СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"08"
квітня 2008 р.

справа
№ 20-5/596

За
позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1)

до Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5)

Севастопольської  міської
Ради (99011
м. Севастополь,  вул. Леніна, 3)

про
спонукання виконати певні дії

Суддя: І.В. Євдокимов

Представники сторін:

Позивач
- ОСОБА_2, представник, довіреність ВЕХ № 426879 від 13.09.07,      СПД ОСОБА_1;

Відповідач
- не з'явився,   Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради;

Відповідач - Гатіятуллін
Ерік Дамирович, головний спеціаліст відділу правового забезпечення та аналізу
використання комунальної власності, довіреність № 407 від 06.02.08,    Севастопольська міська Рада;

Суть спору:

Позивач,
СПД ОСОБА_1., звернувся до суду з позовом до відповідача, Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради, про визнання недійсним рішення виконкому
Севастопольської міської Ради від 17.07.1990 № 11/915 „Про включення до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя” в частині включення
будинку № 10 по вул. В. Морська м. Севастополя, визнання за СПД ОСОБА_1. право
на проведення приватизації вбудованого не житлового підвального поверху площею
43,20 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська, б. 10
шляхом викупу, про зобов'язання Фонду комунального майна Севастопольської
міської Ради здійснити інвентаризацію та зобов'язати відповідача здійснити
приватизацію вбудованого нежитлового підвального поверху площею 43,20 кв.м.,
розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська, б. 10, і укласти
договір купівлі-продажу вказаних приміщень.

В
процесі розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги, та просить зобов'язати
Севастопольську міську Раду  розглянути
та прийняти рішення про включення вбудованого нежитлового підвального поверху
площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська,
б. 10, до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Ухвалою
суду від 11.02.2008 до участі у в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Севастопольську міську
Раду.

Ухвалою
суду від 17.03.2008 Севастопольська міська Рада вилучена  із числа 3-ої особи, та залучена її в якості
другого відповідача.

Відповідачі
позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що за даними Відділу
культурної спадщини Управління культури Севастопольської міської державної
адміністрації житловий будинок, розташований по вул. Б. Морська, 10 є
пам'ятником архітектури та включений до Реєстру нерухомих об'єктів культурної
спадщини національного та місцевого значення по м. Севастополю та зараховано у
Державному Реєстру нерухомих пам'яток України.

Крим
того, Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради вважає, що Законом
України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”
тимчасово зупинена приватизація  пам'яток
культурної спадщини, відмова у приватизації є законною, а позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.

Представник
Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради на оголошення вступної
та резолютивної частин рішення не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно
ст. 22 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні
представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслуховуючи пояснення
представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

25.12.2001
позивачем згідно договору оренди нерухомого майна № 331-01 отримано в оренду
комунальне майно -вбудований нежитловий підвальний поверх площею 43,20 кв.м.,
розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська, б. 10.

За
погодженням із орендодавцем позивачем здійснені невідокремлені поліпшення
орендованого майна, які перевищують 25% залишкової балансової вартості об'єкту
оренди, які в подальшому були прийняти Фондом комунального майна
Севастопольської міської Ради.

Позивач
звернувся до Фонду комунального майна із заявою про включення до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу вбудованого нежитлового
підвального поверху площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою: м.
Севастополь, вул. В. Морська, б.10.

22.08.2006
листом за вих. № 1670 Фонд комунального майна повідомив позивачеві, що будинок
по вул. В.Морська, 10 включений до Реєстру нерухомих пам'яток об'єктів
культурної спадщини національного та місцевого значення по м. Севастополю, у
зв'язку з чим питання про включення вказаного об'єкту до переліку об'єктів, що
підлягають приватизації, буде розглядатися Севастопольською міською Радою після
зняття обмежень, які діють відповідно до Закону України “Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної спадщини” від 01.02.2005.

Відповідно
до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, провівши оцінку
представленим доказам, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно
до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його
порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно
до п. 5 ст. 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)” орган приватизації розглядає подану заяву і в разі
відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до
переліків, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно
до положень статті 7 Закону України “Про приватизацію державного майна” №
2163-ХІІ від 04.03.1992 (з подальшими змінами і доповненнями) державну політику
в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні
відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в
Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів
приватизації в Україні.

Згідно
зі статтею 1 Закону України “Про приватизацію державного майна” приватизація
державного майна -це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і
майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних
осіб, які можуть бути покупцями відповідно до вказаного Закону, з метою
підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів
на структурну перебудову економіки України.

Згідно
з частиною 4 статті 3 вказаного Закону, відчуження майна, що є у комунальній
власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань
приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Продаж
майна, що є у комунальній власності, здійснюють органи, створювані відповідними
місцевими радами. Зазначені органи діють у межах повноважень, визначених
відповідними місцевими радами, та є їм підпорядкованими, підзвітними та  підконтрольними.

Згідно
з пунктом 3 статті 2 Закону України „Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” за наявності заборони на  приватизацію будівлі (споруди, приміщення), в
якій розташований об'єкт приватизації,
або у разі відмови покупця від приватизації будівлі (споруди,  приміщення), в якій розташований об'єкт, що
приватизується  шляхом  викупу, зазначені будівлі (споруди, приміщення)
передаються у встановленому  порядку
власникам приватизованих об'єктів в оренду на строк не менш як десять років.

Як
свідчать матеріали справи, позивачу на підставі договору оренди надано у
строкове платне користування нежитловий підвальний поверх площею 43,20 кв.м.,
розташований за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська, б. 10, від викупу
цього приміщення позивач не відмовлявся.

Відповідно
до статті 4 Закону України Про приватизацію державного майна” державна програма
приватизації визначає цілі, пріоритети та умови приватизації, розробляється
Фондом державного майна України і затверджується Верховною Радою України
законом України.

Згідно
з ч. 2 п. 5 ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” відмова у приватизації можлива тільки у
випадках, коли: особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем
підприємства згідно з цим Законом; є законодавчо встановлене обмеження на
приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених
частиною першою цієї статті.

Рішенням
Конституційного Суду України від 13.12.2000 по справі № 1-16/2000 щодо
офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України “Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” зазначено, що
положення частин першої, третьої статті 7 Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо ініціативи
покупців про включення відповідного майна до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації треба розуміти як право покупця пропонувати проведення
приватизації конкретного об'єкта малої приватизації у вказаний ним спосіб,
зокрема шляхом викупу.

17.07.1990
виконуючий комітет Севастопольської міської Ради народних депутатів, розглянув
перелік пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого значення м.
Севастополя, складений Управлінням архітектури та градобудівництва станом на
01.06.1990 та керуючись положеннями Закону України „Про охорону і використання
пам'яток історії та культури”, що діяв на той момент, прийнято рішення № 11/915
„Про внесення до Переліку пам'ятників архітектури та містобудування місцевого
значення містобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя”.

Вказаним  рішенням виконуючого комітету
Севастопольської міської Ради народних депутатів № 11/915 від 17.07.1990
затверджений Перелік пам'ятників архітектури і градобудівництва місцевого
значення, згідно до якого житловий будинок № 10
по вул. Велика Морська віднесений до вищезазначеного переліку
пам'ятників архітектури.

Згідно
з пунктом 51 Державної програми приватизації на 2000 - 2002 роки у разі
прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі,
споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп цього майна, якщо орендарем
за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення
орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без
завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за
вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення). Оцінка
вартості об'єкта приватизації у цьому разі здійснюється із застосуванням
експертної оцінки. Таке ж право одержує орендар у разі прийняття рішення про
приватизацію відповідно до законодавства України.

Таким
чином, з матеріалів справи  вбачається,
що на той момент, коли орган приватизації відповідно до закону повинен був
вирішити питання про приватизацію об'єкту по вул. В.Морська, 10, ніяких
обмежень щодо приватизації таких об'єктів не існувало, позивач мав право на
приватизацію шляхом викупу приміщень, які знаходились у нього в оренді.

Крим
того, статтею 13 Закону України „Про охорону культурної спадщини” передбачено,
що об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до
їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької,
наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації   шляхом
занесення  до  Державного
реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями
національного та місцевого значення пам'ятки. Порядок визначення категорій
пам'яток встановлюється  Кабінетом  Міністрів
України.  Із  занесенням
до Реєстру  на  об'єкт культурної  спадщини,
на  всі  його складові елементи  поширюється
правовий  статус  пам'ятки.

Згідно
зі статтею 14 Закону України „Про охорону культурної спадщини” занесення   об'єкта
культурної  спадщини  до
Реєстру  та внесення змін до  нього (вилучення  з Реєстру,
зміна  категорії пам'ятки) провадяться
відповідно до категорії пам'ятки: а) пам'ятки національного значення -  постановою Кабінету Міністрів України за
поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної
спадщини; б) пам'ятки місцевого значення - рішенням центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини  за
поданням відповідних  органів  охорони
культурної спадщини або за поданням Українського товариства  охорони
пам'яток  історії  та культури, інших громадських організацій,
до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини,
протягом одного місяця з дня одержання подання. Центральний орган
виконавчої  влади у сфері охорони
культурної спадщини надає органу охорони культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських, районних державних   адміністрацій, органам охорони культурної
спадщини місцевого самоврядування
витяги  з  Реєстру
щодо  пам'яток,  які розташовані на їхніх територіях.

Крім
того, статтею 17 Закону України „Про охорону культурної спадщини” передбачено,
що пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній,  комунальній або приватній  власності. Суб'єкти  права власності на пам'ятку визначаються
згідно із законом.

Статтею
1 Закону України „Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини” встановлена заборона приватизації пам'яток  культурної спадщини до затвердження Верховною
Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають
приватизації.

Одночасно
пунктом 2 статті 2 Закону України „Про тимчасову заборону приватизації пам'яток
культурної спадщини” доручено Кабінету Міністрів України у шестимісячний
термін  з
дня набрання  чинності  цим
Законом  подати на розгляд Верховної
Ради України проект Закону України про затвердження переліку пам'яток
культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Невиконання
норми Закону  вищим органом виконавчої
влади не може бути підставою для обмеження прав господарюючих суб'єктів.

Згідно
з Порядком визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної
спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України № 1760 від 27.12.2001 об'єкти культурної
спадщини заносяться до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі -
Реєстр) за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів національного
значення або за рішенням відповідного центрального органу виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини - щодо об'єктів місцевого значення.  На кожний об'єкт культурної спадщини, що
пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до
Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню
в цьому органі. Занесення об'єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової
документації не допускається.

Відповідно
до п. 3 вказаного порядку облікова документація на об'єкт культурної спадщини
включає облікову картку, його паспорт, коротку історичну довідку, акт
технічного стану, довідку про майнову цінність об'єкта.

Згідно
з ч. 1 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання повністю або
частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно
до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам
цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким
чином,  суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на
відповідача витрати по сплаті державного мита в сумі 170,00 грн. і витрати по
інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу в сумі 118,00 грн.

На
підставі висловленого, керуючись ст. 49, 82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним рішення виконкому
Севастопольської міської Ради від 17.07.1990 № 11/915 „Про включення до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя ” в частині включення
будинку № 10 по вул. В. Морська м. Севастополя.

3.          Визнати за Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1)  право на
проведення приватизації  вбудованого
нежитлового підвального поверху площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою:
м. Севастополь, вул. В. Морська, б. 10, шляхом викупу.

4.          Зобов'язати Севастопольську міську
Раду (99011 м. Севастополь, вул. Леніна, 3, ) розглянути
та прийняти рішення про включення вбудованого нежитлового підвального поверху
площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська,
б. 10 до переліку об'єктів, що підлягають приватизації  шляхом викупу Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1).

5.          Зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, р/р 0416 в УДК в
м.Севастополі, МФО 824509) здійснити інвентаризацію та приватизацію  вбудованого нежитлового підвального поверху
площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В. Морська,
б. 10, шляхом викупу Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

6.          Зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, р/р 0416 в УДК в
м.Севастополі, МФО 824509) укласти з Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1  (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) договір купівлі-продажу шляхом викупу нежитлового підвального
поверху площею 43,20 кв.м., розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. В.
Морська, б. 10.

7.          Стягнути з Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5, код ЕДРПОУ 25750044, відомостей про наявність поточних  рахунків в установах банків немає) на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, відомостей про наявність
поточних  рахунків в установах банків
немає) державне мито у сумі 85,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне  забезпечення
судового процесу у сумі 59,00 грн.

Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

8.          Стягнути з Севастопольської
міської Ради (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 3, код ЕДРПОУ 24872845,
відомостей про наявність поточних
рахунків в установах банків немає) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, відомостей про наявність поточних  рахунків в установах банків немає) державне
мито у сумі 85,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне  забезпечення судового процесу у сумі 59,00
грн.

Видати наказ після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
І.В.  Євдокимов

Рішення оформлено

згідно з вимогами

ст. 84 ГПК України

та підписано

14.04.2008