ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.08.2008

Справа №2-4/6597-2008А

За адміністративним позовом – Кримського республіканського відділенняФонду України соціального захисту інвалідів (АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51-52/10-а)

До відповідача – Дочірнього підприємства «Сі Ен Жі Ес Інженірінг», м. Сімферополь (м. Сімферополь, вул.. Кечкеметьська.198) та ( м. Сімферополь, вул.. Куйбишева,2)

Про стягнення 136 836,00 грн.

Суддя ГС АРК Белоглазова І.К.

При секретарі Нестерцової Н.Є.

Представники:

Від позивача – представник Свинобоєва Є.С., за дор. від 10.02.08 р.

Від відповідача - представник не з’явився

Сутність спору:

Позивач – КРВ України соціального захисту інвалідів звернувся з позовом до відповідача – Дочірнього підприємства «Сі Ен Жі Ес Інженірінг», м. Сімферополь про стягнення 136 836,00 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в 2007 році, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач зобов'язаний був створити в 2007 році 17 робочих місць для працевлаштування інвалідів, фактично працевлаштовані 9 інвалідів. Відповідач повинен був самостійно до 15.04.08р сплатити адміністративно – господарські санкції у розмірі 136 836,00 грн. за 8 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та не зайнятих ними, але цього зобов’язання не виконав.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, але від нього до дня розгляду справи надійшли письмові пояснення, у яких проти позову заперечує на підставі того, що ним щомісяця у Сімферопольський центр зайнятості спрямовувався щомісячній звіт за формою 3 ПН про наявність 9 вакантних місць для інвалідів, але пропозицій з працевлаштування від центру зайнятості не надходили. Відповідач з позовною заявою не згоден та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

У відповідності зі ст. 128 Кодексу Адміністративного судочинства України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд -

/

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю і гарантує рівні можливості для його реалізації. Законом України « Про основи соціальної захищеності інвалідів в країні» від 21.03.1991 р. № 875 зі змінами та доповненнями, передбачені гарантії для забезпечення інвалідів рівними правами з іншими громадянами.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця.

Згідно із ст. 20 цього Закону підприємства ( об’єднання ), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, незайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір штрафних санкцій за робоче місце, не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві ( об’єднанні), у відповідній установі, організації.

Згідно даних наданого відповідачем звіту за формою № 10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007р» , затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.07р № 42, відповідач повинен був забезпечити у 2007 році працевлаштування інвалідів на 17 робочих місцях, фактично працевлаштовані 8 осіб.

Відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно – господарські санкції у розмірі 136 836,00 грн. за дев’ять робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав встановлений Законом норматив працевлаштування інвалідів на 2007 рік в кількості 9 осіб.

Відповідно до пункту 5 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03 травня 1995 року, яка діяла до 31 січня 2007 року і норми якої розповсюджувалися на правовідносини, що виникли у 2007 році, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У пункті 14 Положення №314 від 03 травня 1995 року зазначено, що підприємства щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Пунктом 3 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів" (далі - Положення), передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Таким чином, необхідною ознакою факту створення робочого місця для інваліда є наявність саме працевлаштування його на такому місці.

Отже, в іншому випадку робоче місце для інваліда вважається нествореним.

Наказом Державного комітету статистики України від 06 липня 1998 року № 244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 липня 1998 року № 464/2904, затверджено Інструкцію щодо заповнення державної статистичної звітності за формами № 3-ПН "Звіт про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках" і № 4-ПН "Звіт про вивільнення працівників", відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 якої:

- звіт за формою № 3-ПН подається підприємствами, незалежно від форм власності і господарювання, місцевому центру зайнятості 28 числа щомісячно;

-          у рази потреби термінового заміщення наявних вільних робочих місць,

що виникли у міжзвітний період у зв'язку зі звільненням працівників, дані про ці місця подаються додатково, в міру їх виникнення;

- в графі 4 звіту за формою № 3-ПН проставляється наявність вільних робочих місць (вакантних посад) в рахунок річної броні, встановленої місцевими державними адміністраціями, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність вільних робочих місць (вакантних посад) зазначається щодо кожної категорії громадян окремо під встановленими шифрами (інваліди мають шифр "14").

Матеріали справи свідчать, що Дочірнє підприємство «Сі Ен Жі Ес Інженірінг», м. Сімферополь у 2007 році подавало до Сімферопольського міського центру зайнятості відомості за формою -ЗПН про наявність вакантної посади лише у лютому, квітні, травні, червні та серпні.

Оскільки інформація, необхідна для організації працевлаштування інвалідів, надавалася відповідачем у державну службу зайнятості нерегулярно, з порушенням вимог, встановлених вказаною Інструкцією, суд не може констатувати, що відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів.

Крім того, аналіз норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в редакції Закону України за №2960 від 06 жовтня 2005 року свідчить, що Законом не передбачений причинно-наслідковий зв'язок між діями або бездіяльністю відповідних державних фондів зі здійснення заходів з працевлаштуванню інвалідів та обов'язком підприємств створити робочі місця для інвалідів (виконати норматив).

Тобто в Законі не вказано, що у разі своєчасної звітності в центр зайнятості за формою 3-ПН, відсутності на обліку в центрі зайнятості інвалідів або у разі їх не направлення на підприємство, воно звільняється від обов'язку сплатити самостійно задекларовану суму санкцій.

При цьому Законом не встановлено, що для сплати адміністративно-господарських санкцій у підприємства повинна бути встановлена наявність вини.

Таким чином, відповідачем не виконано обов'язків, покладених на нього Законом України за №2960-1V від 06 жовтня 2005 року "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні а Положеннями „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів" щодо створення 9 робочих місць і працевлаштування інвалідів у 2007 році, у зв'язку з чим настають правові наслідки у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в редакції Закону України за №2960 від 06 жовтня 2005 року.

Крім того, зі змісту статей 19 і 20 Закону вбачається, що санкція має компенсаційну форму за невиконання нормативу, так як згідно статті 20 Закону, суми санкцій використовуються Фондом для фінансування соціальних витрат на професійне навчання непрацюючих інвалідів, видачу підприємствам цільових кредитів на створення робочих місць для інвалідів, надання фінансово допомоги на здійснення заходів по соціальній, трудовій, фізкультурно-оздоровчій і професійній реабілітації інвалідів і т.і., і у суб'єкта підприємницької діяльності є альтернативний обов'язок - або виконати норматив шляхом працевлаштування інвалідів або сплатити адміністративно-господарську санкцію.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 233 від 15.05.2007р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2007р. за № 552/13819, визначено, що адміністративно-господарська санкція-це грошове зобов’язання, альтернативне зобов’язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону, сплачується у порядку і розмірах, передбачених Законом «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства за порушення норм ч.1 ст. 19 відповідно до ч.1,2 ст. 20 Закону сплачують адміністративно-господарську санкцію.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 136 836,00 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Сі Ен Жі Ес Інженірінг», м. Сімферополь , (Сімферополь, вул.. Кечкеметьська.198) та (м. Сімферополь, вул.. Куйбишева,2, р/р 7001 у КРУ «ПриватБанк», МФО 384436, ) на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (АР Крим, 97017, м. Сімферополь, пр. Кирова,51-52/10а, Реквізити: Одержувач: Держбюджет м. Сімферополя; 50070000 Банк одержувача: Управління Держказначейства в АРК м. Сімферополь, МФО 824026, , р/р 0002, призначення платежу; ЄДРПОУ платника; 50070000; 01; 4% адміністративно - господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця за 2007 рік) 136 836,00 грн. фінансово – господарських санкцій.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ - з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Білоглазова І.К.