ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 39/418 пд

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота”, м. Харків,

на рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2008

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008

зі справи № 39/418пд

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” (далі –ТРК “Нота”)

до товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії “Арта Плюс” (далі –ТРК “Арта плюс”), м. Донецьк,

закритого акціонерного товариства “Телерадіокомпанія “Лідер” (далі –ТРК “Лідер”), м. Київ,

про заборону дій, що порушують авторське право, стягнення 9 250 000 грн. компенсації та визнання недійсним договору від 02.08.2002 № 01/08-02,

за участю представників сторін:

ТРК “Нота” –Крижного О.М.,

ТРК “Арта плюс” –Пейкрішвілі М.Ш.,

ТРК “Лідер” – не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

ТРК “Нота” звернулася до господарського суду Донецької області з позовом та просила (з урахуванням подальших уточнень і доповнень до позовних вимог):

- заборонити ТРК “Арта плюс” вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права позивача, в тому числі - використовувати будь-яким спо собом оригінальну назву твору, найменування проекту “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення “Шансон” у господарський обіг;

- стягнути з ТРК “Арта плюс” 9 250 000 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав;

- визнати недійсним договір від 02.08.2002 № 01/08-02, укладений ТРК “Арта плюс” і ТРК “Лідер”.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.02.2008 (суддя Азарова З.П.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 (колегія суддів у складі: Запорощенко М.Д. –головуючий, судді Акулова Н.В., Старовойтова Г.Я.), у задоволенні позову відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано відсутністю з боку відповідачів порушення авторських прав позивача.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України та письмових поясненнях до неї ТРК “Нота” просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши присутніх представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 21.09.2001 Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України громадянам Ложкіну Б.Є. та Карпію А.С. видано свідоцтво ПА № 4654 про державну реєстрацію права авторів на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”;

- автори Ложкін Б.Є. та Карпій А.С. за договором від 03.01.2002 (з урахуванням додаткової угоди до нього від 01.07.2002) передали ТРК “Нота” виключні майнові авторські права на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” для використання в межах Харківської та Донецької областей України; співавтори, зокрема, дозволили позивачеві використовувати частину назви твору та елементи, які його складають, на свій розсуд, у тому числі і як назву радіостанції;

- ТРК “Нота” на підставі зазначеного договору від 03.01.2002 використовує згаданий твір при здійсненні радіомовлення на частоті 105,5 МГц у місті Донецьку;

- ТРК “Арта плюс”, яка здійснює мовлення на території міста Донецька (102,1 МГц), використовувала до 04.05.2005 слово “шансон” у позивних та заставках (“Радиоканал “Шансон”, “Хорошее радио Шансон”, “Радио “Шансон”, “Радио “Класс” представляет проект - “Классный Шансон”), рекламних матеріалах тощо;

- 02.08.2002 відповідачами укладено договір № 01/08-02, за умовами якого ТРК “Арта плюс” одержала від ТРК “Лідер” право здійснювати трансляцію музичних радіопрограм ТРК “Лідер” (“Радіо “Шансон”);

- 17.09.2001 Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України громадянину Євтухову А.Л. видано свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 20845 (комбіноване зображення людини з гітарою та позначення “РАДИО ШАНСОН”);

- ТРК “Арта плюс” стверджувала про правомірність використання ним позначення “шансон”, посилаючись на зазначені договір від 02.08.2002 № 01/08-02 та свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 20845;

- ТРК “Арта плюс” не використовувало ні радіопрограми позивача, ані твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” чи його назву;

- згідно з висновками судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 24.11.2004 № 4991/29-1, комплексної судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 19.04.2006 № 141, комплексної повторної судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 24.10.2006 № 30, які різняться щодо визначення оригінальності назви твору (“Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, саме слово “шансон” не є оригінальним, оскільки має французьке походження, звідки увійшло й до мовного обороту українського споживача, на даний час є загальновживаною та загальновідомою назвою певних пісень, що підтверджується й листом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 07.03.2007 № 17/508;

- слово “шансон” за словниковим походженням є російськомовною (і україномовною) транслітерацією французького слова “пісня” та звичайно означає естрадну бардівську пісню ліричного характеру; загальновідомим є те, що пісенний жанр “шансон” виник та поширився на території країн колишнього СРСР та СНД на протязі 80-90-х років минулого століття;

- слово “шансон” не є результатом творчої праці авторів твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, внаслідок чого в даному випадку воно не має самостійної правової охорони як об’єкт авторського права;

- відповідачами договір від 02.08.2002 № 01/08-02 укладено щодо передачі прав на трансляцію радіопрограм (суміжні права), які не належать позивачеві, внаслідок чого цей договір не лише не є авторським (хоча ТРК “Нота” і називає його договором про передачу авторських прав), але й взагалі не стосується прав позивача, а тому ТРК “Нота” не є належним позивачем за вимогою про визнання цього договору недійсним;

- позивачем не подано доказів на підтвердження того, що використання ТРК “Арта плюс” слова “шансон” негативно вплинуло на його репутацію або сприяло виникненню будь-яких збитків.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо правомірності використання слова “шансон” без дозволу ТРК “Нота” як власника майнових авторських прав на твір “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”.

Особисті немайнові і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва –авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняє Закон України від 23.12.1993 № 3792-ХІІ “Про авторське право і суміжні права” (далі –Закон № 3792).

Відповідно до статті 1 цього Закону автор –це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Згідно з статтею 7 Закону № 3792 суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Частиною першою статті 8 Закону № 3792 встановлено, що об’єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме:

- літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);

- виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;

- інші твори.

Відповідно до статті 9 Закону № 3792 частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 11 цього Закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Частиною першою статті 15 Закону № 3792 визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Частинами другою та третьою статті 15 Закону № 3792 встановлено, що виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом, а виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо. Зазначений перелік не є вичерпним.

За своєю правовою сутністю система захисту авторських прав спрямована на стимуляцію творчої праці авторів та захист її результатів.

На відміну від торговельної марки, сфера застосування якої обмежена (обсяг її правової охорони згідно з пунктом 4 статті 5 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” визначається наведеними у свідоцтві зображенням та переліком товарів і послуг, для яких цю марку зареєстровано), авторське право захищає результат творчої праці автора –твір –від будь-якого неправомірного використання незалежно від сфери такого використання, а тому розмежування правового захисту об’єктів авторського права за ознакою сфери застосування (зокрема, “радіомовлення”, “солодощі”, інше) не ґрунтується на чинному законодавстві та не відповідає суті правової охорони авторських прав.

Згідно з статтею 9 Закону № 3792 правова охорона надається не будь-якій назві твору, а лише тій, яка містить ознаки твору, тобто є оригінальною і відображає творчу самобутність її автора.

З огляду на наведене попередні судові інстанції, встановивши, що відповідачами не використовувалися ні твір позивача “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, ані його назва, за відсутності у ТРК “Нота” авторських прав на слово “шансон” (як на результат творчої діяльності зі створення оригінального продукту) дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності факту порушення авторських прав позивача та правомірно відмовили в задоволенні його позовних вимог, спрямованих на захист таких прав.

При цьому попередні судові інстанції обґрунтовано визнали неможливим застосування законодавчих приписів щодо авторського договору до договору про передачу суміжних прав від 02.08.2002 № 01/08-02.

Водночас посилання скаржника на оригінальність твору “Проект “Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)” та його назви внаслідок невикористання цих об’єктів позивачами (факт встановлено місцевим та апеляційним судами) не впливає на правильність прийнятих зі справи судових рішень.

У свою чергу, посилання ТРК “Нота” на необхідність захисту в межах авторського права способу ідентифікації радіоканалу шляхом використання слова “шансон” свідчить про неправильне застосування ним приписів частини третьої статті 8 Закону № 3792, відповідно до якої у межах авторського права правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі та порушення приписів статті 492 Цивільного кодексу України і статті 1 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”, відповідно до яких позначенням, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб, є торговельна марка (знак для товарів і послуг), тоді як правомірність використання можливих торговельних марок перебуває поза межами даного позову.

Водночас і посилання скаржника на порушення ТРК “Арта плюс” ліцензійних умов радіомовлення та умов договору від 02.08.2002 № 01/08-02, як і його твердження щодо неправомірності використання ТРК “Арта плюс” згаданої торговельної марки Євтухова А.Л., не свідчать про помилковість висновку попередніх судових інстанцій щодо відсутності порушення авторських прав позивача та перебувають поза межами даного позову, а, отже, й не можуть бути підставами для задоволення вимог ТРК “Нота”.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують наведеного, а тому також не можуть бути підставами для скасування судових рішень зі справи.

При цьому доводи касаційної скарги, що стосуються встановлення судом обставин справи та оцінки поданих доказів, Вищий господарський суд України відхиляє з огляду на положення частини другої статті 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2008 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 зі справи № 39/418пд залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” –без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов