ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 47/327

06.03.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"в особі філії "Дирекція первинної мережі ВАТ "Укртелеком" Центру технічної експлуатації первинної мережі №10

до №1 Військової частина А - 2238

№2 Міністерства оборони України

про стягнення 112 418,87 грн. та про виселення

Суддя Станік С.Р.

Представники:

Від позивача: Іванов С.І. –предст. (дов. №7 від 15.01.2007р.);

Від відповідача №1: Оксенчук О.А. –предст. (дов. №б/н від 27.06.2007р.);

Від відповідача №2: Оксенчук О.А. –предст. (дов. №220/593/д від 22.01.2008);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів 110 740,12 грн. збитків з урахуванням індексу інфляції, 3% річних у розмірі 1 678,75 грн., судові витрати та просив зобов”язати відповідача №1 звільнити незаконно займану площу позивача.

Ухвалою від 15.10.2007р. було порушено провадження у справі №47/327, розгляд якої було призначено на 28.11.2007р.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2007р. надав суду заяву про уточнення та зменьшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача №1 85 403,13 грн. заборгованості за знаходження майна відповідача у приміщенні позивача, 3% річних у розмірі 1 056,98 грн.

28.11.2007р. у відповідності до ст.77 ГПК України, у зв”язку з неявкою відповідачів, розгляд справи було відкладено на 26.12.2007р., а 26.12.2007р. на 07.02.2008р.

07.02.2008 розгляд справи було відкладено до 06.03.2008. Також, суд ухвалою від 07.02.2008 зодовольнив клопотання сторін про продовження строку розгляду спору у справі №47/327 на більш тривалий термін, ніж встановлено ч.1 ст.69 ГПК України.

У судовому засіданні 06.03.2008 представник позивача надав суду заяву про зменьшення суми позовних вимог у справі №47/327 та просив стягнути з відповідача №1 збитки у розмірі 30 085,69 грн. (з урахуванням заяви про зменьшення позовних вимог) задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання 06.03.2008р. з”явився, проти зменьшених позовних вимог, як відповідач №1 не заперечив, а як відповідач №2 заперечив.

Таким чином, розглянувши у судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В м. Миколаїв по пр. Леніна, 72 розташований нежитловий об”єкт МТТЗ, який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №278891 від 02.11.2004 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міськї ради від 22.10.2004 №1991 належить на праві колективної власності ВАТ „Укртелеком”.

Згідно вищеназваного свідоцтва вказаний об”єкт складається з 4-х основних будівель, а саме: літ. А-4 - загальна площа 3 243 м2, літ. Б-4 –загальна площа 2027,8м2, літ. В-2 –загальна площа 188,9 м2, літ. Г-1 –загальна площа 69,8 м2.

Відповідно до акту приймання –передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів №13 від 19.11.2003 приміщення, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 72, були передані з балансу Миколаївської дирекції ВАТ „Укртелеком” на баланс Центру технічної експлуатації первинної мережі№10 Філії „Дирекція первинної мережі” ВАТ „Укртелеком” (позивача).

Наказом ВАТ „Укртелеком” №404 від 07.11.2005 було введено в дію положення про порядок передачі в оренду майна ВАТ „Укртелеком”.

Відповідно до службової записки від 05.05.2006 провідного інженеру ЛАЦ –4, яке розташовано за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 72, було складено перелік обладнання військових частин, яке встановлено в цьому приміщенні, зокрема обладнання військової частини А –0776, яке в подальшому було передано на баланс військової частини А—2238 (відповідача №1).

Відповідно до листа позивача №284 від 21.02.2006 відповідачу №1 було запропоновано укласти договір оренди з позивачем та надіслано на адресу відповідача №1 3 примірники договору оренди, наказ ВАТ „Укртелеком” №404 від 07.11.2005 та положення про порядок передачі в оренду майна ВАТ „Укртелеком”.

Відповідно до листа позивача №645 від 06.05.2006 відповідачу №1 вдруге було запропоновано укласти договір оренди з позивачем та надіслано на адресу відповідача 3 примірники договору оренди.

20.03.2007 позивачем було надіслано на адресу відповідача №1 претензію за вих.№321 про сплату збитків та про примусове виселення.

Листом за вих.№154/11/1-857 від 12.04.2007 Командувач Військово-морських сил Збройних сил України повідомив позивача про те, що відсутність договірних відносин з позивачем не дає можливості військовій частині А-2238 здійснювати оплату оренди приміщення, в якому розташоване обладнання зв”язку відповідача №1, та повідомив про те, що військова частина А 2238 готова укласти договір оренди на 2007 рік.

01.05.2007 між сторонами було укладено договір оренди нерухомого майна товариства за №1011-33, у відповідності до якого позивач передав (починаючи з 01.01.2007), а відповідач №1 взяв у строкове платне користування частину спеціалізованого технологічного приміщення (ЛАЦ-4), яке розташоване в м.Миколаєві на 1 поверсі 4-х поверхового будинку №72 по пр. Леніна, 72, загальною площею 12,48 м2 для встановлення обладнання зв”язку.

У зв”язку з тим, що між сторонами тривалий час не існувало договірних відносин, відповідач не сплачував позивачу плату за користування приміщенням, яке належить позивачу на праві колективної власності, а обладнання відповідача №1 фактично знаходилось на території позивача та позивач ніс витрати, пов”язані із забезпеченням діяльності цього обладнання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача №1 на користь позивача в період з 01.01.2006 по 31.12.2006 збитків у розмірі 30 085,69 грн. (з урахуванням заяви позивача від 06.03.2008 про уточнення позовних вимог).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються зокрема шляхом: відшкодування збитків.

Згідно з ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; - додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; - неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду. Сторони господарського зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов'язань визначений законом. Склад збитків, що підлягають відшкодуванню у внутрішньогосподарських відносинах, визначається відповідними суб'єктами господарювання - господарськими організаціями з урахуванням специфіки їх діяльності.

Відповідно до ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання. У разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків. У разі невиконання зобов'язання виконати певну роботу (надати послугу) управнена сторона має право виконати цю роботу самостійно або доручити її виконання (надання послуги) третім особам, якщо інше не передбачено законом або зобов'язанням, та вимагати відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання. Відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов'язання, не звільняє зобов'язану сторону від виконання зобов'язання в натурі, крім випадків, зазначених у частині третій статті 193 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачем у справі були понесені витрати на утримання обладнання відповідача у період з 01.01.2006 по 31.01.2006, сторонами погоджено розмір збитків, який підлягає стягненню з відповідача №1 на користь позивача, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача №1 30 085,69 грн. визнаються судом законними, обгрунтованими та такими, що підлягають судом задоволенню.

Стосовно вимог позивача до відповідача №2, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №1080 від 03.08.2006 „Про затвердження Положення про Міністерство оборони України” Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Міноборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони. Крім цього, вказане міністерство є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства України печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням і відповідно до покладених на нього завдань бере участь у формуванні оборонного бюджету, забезпечує в установленому порядку здійснення господарської діяльності, керує економічною і фінансовою роботою у Збройних Силах тощо.

Оскільки, судом встановлено, що військова частина А 2238 також є юридичною особою, суд приходить до висновку про те, що остання повинна нести відповідальність самостійно, а тому підстав для задоволення позову про стягнення з Міністерства оборони України грошових коштів на користь позивача суд не знаходить, у зв”язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача №2 грошових коштів, судом задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов”язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову –на відповідача: при відмові в позові –на позивача; при частковому задоволенні позову –на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема з відповідача №1 підлягає стягненню –300,86 грн. витрат по сплаті державного мита та 29,36 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Військової частини А2238 (, місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Приморська, 26, р/р №2840 в ГУДКУ у Одеській області, МФО 828011), а у випадку відсутності коштів –з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"в особі філії "Дирекція первинної мережі ВАТ "Укртелеком" Центру технічної експлуатації первинної мережі №10 (, місцезнаходження: 25006, м. Кіровоград, вул. Родімцева, 102, р/р 260014587 в ВАТ “Райффайзен банк Аваль” м.Кіровоград, МФО 323538) 30 085 (тридцять тисяч вісімдесят п”ять) грн. 69 коп. збитків, 300 (триста) грн. 86 коп. витрат по сплаті державного мита та 29 (двадцять дев”ять) грн. 36 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

4.          В задоволенні позовних вимог в іншій частині –відмовити.

5.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                            С.Р.Станік