ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.08 р.                     Справа № 40/108пн

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області м. Донецьк

до відповідача відкритого акціонерного товариства “Топаз” м. Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Донгорстрой" м. Донецьк

про визнання права власності

за участю:

представників сторін:

від позивача не з’явився

від відповідача Блажевич Ю.Г. - юрисконсульт

від третьої особи Бєломестнов О.Ю. - юрисконсульт

У судовому засіданні з 21.08.08р. до 27.08.08р. за приписами ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву без винесення процесуального документа.

Суть спору:

Регіональне відділення Фонду державного майна по Донецькій області звернулось до господарського суду з позовом до відкритого акціонерного товариства “Топаз” з позовними вимогами про визнання за державою в особі позивача права власності на об’єкт незавершеного будівництва – житловий будинок № 3, 4, розташований за адресою: м. Донецьк, мікрорайон „Привокзальний”.

Відповідач у перших поясненнях факт власності позивача на спірний об’єкт незавершеного будівництва не оспорював, та вважав свої дії щодо добудови цього об’єкту правомірними з посиланням на наявність згоди позивача на це та встановлення цього факту рішенням господарського суду Донецької області від 15.10.07р. по справі №40/240пд.

Неприбуття у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами згідно приписів ст. 75 ГПК України.

Ухвалою від 25.07.08р. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до участі у справі судом було залучено товариство з обмеженою відповідальністю "Донгорстрой", на тих підставах, що у останнього існує юридичний інтерес до спору і рішення по справі може вплинути на його подальші правовідносини із учасниками судового процесу.

У зв’язку зі складністю справи, створення сторонами необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, строк вирішення спору було продовжено на підставі вимог ч. 3 ст. 69 ГПК України.

В подальших поясненнях відповідач мотивував тим, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається, а саме не довів свого права власності на об’єкт незавершеного будівництва, яке згідно законодавчих норм може бути доведене лише витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, виданим бюро технічної інвентаризації, тобто не виконав обов’язку доказування, покладеного на нього ст. 33 ГПК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Донгорстрой" надала свої пояснення по справі і вважає, що на відсутність рішення про приватизацію Державного виробничого об’єднання „Топаз”, позивачем не доведений факт отримання ним у встановленому порядку функцій з управління спірним майном від органу, що здійснює управління майном, що приватизується , тобто він не є належним позивачем у справі;

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, відповідача та третьої особи, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що відкрите акціонерне товариство „Топаз”, далі відповідач, було створено на базі Державного виробничого об’єднання „Топаз” за участю Фонду державного майна України.

На балансі відповідача знаходиться об’єкт незавершеного будівництва – житловий будинок № 3, 4, розташований за адресою: м. Донецьк, мікрорайон „Привокзальний”, який не увійшов в процесі приватизації до статутного фонду товариства.

Пунктом 4 ст. 12 Закону України „Про приватизацію державного майна” передбачено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію майна державного підприємства, орган, що здійснює управління майном цього підприємства, передає у встановленому порядку функції з управління цим майном державним органам приватизації. Тобто, після формування статутного фонду, майно, яке не увійшло до статутного фонду цього товариства, залишається в державній власності, і органом управління виступає Фонд державного майна України або його відділення за територіальною ознакою майна.

Згідно п. 1.4. Положення „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі”, затвердженого наказом Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19.05.99р. N 908/68, передбачені способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, а саме : здійснення приватизації, передача майна в оренду, передача майна у комунальну власність, передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади, передача майна господарським товариствам.

Спірне майно включене до переліку об’єктів, які підлягають приватизації Наказом Фонду державного майна України №828 від 06.05.99р. Раніше, Регіональним відділенням Фонду державного майна по Донецькій області, далі позивач, проводились дії по приватизації цього майна, а саме проводився аукціон, був визначений переможець торгів, але в подальшому сам договір укладений не був (Наказами Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України № 786 від 05.05.99р. та №1041 від 15.06.99р. був визначений спосіб приватизації та затверджена початкова ціна, було доручено проведення аукціону Донецькій товарній біржі та укладення договору купівлі-продажу).

Ці факти, на думку позивача, свідчать про те, що майно є державною власністю, відповідач ці факти не оспорював та в період передприватизаційної роботи надавав відомості та підтверджував, що майно не увійшло до статутного фонду товариства та є загальнодержавною власністю.

Право державної власності на спірне майно за твердженням позивача також підтверджується органом управління товариства - Міністерством промислової політики України (лист №14/11-2-3041 від 10.12.98р.), самим відповідачем (лист №001/1186 від 20.11.98р.) та переліком об’єктів загальнодержавної власності.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що об’єкти незавершеного будівництва мають особливий статус та законом передбачені випадки їх придбання як окремих об’єктів приватизації виключно шляхом продажу на аукціоні або за конкурсом .

Позивач вважає, що на теперішній час відповідач незаконно здійснює повноваження власника по розпорядженню державним майном, чим порушує права та законні інтереси держави в особі органу управління цим майном – Регіонального відділення Фонду державного майна по Донецькій області.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати за державою в його особі право власності на об’єкт незавершеного будівництва – житловий будинок № 3, 4, розташований за адресою: м. Донецьк, мікрорайон „Привокзальний”.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову оцінку правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані з огляду на наступне:

-          наданий позивачем акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу не може свідчити про власника об’єкта незавершеного будівництва. За вимогами законодавства акт оцінки є додатком до плану приватизації згідно вимог ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного майна", і використовується у процедурі приватизації. Тобто цей документ не може свідчити про наявність чи виникнення у особи права власності на нерухоме майно, як не може свідчити про це й знаходження майна на балансі того чи іншого підприємства;

-          формування статутного фонду відбувається тільки після передачі майна за актом прийому – передачі;

-          вартість майна зі особливим статусом, як вказує позивач у позовній заяві, не знайшло свого належного відображення в акті оцінки;

-           акт оцінки містить посилання на пункт 9 „ Незавершене будівництво житла” вартість якого, також дорівнює 529 810 615 тис. карб;

-          втім, в пункті 14 цього акту встановлено особливий режим приватизації, а саме державного житлового фонду, вартість якого дорівнює вже 532 108 615 тис. карб.;

-          тобто, незрозуміло, яке саме майно Виробничого об’єднання „Топаз” підлягало інвентаризації з урахуванням Методики оцінки вартості об’єктів приватизації та дійсної оціночної вартості;

-          позивачем не доведено у чому саме полягає порушення та невизнання його права власності на спірне майно;

-          вважає, що твердження позивача про те, що спірний об’єкт має особливий статус, є хибним, оскільки згідно розділу 3 Класифікатору державного майна України та ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно” об’єкти незавершеного будівництва належать до нерухомого майна;

-          посилання позивача на п. 4 ст. 12 Закону України „Про приватизацію державного майна” є безпідставним, оскільки згідно Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації” від 17.02.04р. №1496-VI рішення щодо приватизації ВАТ „Топаз” не прийнято, оскільки останнього включено до переліку об’єктів, що не підлягають приватизації , але можуть бути корпоратизовані;

-          щодо порушення права власності позивача діями відповідача щодо невиконання Наказів Донецького регіонального відділення Фонду державного майна України № 786 від 05.05.99р. та №1041 від 15.06.99р., то відповідальним за виконанням цих наказів був сам позивач;

-          крім того, відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки на його думку він пропущений позивачем без поважних причин;

-          згідно п. 4 наказу Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99р. N 908/68 „Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі” господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Цивільного кодексу України;

-          відносини щодо зберігання регулюються главою 66 ЦК України, а саме відповідно до ст. 944 цієї глави зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі;

-          постановою Вищого господарського суду України від 02.04.08р. по справі №40/240пд, в якій брали участь ті самі сторони, встановлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області надало згоду на розпорядження об’єктом незавершеного будівництва та добудову житлового будинку 3.4 по вул. Куйбишева у м. Донецьку в мікрорайоні "Привокзальний";

-          таким чином, до підстав звільнення від доказування відносяться факти, встановлені рішенням господарського суду, які є загальновідомими і не потребують доказуванню;

-          згода відповідача на думку позивача про визнання права державної власності згідно листа №001/1186 від 20.11.98р, спростовується тим, що за змістом цього листа вбачаються умови реалізації об’єктів незавершеного будівництва на аукціоні та те, що у статутному фонді фони не рахуються;

-           включення об’єктів незавершеного будівництва до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, способи приватизації об’єктів незавершеного будівництва, визначення вартості об’єкта незавершеного будівництва, у тому числі виникнення права власності на цей об’єкт незавершеного будівництва, підтверджено спеціальними нормами, зазначеними у статтях 5, 6, 9, 12 Закону України „Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва”

Крім того, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначена стаття стосовно підстав набуття права власності встановлює принцип “все дозволено”, крім того, що „заборонено” законом. Закріплюється презумпція правомірності набуття права власності. Незаконність набуття права власності має бути встановлена рішенням суду.

За вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом взято до уваги, що позов про визнання – це превентивна норма захисту права і такий позов може пред’являтися у тому випадку, коли право ще не порушено, але існує загроза його порушення. За приписами ст. 49 Закону України ”Про власність”, діючого на час існування правовідносин щодо об’єктів незавершеного будівництва, правомірність володіння майном визначається судом.

Тобто позов про визнання права власності може пред’являтися за відсутності порушення права, однак зацікавлена особа яка звертається до суду з таким предметом позову, повинна довести та надати докази з урахуванням конкретних обставин справи про вчинення відповідачем дій, у тому числі висловлювань, які можуть бути розцінені як невизнання його права власності.

Відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.04р., правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Зважаючи на те, що по даній справі строк позовної давності у три роки не сплив до набрання чинності ЦК України, застосовуються положення про позовну давність Цивільного кодексу України.

Згідно п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, захистити яке він просить, відповідачем не порушено, приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Якщо буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд приймає рішення, яким відмовляє в позові у зв’язку із закінченням строку позовної давності. А при визнанні причин пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

З введенням нового ЦК України 2003р. суд може застосувати строк позовної давності тільки за заявою сторони у спорі (частина 4 ст. 267 ЦК України). Така заява стане підставою для відмови у позові, коли суд не визнає причину пропуску строку поважною. По старому ЦК України 1963р. суд був зобов’язаний застосувати строк позовної давності незалежно від заяв сторін.

Судом з’ясовано, що право, яке просить захистити позивач відповідачем не порушено. А тому, суд повинен винести рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності.

Також з’ясовано, що підстав для визнання права державної власності за позивачем, коли воно ще не порушено не існує. Натомість, докази у справі підтверджують те, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області надало згоду на розпорядження об’єктом незавершеного будівництва та добудову житлового будинку 3.4 по вул. Куйбишева у м. Донецьку в мікрорайоні "Привокзальний";

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, а тому у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до відкритого акціонерного товариства “Топаз” про визнання за державою в особі позивача права власності на об’єкт незавершеного будівництва – житловий будинок № 3, 4, розташований за адресою: м. Донецьк, мікрорайон „Привокзальний”, слід відмовити.

Щодо клопотання позивача про залучення до участі у справі посадової особи Фонду державного майна України, то воно є хибним і не відповідає вимогам ГПК України.

Так, господарський суду вправи тільки викликати зазначених у статті 30 ГПК України осіб як у процесі попередньої підготовки справи до розгляду (пункт 8 статті 65 ГПК України), так і під час її розгляду(пункт 1 частини першої та частини третя статті 77 ГПК України).

Посадові особи та інші працівники підприємств, установ , організацій, державних та інших органів, яких викликано до господарського суду для дачі пояснень мають право:

-          знайомитися з матеріалами справи;

-          давати пояснення;

-          подавати докази;

-          брати участь в огляді та дослідженні доказів.

Перелік прав наданих зазначеним особам, є вичерпаним і розширеному тлумачення не підлягає. Слід звернути увагу на те, що цих осіб не наділено правом брати участь у судових засіданнях. Отже, вони присутні в судовому засіданні не впродовж усього часу, а лише тоді, коли їх запрошують, і лише на той час, коли вони дають пояснення суду.

Відносно залучення та допущення до участі у справі іншого відповідача, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, або не заявляють самостійні вимоги, то це питання відображено у статтях 24, 26, 27 ГПК України.

На час судового процесу клопотань та заяв відповідно до вимог вказаних статей ГПК України від учасників судового процесу до суду не надходило.

Питання розподілу витрат по держмиту та забезпеченню судового процесу не вирішується, оскільки позивач у встановленому законом порядку звільнений від їх сплати.

Суд може оголосити у судовому засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні, а в разі присутності представника лише однієї із сторін – за згодою цього представника. Така згода було надана представниками відповідач та третьої особи, а тому в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення по даній справі згідно вимог частини другої ст. 85 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 4 ст.12 Закону України „ Про приватизацію державного майна”, ст. ст. 5, 6, 9, 12 Закону України „Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” ст. ст. 66, 267, 328, 392, ст. ст. 4-2, 4-3, 27, 30, 33, 34, 35, 36, 38, 43, 49, частиною 3 ст. 69, ст.ст. 75, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до відкритого акціонерного товариства “Топаз” про визнання за державою в особі позивача права власності на об’єкт незавершеного будівництва – житловий будинок № 3, 4, розташований за адресою: м. Донецьк, мікрорайон „Привокзальний”, відмовити.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого у відповідності зі ст. 84 ГПК України: 01.09.08р.