ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.07.08 р.                     Справа № 23/67

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНИОН-углегазодобыча” м. Сніжне

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія ОЛВІ” м. Харцизьк

Третя особа: Відкрите акціонерне товариство “Сілур” м. Харцизьк

про стягнення 15 591,75 грн.

Суддя Забарющий М.І.

Представники сторін:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: Максименко Д.О. - за довіреністю

Від третьої особи: Патяшин А.С. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 29.05.2008р. В засіданні оголошувались перерви до 05.06.2008р., 12.06.2008р. та до 24.06.2008р. В засіданні, яке відбулось 24.06.2008р., суд згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України закінчив розгляд справи і оголосив перерву для підготовки тексту рішення у справі до 04.07.2008р. (вказане зафіксовано у протоколі судового засідання).

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю “ЮНИОН-углегазодобыча” м. Сніжне, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія ОЛВІ” м. Харцизьк, 11 097,36 грн. боргу, 2 219,47 грн. штрафу, 277,4 грн. річних та 1 997,52 грн. інфляційних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на:

-          отримання ним від відповідача 13.04.2007р. канату довжиною 840м вартістю 11 097,36 грн., виробником якого було ВАТ “Сілур”;

-          сертифікат якості № 3602 (бланк 036298), який підтверджував якість отриманого канату;

-          оплату ним за рахунком-фактурою № 283 від 02.03.2007р. вартості канату ГОСТ 3081-80 ГЛ-СВ –180 діаметром 19 мм;

-          випробування канату на відповідність проведене Макіївським науково-дослідним інститутом з безпеки робіт у гірничій промисловості (далі – Інститут);

-          свідоцтво Інституту № 7068 від 04.05.2007р., згідно якого канат, отриманий ним від відповідача, не придатний до експлуатації, не відповідає за якістю п. 6.32 Інструкції з випробувань шахтних канатів;

-          претензію № 154 від 04.05.2007р., адресовану відповідачу щодо неякісності канату;

-          непроведення ВАТ “Сілур” випробовувань канату за відібраними зразками;

-          знаходження канату на збереженні в складі шахти;

-          затримку у роботі підйомного устаткування БЛ-1200 у зв’язку з неякісністю канату;

-          ст.ст. 181, 193, 218, 229 Господарського кодексу України (далі – ГК);

-          ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК);

Відповідач вимоги позивача не визнав тому, що: за інформацією від виробника йому (відповідачу) стало відомо, що Інститут проводив випробування на розбалансованому обладнанні, а тому висновки Інституту до уваги прийматись не повинні; позивач не відреагував позитивно щодо проведення випробувань в КІС м. Горлівка; штраф у розмірі 20 % від вартості канату діючим законодавством не передбачений; позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ч.8 ст. 269 ГК.

Ухвалою у справі від 20.05.2008р. суд за власною ініціативою залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору відкрите акціонерне товариство “Сілур” м. Харцизьк.

ВАТ “Сілур” пояснило суду, що: воно знає про те, що виготовлений ним канат потрапив до позивача, який вказує про його неякісність; згідно з актом відбору зразків від 16.05.2007р. від вищезазначеного канату було відібрано три зразки довжиною 1,4 м; зразок канату, відібраний для нього, відповідає вимогам ГОСТ 3081-80, що підтверджується результатами випробувань; канат ГОСТ 3081-80 відсутній у переліку ГОСТів та ТУ на канати, які допускаються до застосування на шахтних підйомних устаткуваннях, який міститься в Інструкції з експлуатації стальних канатів в шахтних стволах, затвердженої Міністерством вугільної промисловості СРСР 08.08.1987р. (далі - Інструкція з експлуатації); вироблений ним канат відповідав вимогам ГОСТу; висновок Інституту щодо спірного канату слід розуміти таким чином, що канат ГОСТ 3081-80 не придатний для навішування на шахтну підйомну установку, але цьому ГОСТу відповідає.

Клопотання відповідача про призначення експертизи суд відхилив, оскільки не доведено, що устаткування Інституту було розбалансоване та що КІС м. Горлівка уповноважене на проведення судової експертизи.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив:

За накладною № 285 від 13.04.2007р. представник позивача за довіреністю серії ЯМЧ № 499325 отримав від відповідача канат ГОСТ 3081-80-ГЛ-СВ-180, діаметром 19 мм та барабан на суму 11 097,36 грн. Разом з товаром позивач отримав від відповідача сертифікат якості на стальний канат № 3602, канат 19,0-ГЛ-В-Н-Р-1770, ГОСТ 3081-80, 3241-91, виробник ВАТ “Сілур”. Представники сторін заявили суду, що канат був отриманий позивачем саме 13.04.2007р. - у накладній № 285 була допущена технічна помилка (див. протокол судового засідання від 24.06.2008р.).

Позивач стверджує, що отриманий ним від відповідача канат (накладна № 285 від 13.04.2007р.) не придатний до експлуатації, про що свідчить свідоцтво № 7068, видане Інститутом 04.05.2007р. Суд не приймає до уваги посилання позивача на свідоцтво № 7068 від 04.05.2008р., оскільки не подано доказів, що до випробування були відібрані зразки саме того канату, який був поставлений за накладною № 285 від 13.04.2007р.

Представники позивача, відповідача та третьої особи 16.05.2007р. здійснили відбір зразків каната стального діаметром 19 мм, сертифікат якості № 3602, про що був складений акт відбору зразків від 16.05.2007р. Один з цих зразків був переданий ВАТ “Сілур”. Останній направив цей зразок для випробувань до Інституту.

Інститут видав третій особі свідоцтво № 7076 про випробування шахтного канату згідно вимогам “Правил безпеки у вугільних шахтах” (далі - Свідоцтво № 7076). Це свідоцтво містить висновок - канат не придатний, не відповідає п.6.32. Інструкції з випробовування шахтних канатів. Пункт 7 Свідоцтва № 7076 містить значення 7,37 %. Листом № 15/4711 від 20.06.2008р. Інститут підтвердив, що канат, отриманий позивачем за накладною № 285 від 13.04.2007р., не відповідає вимогам п.6.32. Інструкції з випробувань шахтних канатів, затвердженої 1-м заступником міністра вугільної промисловості СРСР 29.05.1990р.

Частиною 4 ст.268 ГК встановлено, що постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом. Таким документом щодо поставленого канату за накладною № 285 від 13.04.2007р. є сертифікат якості № 3602 від 13.04.2006р. Згідно висновків Інституту, викладених у Свідоцтві № 7076, листа Інституту № 15/4711 від 20.06.2008р. і інших матеріалів справи суд дійшов висновку, що канат, отриманий позивачем, не відповідає вимогам п.3.4 ГОСТу 3241-91, на який є посилання у сертифікаті якості.

Частиною 5 ст.268 ГК передбачено, що у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, покупець має право вимагати повернення сплаченої суми. Позивач стверджує, що він оплатив відповідачу вартість отриманого ним канату в сумі 11 097,36 грн., що відповідає сумі, зазначеній в накладній № 285 від 13.04.2007р. В підтвердження цих аргументів позивач посилається на платіжне доручення № 316 від 19.03.2007р. Суд не приймає до уваги посилання позивача на це доручення, оскільки: сума, зазначена у цьому дорученні, не відповідає сумі, зазначеній у накладній № 285 від 13.04.2007р.; позивач зазначає у позові, що оплатив вартість канату згідно рахунку-фактури № 283 від 02.03.2007р., тоді як у графі “призначення платежу” платіжного доручення № 316 від 19.03.2007р. зазначено “за канат згідно рахунку № 385 від 02.03.2007р.” - рахунку № 385 від 02.03.2007р. суду не надано; позивач не заявляв суду, що він лише один раз отримував канат у відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту перерахування ним коштів за товар, отриманий ним за накладною № 285 від 13.04.2007р.

Вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 2 219,47 грн. суд вважає необґрунтованими, тому що: такий штраф домовленістю сторін не передбачено; ч.2 ст.231 ГК на сторін не розповсюджується, оскільки вони не належать до державного сектора економіки, доказів держзамовлення чи фінансування з Держбюджету України суду не надано.

Суд також вважає, що позивач звернувся з позовом з порушенням строків, встановлених ч.8 ст.269 ГК. Причини їх пропуску суд вважає не поважними.

Зважаючи на викладене суд позивачу у позові відмовляє.

На підставі ст.ст. 20, 173, 193, 231, 264-269 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р I Ш И В :

Позивачу у позові відмовити.

Суддя