ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р.

№ 45/77б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

на постанову

господарського суду Донецької області від 4 березня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 45/77б

Донецької області

за заявою

товариства з обмеженою відповідальністю "Епрейз-СП"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс-класік"

про

визнання банкрутом

за участю представників сторін:

ДПІ у Подільському районі м. Києва Перепелюка О.В.,

ТОВ "Епрейз-СП" Липського М.І.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епрейз-СП" (далі –ТОВ "Епрейз-СП") звернулось до господарського суду Донецької області з заявою про порушення справи про банкрутство і визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс-класік" (далі –ТОВ "Компанія "Сервіс-класік") на підставі ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закон).

Постановою господарського суду Донецької області від 4 березня 2008 року ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено ініціюючого кредитора.

Не погоджуючись з винесеною постановою, Державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва (далі –ДПІ у Подільському районі м. Києва) подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу в якій просить скасувати зазначену постанову аргументуючи порушенням судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 1, 9, 52 Закону, ст.ст. 63, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги виходячи з такого.

Матеріалами справи підтверджується, що ДПІ у Подільському районі м. Києва було подано до суду заяву про визнання його кредитором боржника, а тому ДПІ у Подільському районі м. Києва звернулась до Вищого господарського суду України в порядку ст. 107 ГПК України.

В обґрунтування касаційної скарги заявник касаційної скарги вказує, що ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" знаходиться на податковому обліку у Подільському районі м. Києва, подає декларації з податку на додану вартість і крім того має заборгованість перед ДПІ у розмірі 170 грн., у зв'язку з чим ДПІ у Подільському районі м. Києва вважає, що справа про банкрутство ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" порушена безпідставно.

У даній справі судом першої інстанції порушено провадження та застосовано до боржника судову процедуру ліквідації на підставі ст. 52 Закону, якою передбачено особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 52 Закону у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Відтак, у разі наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 52 Закону, суд визнає боржника банкрутом та відкриває ліквідаційну процедуру, тобто продовжує рух справи про банкрутство, а за їх відсутності –припиняє провадження у справі на підставі ст. 80 ГПК України.

Таким чином, чинне законодавство про банкрутство пов’язує можливість відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 52 Закону з доведенням обставин відсутності боржника за місцезнаходженням та за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Як встановлено судом першої інстанції, свою заяву про порушення справи про банкрутство за ст. 52 Закону ініціюючий кредитор обґрунтував, зокрема, наявністю боргу ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" перед ним, що підтверджений визнаною претензією (лист від 15 серпня 2007 року), а також відсутністю боржника та його керівних органів за своїм місцезнаходженням, а саме за адресою: м. Донецьк, проспект Полеглих комунарів, 76. В підтвердження вказаного ТОВ "Епрейз-СП" додало до заяви про порушення справи про банкрутство акт відсутності боржника за місцезнаходженням від 25 січня 2008 року, складений ініціюючим кредитором та товарною біржею "Українська –Донецьк", яке начебто є власником приміщення розташованого за вказаною адресою (а.с. 12, 14).

В своїй касаційній скарзі заявник касаційної скарги вказує, що судом було неправомірно порушено провадження у справі про банкрутство боржника за ст. 52 Закону, оскільки боржник здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується податковою декларацією останнього за лютий місяць 2008 року. Крім того, ініціюючим кредитором на виконання приписів вказаної норми не надано суду належних доказів у підтвердження відсутності боржника за місцезнаходженням, а саме довідки з Єдиного державного реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи, ініціюючий кредитор в підтвердження своїх вимог надав суду довідку з Єдиного державного реєстру станом на 7 лютого 2008 року, в якій вказано, що місцезнаходження боржника змінювалось. Тобто, боржник був зареєстрований у Подільському районі м. Києва по вул. Оболонській, 7, а в подальшому у м. Донецьку по просп. Полеглих комунарів, 76 (а.с. 19).

Судом в якості доказів в підтвердження заборгованості ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" перед ТОВ "Епрейз-СП" було взято до уваги договір від 26 червня 2007 року укладений між ініціюючим кредитором та боржником, тоді як заява про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "Сервіс-класік", акт приймання наданих послуг від 5 липня 2007 року, претензія ініціюючого кредитора від 10 серпня 2007 року та відповідь боржника про її визнання від 15 серпня 2007 року ґрунтуються на договорі від іншої дати, а саме - 29 червня 2007 року.

Доводи ініціюючого кредитора, викладені у відзиві на касаційну скаргу, стосовно неможливості надати суду довідку з Єдиного державного реєстру про відсутність боржника за місцезнаходженням у зв'язку з тим, що остання реєстраційна картка з відомостями про юридичну особу була подана державному реєстратору 21 січня 2008 року і з урахуванням вимог ст. 19 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” запис про відсутність боржника за місцезнаходженням може з'явитись не раніше березня 2009 року, колегія суддів не приймає до уваги. Виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ініціюючий кредитор не надав суду доказів, які свідчать про припинення ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" підприємницької діяльності, доказів неможливості встановити місцезнаходження керівних органів боржника, а вказаний акт від 25 січня 2008 року та довідку Єдиного державного реєстру, видану станом на 7 лютого 2008 року, не можна визнати неналежними доказами в підтвердження зазначеного (а.с. 14, 19-23).

Згідно із ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Зазначений Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 8 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців" у разі повернення до державного реєстратора рекомендованого листа з відміткою відділення зв'язку про відсутність юридичної особи за вказаною адресою або неподання юридичною особою протягом місяця з дати направлення їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Отже, лише факт внесення таких відомостей до реєстру може слугувати доказом відсутності боржника.

В порушення вищезазначених вимог Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців", господарським судом Донецької області не з’ясовано факт наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи –боржника, за її місцезнаходженням відповідно до вимог вказаного Закону.

Згідно із ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, вимоги ініціюючого кредитора до ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" грунтувалися лише на визнаній останнім претензії (відповідь від 15 серпня 2007 року), договорі про надання послуг від 29 червня 2007 року № 15/76-М, акті приймання наданих послуг за вказаним договором та акті про відсутність боржника за місцезнаходженням від 25 січня 2008 року. Провадження у справі про банкрутство ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" фактично було порушено у зв'язку з не погашенням боржником боргу перед ініціюючим кредитором за визнаною претензією.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що справа про банкрутство ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" за ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, як відсутнього боржника, порушена неправомірно і у господарського суду першої інстанції не було правових підстав для визнання боржника банкрутом за спрощеною процедурою, в порядку вказаної норми Закону.

Оскільки постанова суду першої інстанції від 4 березня 2007 року про визнання боржника банкрутом не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону її слід скасувати, а провадження у справі припинити, як таке, що порушено безпідставно.

Керуючись ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 80, 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову господарського суду Донецької області від 4 березня 2008 року у справі № 45/77б скасувати.

Провадження у справі № 45/77б про банкрутство ТОВ "Компанія "Сервіс-класік" припинити.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді                                                                        А.О. Заріцька

М.І. Хандурін