акцій від імені відповідача здійснюють посадові особи та органи управління товариства.

Проте жодного доказу в підтвердження факту відчуження активів товариства позивачем не вказано та не надано. Крім того, як зазначалось вище, положення Статуту 2004 року не діють.

Враховуючи наведене, вказана вимога є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Положення про порядок розподілу між працівниками ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»позивач ототожнює з правочином (юридичним актом).

З твердженнями позивача суд не може погодитись виходячи з наступного.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 цього Кодексу, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вказаною нормою також визначені види правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення про порядок розподілу між працівниками товариства встановлювало лише механізм розподілу акцій і не є правовстановлюючим актом, обов'язковим до виконання усіма учасниками певних правовідносин, а отже не може бути правочином в розумінні Цивільного кодексу України.

За вказаних обставин спір в цій частині не підлягає розгляду в господарських судах України, а тому провадження у справі підлягає припиненню.

Аналогічна правова позиція викладена в судовій практиці Вищого господарського суду України.

Враховуючи вищевикладене в його сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими доказами та безпідставними, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

З огляду на викладене та керуючись п.п. 1, 1-1 ст. 80, ст.ст.43, 32, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові Федоришин Віри Львівни в частині встановлення розміру дивідендів Федоришин В.Л. як власнику акцій ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» виходячи із розміру прибутку зазначеного товариства на день подання цієї позов»ної заяви та зобов‘язання ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»виплачувати такі дивіденди на користь Федоришин В.Л.; Зобов‘язання ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»щорічно надавати Федоришин В.Л. письмову інформацію щодо розміру отриманих зазначеним товариством прибутків; зобов‘язання голову правління, Правління, голову Спостережної Ради та Спостережну Раду ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»припинити дії щодо відчу4ження активів, які є у власності ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599», які призводять до знецінення акцій товариства відмовити.

2.          Провадження у справі в частині визнання недійсними та скасування пунктів 5.4, 8.4, 11.1, 12.5 Статуту ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» та в частині визнання недійсним та скасування Положення про порядок розподілу між працівниками ВАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599»викуплених акцій, затвердженого на спільному засідання правління та Спостережної ради відповідача припинити.

3.          Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом.

Рішення оформлено та підписано 05.09.2008р.

Суддя В. Матвійчук

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу