ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07 травня 2008 р.                                                              Справа № 17/49

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні справу за участю представників:

позивача – Бучак Д.М., представник за довіреністю;

відповідача – Ковач М.І., селищний голова, Болехан М.В., представник за довіреністю

розглянув справу за позовом державного територіально–галузевого об’єднання „Львівська залізниця” в особі відокремленого підрозділу „Ужгородська дистанція водопостачання”, м. Ужгород (далі - дистанція) до Королівської селищної ради, смт. Королево Виноградівського району (далі - рада)

СУТЬ СПОРУ: про визнання недійсним рішення Королівської селищної ради № 256 від 18.01.2008р. „Про відміну рішення № 229 від 13.12.2007р. „Про тарифи на послуги водопостачання та водовідведення” (далі - відповідно оспорюване рішення № 256 та рішення № 229)

Позивач звернувся до суду із вимогами про визнання недійсним оспорюваного рішення № 256, яким відмінено (скасовано) рішення № 229 „Про тарифи на послуги водопостачання та водовідведення”, оскільки з прийняттям оспорюваного рішення скасовані тарифи на водопостачання та водовідведення, що були належним чином економічно обґрунтовані, та фактично введено в дію раніше діючі тарифи, які є нижчими від розміру економічно обґрунтованих, без відповідного відшкодування з місцевого бюджету різниці у тарифах, чим порушено права та інтереси позивача як суб’єкта господарювання, що надає послуги. При цьому, вважає, що оспорюване рішення прийнято відповідачем з порушенням встановленої компетенції щодо оцінки та надання висновків економічного обгрунтування, що є повноваженнями Державної інспекції з контролю за цінами.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовими поясненнями та його представники та у ході судового розгляду справи заперечують проти заявленого позову, вважаючи оспорюване рішення правомірним та законним. Як на підставу прийняття оспорюваного рішення № 256 про скасування рішення № 229, посилаються на те, що останнє прийнято селищною радою, а не виконкомом селищної ради, та на помилку в його тексті щодо номера постанови Кабінету Міністрів України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у ході судового розгляду, та керуючись законом, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог та їх задоволення

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини у даній справі позивача –суб’єкта господарювання, виробника житлово-комунальних послуг - та відповідача –органу місцевого самоврядування - стосуються питань ціноутворення, встановлення (формування) та затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги (водопостачання та водовідведення), тому регулюються приписами Законів України „Про житлово-комунальні послуги” (далі –Закон № 1875), „Про ціни та ціноутворення” (далі –Закон № 507), „Про місцеве самоврядування в Україні” (далі –Закон № 280), постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 12.07.06 „Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення” (далі –Постанова № 959).

За приписами наведеного законодавства (ст. 31 Закону № 1875) виробники житлово-комунальних послуг (далі - послуги) здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво послуг та подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законом порядку; останні, в свою чергу, затверджують тарифи на послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При цьому, надання висновків щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат, пов’язаних з наданням послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно п. 52 Постанови № 959 є повноваженнями Державної інспекції з контролю за цінами або її територіальних органів.

У разі затвердження органами місцевого самоврядування тарифів на послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, орган, що їх затвердив, зобов’язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виробнику послуг різницю між затвердженим розміром тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Затвердження тарифів на послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді.

За тестом оспорюваного рішення № 256 селищна рада, виходячи із пропозицій депутатів селищної ради, членів виконавчого комітету ради, висновків комісії при виконавчому комітеті ради, визначила розрахунки дистанції на виробництво послуг водопостачання та водовідведення, а також тарифи на ці послуги економічно необґрунтованими та вирішила відмінити власне рішення № 229 від 13.12.07 „Про тарифи на послуги водопостачання”, залишивши діючими тарифи затверджені в червні 2007р.

Матеріалами справи, зокрема, оспорюваним рішенням № 256, рішенням № 229, висновками Державної інспекції з контролю за цінами в Закарпатській області (далі - інспекція) №№ 20, 21 від 21.09.07 щодо розрахунку економічно обґрунтованих планових витрат на виробництво послуг з водовідведення та водопостачання (далі –висновки №№ 20, 21), листом відповідача від 25.01.08 на адресу позивача та інспекції, встановлено, що селищна рада прийняла оспорюване рішення, яким в січні 2008р. відновила тарифи на послуги, що діяли в червні 2007р. Таким чином, рада з прийняттям оспорюваного рішення фактично затвердила тарифи всупереч порядку встановленому вищенаведеними приписами законодавства, оскільки такому затвердженню не передувала процедура одержання висновків інспекції щодо економічно обґрунтованих планових витрат, пов’язаних з наданням послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, в порядку передбаченому п. 52 Постанови № 959. Натомість, рада, мотивуючи оспорюване рішення, послуговується висновками щодо обґрунтованості розрахунків та тарифів на послуги, що були надані не уповноваженим на це органом - комісією при виконкомі ради.

Сторонами у ході судового розгляду не заперечується та не потребує доведення, що відновлені оспорюваним рішенням тарифи є нижчими від тарифів затверджених рішенням № 229, які були економічно обґрунтованими відповідно до наданих інспекцією висновків №№ 20, 21; що відповідачем не передбачено відповідного відшкодування виробнику послуг, чим порушено права позивача як суб’єкта господарювання.

Наведене суперечить встановленим принципам державної політики у сфері ціноутворення щодо забезпечення рівних економічних умов і стимулів для розвитку всіх форм власності, економічної самостійності підприємств і адміністративно-територіальних регіонів держави, збалансованого ринку засобів виробництва, товарів і послуг, розширення сфери застосування вільних цін, створення необхідних економічних гарантій для виробників (ст. 3 Закону № 507) та у сфері житлово-комунальних послуг щодо забезпечення функціонування підприємств, що виробляють послуги, на умовах самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 1875).

Таким чином, суд, перевіряючи у межах даної справи відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття оспорюваного рішення відповідача, встановив, що, хоча останнє прийнято відповідачем як суб’єктом владних повноважень у межах наданих йому повноважень, однак не у спосіб, визначений законом, з метою, з якою це повноваження надано, та без урахування всіх вищенаведених обставин, що мали значення для його прийняття, тому не може вважатися обґрунтованим та законним, прийнятим добросовісно, розсудливо, пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів підприємства –позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги, що дане рішення порушує права позивача, правомірними є вимоги останнього щодо визнання його протиправним та скасування.

При цьому, суд не приймає до уваги наведені у письмових поясненнях від 28.04.08 та описовій частині даної постанови заперечення відповідача проти позову, оскільки зазначені відповідачем обставини не були підставою прийняття оспорюваного рішення, що підтверджується, власне його текстом, та не мають визначального значення у спірних відносинах.

З огляду на викладене та керуючись Законами України „Про житлово-комунальні послуги”, „Про ціни та ціноутворення”, „Про місцеве самоврядування в Україні”, постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 12.07.06 „Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення”, ст.ст. 2, 11, 17, 71, 86, 128, 158-163, п. 6 розділу УІІ Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1.          Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Королівської селищної ради № 256 від 18.01.2008р. „Про відміну рішення № 229 від 13.12.2007р. „Про тарифи на послуги водопостачання та водовідведення”.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку ст. 186 цього ж кодексу до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 10.06.08.

Суддя Ушак І.Г.