ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2008 р.

Справа № 02/114-11А.

Господарський суд Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при секретарі судового засідання Абрамович І. В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шкіринець Ю. М., директор

від відповідача : н/з.

Розглянув справу

за позовом Поліської громадської організації «Громада», смт.Ратне

до Ратнівської селищної ради, смт. Ратне

про скасування рішення Ратнівської селищної ради від 22.01.2008 року № 17/9

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

В судовому засіданні представникам позивача роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС України не поступило.

Відповідно до ст. 126 КАС України здійснюється повна фіксація судового процесу технічними засобами, а саме: програмно-апаратним комплексом «Діловодство суду».

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору: Позивач –Поліська громадська організація «Громада»звернувся з позовом про скасування рішення Ратнівської селищної ради від 22.01.2008 року № 17/9 «Про затвердження розмірів орендної плати за землю».

Обгрунтовуючи заявлену вимогу зазначає, що оспорюване рішення не відповідає вимогам Законів України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»та «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, при прийнятті рішення, яким визначено розміри орендної плати за землю не було проведено аналізу регуляторного впливу, також проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Оскільки в порушення вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»та ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»рішення не було офіційно оприлюднене в друкованих засобах масової інформації, тому не набрало чинності.

В підтвердження зазначеного в позові представлено: витяг з оспорюваного рішення від 22.01.2008 року № 17/9, свідоцтво про державну реєстрацію організації «Громада»та про реєстрацію об’єднання громадян від 04.09.2006 року № 15 видане Ратнівським районним управлінням юстиції; Статут громадської організації «Громада»; довідку з ЄДРПОУ.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак тричі не з’явився в судове засідання та не виконав вимог ухвал суду щодо представлення пояснення по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про розгляд справи з-за відсутності відповідача за матеріалами представленими позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є рішення Ратнівської селищної ради від 22.01.2008 року № 17/9 «Про затвердження розмірів орендної плати за землю», яке оскаржується Поліською громадською організацією «Громада».

Згідно п.1 Статуту, затвердженого установчими зборами Поліська громадська організація «Громада»–добровільне, незалежне, самоврядне, неполітичне місцеве об’єднання громадян, яке на засадах рівноправності об’єднує і захищає законні соціальні, економічні, вікові, національно-культурні та інші інтереси своїх членів –працівників суб’єктів підприємницької діяльності, сільськогосподарських підприємств різних форм власності, підприємств і організацій, що обслуговують сільське господарство і переробляють його продукцію, селянських господарств, фермерів і орендарів, приватних підприємців, громадян України, які визнають мету та статутні завдання організації.

Пунктом 1.9 Статуту передбачено, що для досягнення своїх статутних цілей, ПГО «Громада»виступає учасником цивільно-правових відносин, має право укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, бути позивачем і відповідачем у судах, представляти й захищати свої законні інтереси та інтереси своїх членів в судових, державних органах, громадських організаціях, звертатися до органів державної влади та суб’єктів господарювання в установленому порядку.

Відповідно до п.п. 2.2.10 Статуту основним завданням організації є представництво та захист законних прав та інтересів членів організації у судових органах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту тридцять четвертого статті 26, пункту другого статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими статтею 152 Земельного кодексу України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Згідно вказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено пунктом другим статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Пунктом 1 ст. 124 даного кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Порядок укладення договорів оренди землі упорядкований Законом України «Про оренду землі». Зокрема, згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі»набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, набуття права на оренду земельних ділянок під об'єкти соціального призначення, будівництво соціального і доступного житла, використання земельних ділянок для розробки корисних копалин та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій), використання релігійними організаціями (під культовими будівлями), які легалізовані в Україні).

Статтею 2 зазначеного закону визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про плату за землю»визначено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Відповідно до ст. 13 даного Закону підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

22.01.2008 року Ратнівською селищною радою було прийнято рішення № 17/9, яким затверджено розміри орендної плати для фізичних та юридичних осіб за землю з 31.01.2008 року. По своїй суті зазначене рішення відноситься до регулятивних актів.

Згідно визначення даного в ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 5 даного закону забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.

Порядок оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій визначений ст. 9 даного закону, а офіційне оприлюднення регуляторних актів –статтею 12 даного закону.

Зокрема, ч. 4 ст. 12 закону визначено, що регуляторні акти, прийняті Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації, визначених Кабінетом Міністрів України, не пізніш як у десятиденний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, у випадку, якщо ці регуляторні акти не підлягають державній реєстрації.

Водночас ст. 25 та ст. 36 закону визначено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із спеціально уповноваженим органом або його відповідним територіальним органом; щодо проекту регуляторного акта спеціально уповноваженим органом або його територіальним органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні; урядовим комітетом або апеляційною регуляторною комісією не прийнято рішення стосовно поданої розробником проекту регуляторного акта скарги щодо відмови в погодженні цього проекту спеціально уповноваженим органом чи його територіальним органом; розробником проекту регуляторного акта не виконано рішення урядового комітету або апеляційної регуляторної комісії стосовно скарги щодо відмови в погодженні цього проекту спеціально уповноваженим органом чи його територіальним органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, п.5 даної статті передбачено, що рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію, а згідно п. 10 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання недійсним акту є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав даний акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства та організації.

В силу п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас враховуючи те, що відповідач не довів належними доказами правомірність прийняття оспорюваного рішення, суд задовільняє вимогу позивача.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законами України «Про оренду землі», «Про плату за землю», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Земельним кодексом України, ст. ст. 71, 86, 158-160, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1.          Адміністративний позов задоволити.

2. Скасувати рішення Ратнівської селищної ради від 22.01.2008 року № 17/9 «Про затвердження розмірів орендної плати за землю».

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

На постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання заяви.

Суддя

Дата виготовлення повного

тексту постанови 28.07.2008 року