ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04"
червня 2008 р.
Справа № 49/73-08

вх. № 2314/3-49

Суддя господарського суду Кононова О.В.

при секретарі судового засідання Кононенко Т.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2., дор. № 901498 від 17.11.2007 року  відповідача - Осьмухін С.А., дор. № 2 від
01.01.2008 року

розглянувши справу за позовом СПДФ ООСОБА_1, м. Кривий Ріг

до  ТОВ НВФ "Сінтал,
Д" м. Х-в

про стягнення 7289,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в який
просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані
послуги з перевезення у розмірі 7289,77 грн., з яких 4437,19 грн. - сума
заборгованості за надані послуги з перевезення з урахуванням індексу інфляції,
163,27 грн. - три відсотки річних, 689,31 грн. - пеня та 2000 грн. збитки за
надання правової допомоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач не сплачує заборгованість у добровільному порядку згідно направленої
претензії, яку відповідач отримав 20.08.2007 року.

12.05.2008 року позивач надавав суду заяву про уточнення позовних
вимог, в який прохав суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість
за надані послуги з перевезення у розмірі 4833,27 грн. заборгованості за надані
послуги з перевезення з урахуванням індексу інфляції, 247,90 грн. - три
відсотки річних, 698,19 грн. - пеня та 2000 грн. збитки за надання правової
допомоги. Заяву було прийнято судом до провадження та продовжено розгляд справи
з її урахуванням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги
та прохав суд їх задовольнити, надав суду пояснення, в яких навів свої доводи в
обґрунтування клопотання про поновлення строків позовної давності. Зокрема
позивач зазначив, що до відносин поставки норми Господарського кодексу України
не повинні застосовуватись, а посилання відповідача про необхідність
застосування скорочених строків позовної давності відповідно ст. 315 ГК України
на думку позивача є необґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову
заперечував, прохав суд застосувати позовну давність при вирішення спору.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

05.10.2006 року між НВФ "Сінтал-Д" (Замовник) та СПДФО
ОСОБА_1 (Перевізник) шляхом факсимільного зв'язку був укладений договір на
перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно п. 1.1. якого
відповідач зобов'язався надавати позивачеві для перевезення вантажі, а позивач
в свою чергу зобов'язався приймати ці вантажі від відповідача та перевезти їх
до місцезнаходження бурякопункту відповідача. Згідно п. 3.2.1. сторони
передбачили, що перший платіж (попередня оплата) здійснюється відповідачем
шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (або в
готівковій формі) в розмірі 100 грн. у строк до 10.10.2006 року. Наступні
платежі відповідач здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний
рахунок позивача в строк 5 календарних днів з дня підписання сторонами
двостороннього акту прийому - передачі виконаних робіт (п. 3.2.2.
договору).

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав умови договору та
здійснив перевезення, обумовлене договором від 05.10.2006 року, що
підтверджується підписаним обома сторонами актом виконаних робіт від 30.11.2006
року, копія якого додана до матеріалів справи. В акти сторони визначили
вартість виконаних робіт - 4054,08 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Проте, відповідач не виконав належним чином умови договору в частині повної та
своєчасної оплати наданих послуг, не сплатив у визначений договором строк
вартість наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла грошова
заборгованість перед позивачем у розмірі 4054,08 грн.

Відповідач частково сплатив суму заборгованості, а саме 400 грн.
відповідно видаткового касового ордеру № 693 від 10.10.2006 року та 3000 грн.
відповідно видаткового касового ордеру № 825 від 30.10.2006 року, копії яких
додані до матеріалів справи. Отже станом на час звернення позивача до суду
заборгованість відповідача складала 654,08 грн. Крім того, позивач в позовній
заяві просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі
779,19грн., три відсотки річних у розмірі 247,90 грн., 698,19 грн. - пеня та
2000 грн. збитки за надання правової допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, для
пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів,
що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено
застосування  транспортних кодексів,
статутів та інших нормативно-правових актів, щодо умов перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також щодо відповідальності суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями, зокрема Статуту автомобільного транспорту
Української РСР затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР   від 27 червня 1969 року N 401 та чинного на
теперішній час. Відповідно до ст.168 Статуту автомобільного транспорту
Української РСР, позови
автотранспортних
підприємств  і організацій
вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з  цього Статуту, можуть бути пред'явлені
відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд
протягом 6 місяців. При цьому вказаний шестимісячний строк обчислюється з дня
настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

У відповідності до п. 3.2.2 договору відповідач повинен сплатити
за надані послуги з перевезення на протязі 5 календарних днів з дня підписання
акту виконаних робіт, тобто до 05.12.2006 року. З 06.12.2006 року позивач
довідався про порушення свого права, що стало підставою звернення позивача з
позовом до суду. Отже, з цієї дати почався перебіг встановленого строку
позовної давності. Позивач направив відповідачеві претензію 15.08.2007 року, а
звернувся з позовом до суду лише 26.03.2008 року тобто після спливу 6-місячного
строку позовної давності.

Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі  спливом
позовної   давності   до
основної   вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування позовної
давності як до основної вимоги позивача так і до усіх додаткових вимог
позивача. Дослідивши доводи позивача в обґрунтування клопотання про поновлення
строків позовної давності, суд не знаходить жодної поважної причини пропуску
зазначених строків, а тому відмовляє позивачеві у судовому захисті порушеного
права.

Таким чином, враховуючи, що позивачем позов подано до суду після
закінчення шестимісячного строку, доказів поважних причин пропуску строку
позовної давності суду не подано, доказів на підтвердження вчинення ТОВ НВФ
"Сінтал Д" дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу, та відповідно,
переривання строку позовної давності, не надано, суд вважає, що в задоволенні
позову  необхідно відмовити за пропуском
строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47 - 49, 82 - 85,
Господарського процесуального кодексу України;

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення підписаний 09.06.2008 року.

Суддя
Кононова
О.В.