ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.07.08 р.                     Справа № 2/121

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачевій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Комунального підприємства “Макіївтепломережа” м. Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка

про стягнення заборгованості у сумі 22868,32грн.

За участю

представників сторін:

від позивача: Клюева В.С. – за довір.

від відповідача: Шамрай М.А. – за довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство “Макіївтепломережа” м. Макіївка звернувся до господарського суду Донецької області позовом до Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка про стягнення заборгованості в сумі 22868,32 грн., з яких 20319,86 грн. – сума основного боргу, 1607,33грн. – інфляційна складова, 128,2 грн. – 3% річних, 812,93грн. – пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 308 від 01.10.2006р., рахунки, акти на включення та відключення опалення.

Позивачем до прийняття рішення по справ в порядку ст. 22 ГПК України надано заяву від 08.07.2008р. про зменшення позовних вимог, у зв’язку з часткою оплатою відповідачем суми боргу після порушення провадження у справі, де останній просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 13868,32грн., пеню в розмірі 812,93грн., 3% річних в розмірі 128,2грн. та індекс інфляції в розмірі 1607,33грн. З приводу зазначеного судом розглядаються остаточні позовні вимоги позивача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 04.07.2008р., де вказує, що позовні вимоги визнає частково в сумі основного боргу – 11319,86грн., в решті позовних вимог просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

01.10.2006р. між Державним підприємством “Макіїввугілля” відособлений підрозділ “Учбово-курсовий комбінат” (Споживач) та Комунальним підприємством “Макіївтепломережа” (Постачальник), був укладений договір № 308 про постачання теплової енергії.

За цим договором Постачальник бере на себе зобов’язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов’язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що початок та закінчення опалювального періоду визначається та установлюється рішенням Виконавчого комітету міської ради.

Згідно до п. 3.2.6. договору споживач теплової енергії зобов’язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Розділом 5 “Облік теплової енергії” договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться за комерційними приладами обліку або розрахунковим способом. Споживач, що має комерційні прилади обліку, щомісячно подає Постачальнику звіт про фактичне споживання теплової енергії. При відсутності комерційних приладів обліку або невідповідності їх експлуатаційним вимогам (прострочення державного метрологічного контролю, зрив чи пошкодження пломб, вихід з ладу тощо), обсяг теплової енергії, що відпущена Споживачу, визначається Постачальником, як виняток, розрахунковим способом згідно додатку № 1.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів та на підставі показань комерційних приладів обліку теплової енергії (п.6.1. договору).

Пунктом 6.3. договору визначено, що теплова енергія постачається Споживачеві на умові 100% попередньої оплати. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно до п. 6.4. договору споживач до початку розрахункового періоду, але не менш ніж за 15 днів, сплачує Постачальнику вартість зазначеного в додатку № 1 обсягу споживання теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків за минулий період.

Відповідно до п. 6.5. договору у випадку якщо споживач розраховується за показниками комерційних приладів обліку, він до початку розрахункового періоду сплачує Постачальнику вартість теплової енергії поточного періоду. Остаточний розрахунок відбувається протягом 10-ти банківських днів після отримання рахунку фактичного споживання.

Пунктом 6.8. договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію у строки, зазначені у пунктах 6.4. і 6.5. договору, Споживач сплачує на користь Енергопостачальної організації, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожень день прострочення платежу.

Позивачем на підтвердження виконання умов договору надано акт про включення опалення від 06.12.2007р. та акт на відключення опалення від 11.03.2008р.

Позивачем за надані послуг з опалення були виставлені рахунки, які додані до матеріалів справи № 307 від 10.01.2008р. на суму 9564,17грн., № 308 від 13.02.2008р. на суму 8330,08грн., № 308 від 21.03.2008р. на суму 2425,61грн., а всього на загальну суму 20319,86грн.

Зазначені рахунку були вручені відповідачу на руки, про що свідчать відмітки на рахунках, що додані до матеріалів справи.

Відповідач умови договору не виконав за отриману теплову енергію не розрахувався у зв’язку з чим за відповідачем за період з січня 2008р. по квітень 2008р. рахується заборгованість в розмірі 20319,86грн.

Під час розгляду справи відповідачем частково сплачена суму боргу в розмірі 9000грн., що підтверджується платіжним дорученням № 89 від 27.06.2008р., у зв’язку з чим позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11319,86грн.

Наявність заборгованості в розмірі 11319,86грн. підтверджена актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.06.2008р., який підписаний та скріплений печатками з обох сторін.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України),

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містить Господарський кодекс України. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 1607,33грн. за період з лютого 2008р. по травень 2008р. та 3% річних в розмірі 128,2грн. за період з лютого 2008р. по травень 2008р., то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суд вважає, його арифметично вірно, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача пені в розмірі 812,93грн., які нараховані позивачем згідно пункту 6.8. договору за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань за період з 24.01.2008р. по 01.05.2008р.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено, що Господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У поясненні від 04.07.2007р. відповідач зазначає, що згідно до Закону України “Про заходи спрямовані на стале функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” від 23.06.2005р. № 2711 відповідач, як підприємство паливно-енергетичного комплексу 28.11.2005р. внесено до Реєстру учасників процедури погашення заборгованості. Метою цього закону є сприяння поліпшення фінансового становища підприємства, запобіганню банкротства та підвищення рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості та інше. Вказує на те, що сума боргу не сплачена у зв’язку зі скрутним становищем, недостатнім фінансуванням вугільної галузі.

Дослідивши матеріали справи, враховує визнання відповідачем суми боргу в повному розмірі, віднесення відповідача до реєстру учасників процедури погашення заборгованості, а також той факт, що позивачем, окрім пені до стягнення з відповідача заявлено також 3% річних в розмірі 128,2грн. та сума інфляційних збитків в сумі 1607,33грн., які підлягають стягненню, суд вважає за потрібне зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на суму 731,63 грн., тобто на 90%, та стягнути з відповідача пеню в сумі 81,30грн.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, порушення відповідачем зобов’язань за договором, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і на підставі ст. 78 ГПК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 78, 82 – 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства “Макіївтепломережа” м. Макіївка до Державного підприємства “Макіїввугілля” м. Макіївка про стягнення 13868,32грн. – задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Макіїввугілля” (86157, Донецька область, м. Макіївка, пл. Советська, 2, п/р 8430 в філії ЦМВ “Промінвестбанк”, МФО 334516, ЗКПО 32442295) на користь Комунального підприємства “Макіївтепломережа” (86156, м. Макіївка, вул. Лебедева, хозблок, р/р 0 в 1 відділенні ЗАТ “Донгорбанк” м. Макіївка, МФО 334970, ЗКПО 31534547) заборгованість в розмірі 11319,86 грн., пеню в розмірі 81,30 грн., інфляційну складову в розмірі 1607,33грн., 3% річних в розмірі 128,2грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 221,36 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 114,22 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дні прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дні набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Мартюхіна Н.О.