ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2008 Справа № 1/66-08(28/423-07)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді –Кузнецова І.Л.,

суддів –Тищик І.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі –Врона С.В.

за участю представників сторін:

позивач: Тищенко Т.А.

відповідач: Рєзник О.І.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.08р. у справі № 1/66-08 (28/423-07)

за позовом відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго”, м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства „Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ

про стягнення 27575,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача втрат активної електроенергії у кабельних лініях та трансформаторах Баглійського району ТП-329, ТП-509, ТП-25, ТП-319, ТП-376 у сумі 27 575,83грн.

Спір було розглянуто судами першої, апеляційної та касаційної інстанції та направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.08р. у справі № 1/66-08 (28/423-07) (суддя Рудь І.А.) в задоволенні позову відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено правомірність нарахування вартості недоврахованої електроенергії.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. При цьому скаржник посилається на неповне з’ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні оголошувалися перерва до 30.07.08р., до 04.08.08р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2002р. між позивачем (Енергопостачальник) та відповідачем (Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії за № 7-Ц/ПР/Е-02/10-НЮ-350, на підставі якого здійснювалося постачання електричної енергії на об’єкти споживача.

28.01.2004р. уповноваженим представником ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” був складений акт № 00032311 про порушення Правил користування електричною енергією. Зазначеним актом встановлений факт недоврахування електричної енергії в кабельних мережах та трансформаторах Баглійського району у розмірі 178 611 Квт.

На підставі даного акту перевірки відповідачу було донараховано суму 27 575, 83 грн. за період 2002-2003 роки та виставлений рахунок №3814 від 31.01.2004р. на вказану суму, який не був оплачений споживачем.

З позовом про стягнення спірної суми позивач звернувся до господарського суду.

В силу пп. 7.32 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.96р. (в редакції, що діяла на момент складання акту перевірки) у разі виявлення уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці оформляється двосторонній акт порушень за встановленою формою.

Акт перевірки від 28.01.04р. №00032311, прилучений до матеріалів справи, не містить жодних вихідних даних, необхідних для визначення суми завданих енергопостачальнику збитків; з зазначеного акту неможливо дійти висновку що перевірялося представником позивача, на чому ґрунтуються його висновки щодо недоврахування втрат активної електроенергії у обсязі 178 611 квт., у який період відбулося порушення; відповідно, відсутні посилання на пункт Правил чи договору, що порушений споживачем.

Визначення обсягу недорахованої електроенергії актом перевірки не відповідає приписам чинного законодавства.

Відповідно до абзацу першого пп.7.32 Правил на підставі акта порушень, погодженого споживачем, уповноваженими представниками постачальника електричної енергії за регульованим тарифом визначаються обсяг недоврахованої електроенергії, сума завданих споживачем збитків та виписуються споживачу додаткові розрахункові документи для сплати відповідно до законодавства України.

Таким чином, Правилами передбачений колегіальний розгляд актів порушень, які погоджені споживачем, та колегіальне визначення як обсягу недорахованої електроенергії, так і суми збитків.

Доказів погодження зі споживачем акту порушень та колегіального розгляду вказаного акту матеріали справи не містять. Протокол № 44 від 30.01.04р., відмітка про який міститься на зворотній частині акту, до матеріалів справи не наданий; сама відмітка доказом колегіального розгляду акту не являється.

Можливість одноособового визначення обсягів недорахованої енергії (як то вказано в акті перевірки) Правилами не передбачена.

Відповідно до цивільно-правових норм акт перевірки не має обов’язкового характеру, не являється актом ненормативного характеру і не може бути підставою здійснення будь-яких нарахувань.

Обов’язок споживача сплатити певну суму коштів випливає лише з відповідного розпорядчого документу Енергопостачальника, який адресований конкретному споживачу та породжує цивільно-правові наслідки. Доказів прийняття відповідного розпорядчого документу на підставі вказаного акту перевірки, як підстави для донарахування відповідачу спірної суми, позивачем не надано.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що Енергопостачальником не доведено факту наявності правопорушення та правомірності донарахування споживачу вартості електроенергії, оскільки платіжний документ –рахунок №3814 від 31.01.04р., ґрунтується на документах, які не відповідають вимогам ст. 32 ГПК України.

В обґрунтування обсягу недорахованої електроенергії та періоду, у який відбулося вказане недоврахування (2002-2003 роки), скаржник послався на те, що ДП Придніпровська залізниця в порушення положень п. 3.2 договору про постачання електроенергії та додатку №7 до нього не відображало у звітах про спожиту електроенергію втрати активної електроенергії у лініях та трансформаторах Баглійського району мереж.

Документального підтвердження зазначених доводів матеріали справи не містять, в акті перевірки факт перевірки звітів споживача не відображений, звіти споживача про спожиту електроенергію за відповідні періоди позивачем не надані.

Посилання скаржника на порушення споживачем умов договору та на розрахунки втрат у трансформаторах у відповідності до додатку №7 до договору № 7-Ц/ПР/Е-02/10-НЮ-350 від 01.01.2002р. не приймається колегією суддів, оскільки в акті перевірки зазначений номер іншого договору - №7/1-Ц від 01.02.2002р., тобто, саме по договору №7/1-ц від 01.02.2002р. зафіксований факт недоврахування втрат електроенергії (а не за договором, зазначеним в позові). Договір №7/1-ц від 01.02.2002р. до справи наданий не був і не являвся предметом розгляду у суді першої інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів не надає оцінку вихідним даним, передбаченим додатком №7 до договору про постачання електроенергії, наданим скаржником і розрахунку втрат, здійснених на їх підставі, оскільки вони стосуються договору № 7-Ц/ПР/Е-02/10-НЮ-350, порушення якого актом перевірки не зафіксовані та вважає правомірним висновок господарського суду про недоведеність позовних вимог.

Сторони у справі не дійшли спільної думки щодо строків позовної давності за вказаними вимогами.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261).

Право відповідача на звернення з вимогою до суду виникло з моменту несплати споживачем суми за рахунком №3814 від 31.01.04р.; з моменту невиконання грошового зобов’язання відповідачем розпочався перебіг строку позовної давності, оскільки саме з цього моменту позивач міг довідатися про порушення свого права.

Відповідач факту отримання рахунку №3814 від 31.01.04р. не заперечує, однак, фактичну дату його отримання не можуть довести ні відповідач, ні позивач; за вказаних обставин неможливо визначитися з датою оплати останнього, відповідно, з початком перебігу строку позовної давності.

Таким чином, факт пропуску позивачем строку позовної давності відповідачем не доведений.

З огляду на відповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування останнього являються безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2008 року у справі № 1/66-08 (28/423-07) залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Дніпрообленерго” –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий І.Л.Кузнецова

Судді: І. В. Тищик

Л.О. Чимбар