КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2008                                                                                           № 18/77

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від відповідача - Фролова А.В.

від третьої особи 1 - Кирилова Д.В.

від третьої особи 2 - РинковийВ.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.04.2008

у справі № 18/77

за позовом                               Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики

до                                                   Фонду державного майна України

треті особи           Товариство з обмеженою відповідальністю "Техно-центр"

Кабінет Міністрів України

про                                                  визнання акту приймання-передачі майна недійсним та спонукання до виконання дій

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фонду державного майна України про визнання недійсним акт приймання-передачі майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» від 28.11.2003 р.; зобов’язати відповідача здійснити дії щодо повернення у державну власність п’ятиповерхового адміністративного будинку загальною площею 7314 кв.м. з прилеглою територією 2079 кв.м., розташованого у м. Києві по вул. Боровського, 22 з метою подальшого виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.08.2004 року № 566-р «Про передачу цілісного май          нового комплексу Українського науково-дослідного і конструкторсько-технологічного інституту побутового обслуговування до сфери управління Держспоживстандарту»; стягнути з відповідача 170 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.04.2008 року провадження у справі у частині визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» від 28.11.2003 року припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

В своїй апеляційній скарзі апелянт вважає, що внаслідок незаконних дій з боку Фонду державного майна України, державне майно було безоплатно передане до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» і має бути повернуто у власність держави.

Відповідач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23.11.2003 року між Фондом державного майна України та Українським науково-дослідним і конструкторсько-технологічним інститутом побутового обслуговування укладений договір про взаємодію по створенню Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр», згідно з яким сторони зобов’язалися спільно діяти для організації на території України Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» і управління його господарською дільністю з метою одержання прибутку, в цілях проведення досліджень та дослідно-конструкторських робіт щодо підвищення технічного рівня побутових послуг, впровадження нових технологій, матеріалів препаратів у сфері побутових послуг, виготовлення дослідних зразків обладнання, устаткування та засобів механізації підприємств в галузі побутових послуг, підготовки та підвищення кваліфікації фахівців у сфері побутового обслуговування.

Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут зобов’язався передати для створення статутного фонду товариства нерухоме майно - п’ятиповерховий адміністративний будинок з підвалом загальною площею 7314 кв.м. та з закріпленою прилеглою територією з асфальтованим майданчиком загальною площею 2079 кв.м., розташований у м. Києві по вул. Воровського, 22,, яке належить йому на праві повного господарського відання згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.01.1998 року № 17-р, бере на себе обов’язки засновника з боку держави, передбачені установчим договором, і повну відповідальність за їх виконання (п. 2.1. договору).

Фонд державного майна України виступив засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» в інтересах УкрНДКТІпобуту та взяв на облік частку, що належить державі у ТОВ «Техно-центр», статутний фонд якого становить 54436 238 грн., частка держави – 39 %, що складає 20 840 133 грн.(наказ Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 2093 «Щодо участі Фонду державного майна України у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Техно-центр»).

Відповідно до акту приймання-передачі від 28.11.2003 року УкрНДКТІпобуту передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» прийняло у власність адміністративний будинок у м. Києві по вул. Воровського, 22, загальною площею 7314 кв.м. та закріпленою прилеглою територією – асфальтованим майданчиком 2079 кв.м., загальною вартістю 20 814 133 грн.

Наказом Фонду державного майна України від 21.01.2005 року № 127 скасовано наказ Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 2093, стосовно участі ФДМ України у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Техно-центр».

24.11.2004 року Український науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут побутового обслуговування направив лист № 22/205-01 до Фонду державного майна України, в якому зазначено, що протягом 2003 – 2004 років не виконувався договір про взаємодію від 23.11.2003 року, а також, що Фонд державного майна України не забезпечив виконання розділів 1 та 2 договору від 23.11.2003 року «Про взаємодію по створенню Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр», що тягне за собою невиконання зобов’язань щодо забезпечення проведення наукових досліджень у сфері побутового обслуговування, необхідність розвитку нових напрямів діяльності інституту, та у зв’язку з передачею його до сфери управління Держспоживстандарту України, УкрНДКТІпобут припиняє дію договору «Про взаємодію у створенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» від 23.11.2003 року.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2004 року у справі № 10/187 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі майна до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» від 28.11.2003 року припинене з огляду на статтю 12 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з непідвідомчістю господарським судам спорів про визнання недійсними актів приймання-передачі майна, які не містять як ознак цивільних угод (правочинів), так і ознак акту державного органу, що можуть бути визнані судом недійсними.

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони (частина 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет спору та з тих же підстав.

Крім того, судова колегія вважає, що вимоги позивача стосовно зобов’язання відповідача здійснити дії щодо повернення у державну власність п’ятиповерхового адміністративного будинку не підлягає задоволенню з огляду на таке.

02.12.2003 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради проведена державна реєстрація Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр». Товариство засноване на змішаній формі власності, засновниками якого виступили Підприємство «Техно-Інформ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Фонд державного майна України.

Статутний фонд Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» сформовано повністю, шляхом передачі у власність товариства нерухомого майна та грошових коштів. Відповідно до акту прийому-передачі від 28.11.2003 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-центр» прийняло у власність адміністративний будинок , з прилеглою територією, розташований в м. Києві по вул. Воровського, 22, як внесок Фонду державного майна України у статутний капітал товариства.

Згідно ч. 1статті 12 Закону України «Про господарські товариства», який був чинний на момент укладення акту приймання-передачі від 28.11.2003 року, товариство є власником: майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаний доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права коирстування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнаннями, а також інші майнові права (у тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, у тому числі в іноземній валюті (ч.1 ст. 13 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно ст.ст. 41, 42 Конституції України, п. 3 ст. 3 Закону України «Про власність» (який був чинний на той час), Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 року № 2558-ХІІ, фонд є органом державної влади зі спеціальним статусом, на який покладено обов’язок керувати майном, що знаходиться у загальнодержавній власності, в тому числі виступати від імені держави України, в якості засновника при створенні підприємства (товариства), що базується на змішаній формі власності.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України «Про власність», допускається об’єднання майна, що є власністю громадян, юридичних осіб і держави, та створення на цій основі змішаних форм власності.

Отже, Фонд державного майна України є центральним органом державної влади зі спеціальним статусом, на який покладено повноваження по розпорядженню майном (держави Україна) власника – володіти, користуватися, розпоряджатися майном, що знаходиться в державній власності.

Державні підприємства не можуть бути засновниками підприємств будь-яких організаційних форм та видів, господарських товариств (ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.1992 року «Про впорядкування діяльності суб’єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних підприємств»).

На підставі наказу власника майна (держави в особі Фонду державного майна України) № 2093 від 24.11.2003 року, було прийнято рішення виступити засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-центр».

Таким чином, у відповідності з волевиявленням власника майна було створено юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техно-центр», яке з моменту державної реєстрації 02.12.2003 року набуло право власності на майно, що було передано до статутного фонду власниками (засновниками товариства) на законних підставах, а саме на адміністративний будинок, розташований за адресою: м. Київ, вул. Воровського, 22.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач намагаючись повернути у державну власність адміністративний будинок з прилеглою територією, розташований у м. Києві по вул. Воровського, 22, не доводить наявність у нього на даний момент жодних прав на зазначений будинок.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, апелянтом всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2008 року у справі № 18/77 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 08.04.2008 року у справі № 18/77 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

19.08.08 (відправлено)