Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2008 р. Справа № 29/547-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Барбашова С.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Семитоцький К.М.

відповідача - Мельник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1161Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 16.04.08 р. по справі № 29/547-07

за позовом ПП "Злагода - 1", м. Лозова

до Комунального підприємства "Дирекція єдиного замовника", м. Лозова

про стягнення 167653,98 грн.

встановила:

У жовтні 2007 р. позивач - Приватне підприємство “Злагода -1” звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення заборгованості за договором з урахуванням індексу інфляції, відсотків за порушення грошового зобов’язання та штрафних санкції у виді пені, з посиланням на те, що між Приватне підприємство „ЗЛАГОДА-1" та Комунальним підприємством „Дирекція єдиного замовника" Лозівської міської ради 30.06.2006 р. був укладений договір б/н на виконання комунального замовлення по утриманню будинків, споруд та при будинкових територій комунального житлового фонду м. Лозова. За здійснення даних функцій з утримання будинків, споруд та при будинкових територій позивач отримує плату у розмірі вартості виконаних послуг, періодичності та строків виконання робіт (послуг) відповідно до акту приймання (робіт, послуг), які підписуються уповноваженими представниками сторін протягом трьох робочих днів після закінчення поточного місяця. Умовами даного договору не визначено строк, в який відповідач повинен перерахувати кошти на рахунок позивача. Починаючи з листопада 2006 р. відповідачем безпідставно викреслюються у актах приймання (робіт, послуг) суми, що підлягають сплаті за договором, а також оплата за актами (робіт, послуг) здійснюється не в повному обсязі. Станом на 10.08.2007 р. борг відповідача перед позивачем становить 165840,35 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача три процента річних з урахуванням встановленого індексу інфляції від суми основного боргу, що складає 3813,63 грн. та штрафних санкцій у вигляді пені у сумі 1527,39 грн. 07.11.2007 р. позивачем була надана заява про зміну позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів встановлених договором б/н від 30.06.2007 р. у сумі 1092887,91 грн., які ухвалою господарського суду від 07.11.2007 р. були прийняті.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.04.2008 р. по справі № 29/547-07 (суддя - Швед Е.Ю.) позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача суму заборгованості – 72622,42 грн.; 4506,15 грн. неустойки; 779,63 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову –відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що позивач не довів наявності заборгованості у зазначеному в позові розмірі, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом, саме тому суд вважає за необхідне стягнути 3869,46 грн. інфляційних, річних та 636,69 грн. пені, всього 4506,15 грн.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права та просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, з посиланням на те, що судом першої інстанції порушено принцип допустимості доказів у господарському процесі встановлений ст. 34 ГПК України, а саме суд першої інстанції зробив висновки на підставі документу, який за своєю природою не є первинним, так як є бухгалтерським документом, який лише фіксує тотожність відображення певних господарських операцій в бухгалтерському обліку сторін. Судом не повністю з’ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме те, що на думку позивача, судом проігноровано наявність в матеріалах справи первинних документів (актів виконаних робіт (послуг) за весь період існування договірних відносин між сторонами, що підтверджують існування заборгованості відповідача. Також судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що у актах виконаних робіт з листопада та з грудня 2006 р., та з січня –червень 2007 р. є викреслення та написи здійснені невідомою особою та з невідомою метою. Судом першої інстанції також не взято до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів порушення позивачем умов договору.

У апеляційній скарзі позивач вказує, що суд у мотивувальної частині рішення необґрунтовано зазначив - по перше, що позивач начебто не надав до суду документи щодо обґрунтованого розрахунку суми боргу, які неодноразово зобов’язаний був надати на підставі ухвал господарського суду Харківської області від 11.10.2007 р., 29.11.2007 р., 19.12.2007 р., тому суд не міг розглядати наданий позивачем розрахунок боргу в сумі 1092887,91 грн. як обґрунтований, доведений та вірний. Дане твердження не відповідає дійсності, так як 7 листопада 2007 р. через канцелярію господарського суду Харківської області позивачем було надано заяву про зміну позовних вимог з їх повним обґрунтуванням, до якої було долучено розрахунок позову. До того ж, додаткове обґрунтування позовних вимог та правова позиція щодо заперечень відповідача була надана позивачем 12 лютого 2008 р. через канцелярію господарського суду Харківської області на виконання ухвали від 15 січня 2008 р. По друге, що п. 8 ч. З розділу 2 договору виконавець - позивач має право на стягнення з управителя - відповідача 120 % облікової ставки НБУ від суми за кожен день затримки її перерахування в установлений даним договором термін. Тобто, право на стягнення вказаних процентів з відповідача судом визнано, але у резолютивній частині рішення взагалі не зазначена сума щодо цієї позовної вимоги. До речі, право на стягнення процентів, зазначених п. 8 ч. 3 розділу 2 договору не заперечував відповідач, хоча і намагається у розрахунку долученому до своїх заперечень самовільно змінити умови договору та застосувати денну облікову ставку, яку розраховує з річної ставки встановленої відповідно до Постанови правління Національного банку України № 184 від 17.05.2007 р. “Про регулювання грошового кредитного ринку” (облікова ставка НБУ встановлена у розмірі 8% річних). Тобто, судом порушено вимоги щодо повноти з’ясування обставин, що мають істотне значення для справи. По трете, судом, невідомо з яких підстав та міркувань зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 4215,66 (чотири тисячі двісті п'ятнадцять) гривень 66 копійок не відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню в сумі 636,69 (шістсот тридцять шість) гривень 69 копійок. При цьому, задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд ні чим не обґрунтовуючи зазначив період з 12.09.2007 р. до 02.10.2007 р. у той час, коли у заяві про зміну позовних вимог від 07.11.2007 р. та доданому до неї розрахунку позивачем вказано період 10.09.2007 р. по 07.11.2007 р. Тобто, судом зроблений висновок, який взагалі не відповідає обставинам справи.

Також на думку позивача, при застосуванні судом відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, неправильно застосовано норми матеріального права. А саме, невідомо з яких міркувань зроблено висновок щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 3869,46 (три тисячі вісімсот шістдесят дев'ять) гривень 46 копійок. Невідомо якими розрахунками керувався суд. За який період застосовано вищевказану відповідальність, та у якій частині цього пункту позовних вимог відмовлено позивачу. Як вже зазначалося вище та до речі визнано судом, п. 8 ч. З розділу 2 договору передбачено, що виконавець - позивач має право на стягнення з управителя - відповідача 120 % облікової ставки НБУ від суми за кожен день затримки її перерахування в установлений даним договором термін. Судом повністю проігноровано, що у розрахунку позову позивачем зазначено, що сума процентів, нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та цих умов договору за період 10.09.2007 р. по 07.11.2007 р. складає 923399,07 гривень 07 копійок. На думку позивача, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення складає 169488,84 грн., сума інфляційних нарахувань складає 3648,49 грн.

18.07.2008 р. позивачем через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду було надано письмові пояснення, щодо окремих пунктів апеляційної скарги.

28.07.2007 р. позивач надав уточнення до апеляційної скарги, де зазначив, що однією з позовних вимог, заявлених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, було стягнення 120 % облікової ставки НБУ від суми за кожен день затримки. Враховуючи те, що у розрахунку, який був наданий до суду першої інстанції була допущена помилка, щодо розрахунку, позивач вважає, що сума до стягнення процентів складає 252986,04 грн.

Відповідач з обставинами, викладеними у апеляційній скарзі не погоджується, надав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення господарського суду законним, обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального права, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з посиланням на те, що позивачем було надане не в повному обсязі та не затверджені КП “ДЕЗ” документи, які б обґрунтовували суму витрат вказаних у актах, та не встановлено, у відповідності до яких тарифів та розцінок виконувалися роботи.

28.07.2008 р. відповідач надав доповнення до відзиву на апеляційну скаргу, де зазначив, що надані позивачем документи у якості доказів не мають ні якого відношення до розгляду даної справ, оскільки надані копії накладних підтверджують закупівлю матеріалів та інструментів, інвентарю. У відомостях руху матеріалів відображено приходну частину, матеріальні та виробничі звіти, які мають підтверджувати використання матеріалів відсутні. Копії банківських виписок не є підтвердженням надходження і витрат грошових коштів підприємства.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представника позивача та відповідача, встановила, що між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н від 30.06.2006 р. на виконання комунального замовлення по утриманню будинків, споруд і прибуткових територій комунального житлового фонду, згідно з яким позивач (виконавець) брав на себе зобов'язання по наданню послуг з утримання будинків, споруд та при будинкових територій (прибиранню внутрішньо будинкових приміщень та при будинкової території, санітарно-технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, поточного ремонту, вивезення побутових відходів) у частині комунального житлового фонду м. Лозова, який знаходиться в управлінні відповідача (додаток № 1 до даного договору), а відповідач (управитель) забезпечував контроль за їх наданням, своєчасного нарахування та збір оплати за надання цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбаченим цим договором. В свою чергу, позивач надавав послуги відповідно до Переліку, періодичності та строків виконання робіт (додаток № 2 до договору) і рішення про структуру тарифів (додаток №3).

Відповідно до розділу VII договору б/н від 30.06.2006 р. дія даного договору закінчилася 30.06.2007 р.

Згідно з розділом 1 ч. 3 договору, сторони домовилися при виконанні договору керуватися Законом України «Про житлові комунальні послуги», Цивільним, Господарським і Житловим кодексами України, Наказом Державного комітету України з питань житлового-комунального господарства від 10.08.2004 р. № 150, а також іншими діючими законодавчими актами України.

Розділом 4 договору передбачено, що управитель зобов’язаний при надходженні коштів за попередній місяць від споживачів, субсидій, пільг та компенсацій різниці в тарифах на рахунок Управителя, проводити відрахування з них вартості технічного обслуговування ліфтів, електроенергії (у тому числі, що споживається ліфтами ) згідно із структурного тарифу для проведення розрахунків із постачальниками. Протягом наступних трьох банківських днів після вказаних відрахувань, кошти виконавця перераховуються на рахунок виконавця.

За здійснення функцій виконавця послуг з утримання будинків, споруд та при будинкових територій, виконавець отримує плату у розмірі вартості виконаних послуг, переодічності та строків виконання робіт (послуг), згідно з актом приймання (робіт, послуг), що підписується повноважними представниками сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після закінчення поточного місяця .

Згідно договору б/н від 30.06.2007 р., розділом III якого передбачено, що управитель (відповідач) несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором, в тому числі за порушення зобов'язань, встановлених цим договором.

Як свідчать матеріали справи, в період з липня 2006 року до червня 2007 року позивач частково виконував свої зобов'язання за договором б/н від 30.06.2006 р. та надавав відповідачу акти приймання робіт (послуг) з утримання будинків та прибудинкових територій та розрахунки фактичних витрат, а відповідач на виконання договору б/н від 30.06.2006 р. виконував грошові зобов'язання не повному обсязі.

В порушення умов договору р. / п.10 договору/ позивач не надавав відповідачу щомісячно інформацію про плани робіт на наступний місяць.

Починаючи з листопада 2006 р. відповідач підписував акти з викресленням окремих витрат, які не підтверджувались документами позивача та не відповідали комунальному замовленню на обслуговування житлових будинків і прибудинкової території. Відповідач вважав, що не підтверджені витрати на паливно - мастильні матеріали у акті за грудень 2006 р., витрати на відрядження /лютий, березень, квітень 2007 р./, зарплата електрика включена у тариф на електроенергію та інші.

Позивач листами № 100 від 3.05.2007 р., № 106 від 10.05.2007 р. та № 144 від 6.07.2007 р. просив обґрунтувати підстави закреслення сум статей витрат в актах виконаних робіт. Після чого сторони звірили розрахунки і узгодили розмір заборгованості у сумі 73622,42 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 1.08.2007 р., який був завірений печатками та підписами обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В порядку досудового врегулювання 04.09.2007 р. позивач надіслав відповідачу лист № 172 з вимогою оплатити борг у сумі 165840,35 грн. шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок позивача, яку було залишено відповідачем без уваги.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не був наданий обґрунтований розрахунок боргу в сумі 1092887,91 грн., який, на думку позивача, складається з процентів за договором у сумі 923399,07 грн., пені 4215,66 грн.,169488,84 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що в порушення умов договору відповідач свої договірні зобов’язання виконав частково, в зв’язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 72622,42 грн., яка підтверджується матеріалами справи, а саме актами виконаних робіт, з зауваженнями відповідача, актом звірки взаємних розрахунків від 01.08.2007 р. та визнається відповідачем.

Посилання позивача на те, що сума заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів встановлених договором б/н від 30.06.2007 р. у сумі 1092887,91 грн. є обґрунтованою не підтверджується матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції ухвалами господарського суду від 11.10.2007 р., 29.11.2007 р., 19.12.2007 р. зобов’язував позивача надати обґрунтований розрахунок суми боргу, але вказана вимога позивачем не була виконана, обґрунтований розрахунок та документи не надані.

Позивач не надав документи, підтверджуючи наявність боргу у сумі 165840,35 грн., документи, підтверджуючи витрати, обґрунтований розрахунок суми процентів, що підтверджується уточненням до апеляційної скарги , в якій позивач підтверджує наявність помилки в розрахунку та вважає підлягаючими стягненню проценти у сумі 252986,04 грн.

Передані позивачем в апеляційний суд додаткові документи також не підтверджують здійснення зазначених витрат в зв’язку з виконанням умов договору на виконання комунального замовлення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у сумі 72622,42 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, а ч. 1 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платник грошових коштів сплачує на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлено за згодою сторін. Статтею 3 вищезазначеного закону передбачено, що розмір пені, передбачений ст. 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, законом встановлено, що розмір пені підлягає встановленню за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, який почав спливати з дати отримання відповідачем листа №172 (з 12.09.2007 р. до 02.10.2007 р.) та позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 4215,66 грн. не відповідають вимогам чинного законодавства України та задовольнив позов в цієї частині в сумі 636,69 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, щодо стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних в сумі 3869,46 грн., а всього 4506,15 грн. пені, інфляційних, річних.

Посилання позивача в обґрунтування стягнення процентів за договором на ст. 625 ЦК України безпідставне, так як зазначена стаття передбачає стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, тобто при укладанні договору сторони мають право змінити розмір процентів річних.

Як свідчать матеріали справи, передбачена пунктом 8 ч. З розділу 2 договору б/н від 30.06.2006 р. відповідальність у вигляді стягнення з управителя 120 % облікової ставки НБУ від суми за кожен день затримки її перерахування в установлений даним договором термін за своєю правовою природою не є річними, а має ознаки пені, так як передбачає відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів за кожний день прострочення. Договором не передбачена інша відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, в зв’язку з чим суд першої інстанції правомірно посилаючись на вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» частково задовольнив позов в цієї частині в сумі 636,69 грн., хоча пеня договором не передбачена.

Посилання позивача на ч. 6 ст. 231 ГК України також необґрунтоване, так як ч. 1 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»встановлено, що розмір пені підлягає встановленню за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України.

Як свідчать матеріали справи, сторони в договорі не встановили відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у вигляді пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 16.04.2008 р. по справі № 29/547-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Барбашова С.В.

Повний текст постанови підписано 01.08.2008 р.