донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

26.05.2008
р.
справа №2-111/07

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за
участю представників сторін:

від
позивача:

ОСОБА_2-
за довір. ВКК № 162572 від 14.04.2008р., ОСОБА_3-за довір. ВЕН № 064202 від
12.12.06р.,

від
відповідача:

Саркісов
О.В. - за дов. № 41від 13.03.2008р.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1,
м.Київ

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

02.11.2007
року

по
справі

№2-111/07  (суддя Коваленко В.В.)

за
позовом

ОСОБА_1,
м.Київ

до

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Аквілон" м.Донецьк

про

про
стягнення виплати вартості частини майна у зв"язку з виключеннямучасника
з ТОВ,втрат від інфляції, завданих внаслідок прострочення виконання йього
грошового зобов"язання та 3%
річних у відповідності до статті 625 ЦК України

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий
виклад суті рішення суду

20.12.2005р.ОСОБА_1 звернувся з
позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон", м.
Донецьк про стягнення виплати вартості частини майна у зв'язку з виключенням
учасника з товариства з обмеженою відповідальністю, втрат від інфляції,
завданих внаслідок прострочення виконання цього грошового зобов'язання, та З %
річних у відповідності до статті 625 ЦК України.

Позивач заявою від 02.11.2007р. (а.с.161)
остаточно уточнив позовні вимоги та просив стягнути  з Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аквілон", м. Донецьк на користь ОСОБА_1 несплачену йому частину
вартості майна, яка становить 314 265грн.62 коп., втрати від інфляції, понесені
ОСОБА_1 внаслідок прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю
"Аквілон" сплати йому несплаченої частини майна у сумі 234
219грн.78коп., а всього 548 485грн.40коп.

Рішенням
Київського районного суду м. Донецька від 02.11.2007р. у справі № 2-111/07
(суддя Коваленко В.В.) в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення
суду мотивоване тим, що при розгляді попередньої справи у ОСОБА_1, а також у
його представника в судовому засіданні були всі можливості для того щоб
змінити, тобто збільшити розмір позовних вимог, що зроблено не було. Судом було
винесено рішення згідно позовних вимог, яке на теперішній час вступило до
законної сили.

2.
Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення

Позивач
з прийнятим рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу в якій
просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким  задовольнити у повному обсязі позовні вимоги
ОСОБА_1, до ТОВ "Аквілон" про стягнення несплаченої частини вартості
майна, у сумі 314 265,62 грн., втрат від інфляції, понесених ОСОБА_1 внаслідок
прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Аквілон"
сплати несплаченої частини вартості майна у сумі 234 219,78 грн., а всього 548
485,40 грн.  Стягнути з ТОВ
"Аквілон" саме державне мито у сумі 850,00 грн..

Апеляційну
скаргу мотивує тим, що викладені у рішенні висновки, не відповідають фактичним
обставинам справи, рішення прийнято з порушенням норм процесуального права.

Вважає,
що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку що не заявлення
стороною певних позовних вимог при розгляді однієї цивільної справи між тими ж
сторонами, позбавляє цю сторону судового захисту порушеного права у спорі в
такому ж суб'єктному складі в майбутньому, оскільки навіть аналіз норм
Цивільного процесуального кодексу України, з посиланням на які місцевим судом
зроблено такий висновок, засвідчує його повну неспроможність.

Відповідно
до частини 1 пункту 2 статті 205 ЦПК України, суд закриває  провадження у справі у випадках, якщо набрали
законної сили:
рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку
з: з відмовою позивача від позову чи укладенням мирової угоди сторін, ухвалені
або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Зазначає,
що дійсно, у 2003 році Київським районним судом м. Донецька розглядався спір
між Позивачем та Відповідачем про стягнення з останнього 200 000,00 грн. з цих
же підстав (виплати вартості частини майна у зв'язку з виключенням його як
учасника з товариства). Суд, 26.12.2003 року, постановив рішення про
задоволення позову ОСОБА_1 і стягнення з ТОВ "Аквілон" 200 000,00
грн., встановивши, при цьому у мотивувальній частині рішення, що стягненню з
відповідача підлягає 514 265,62 грн. Зазначене рішення залишене без змін
Апеляційним судом Донецької області та Верховним судом України. Посилається на
те, що повністю визнає факт отримання від відповідача 200 000,00 грн., і у
позові по справі 2-111/07 просить стягнути з відповідача в якості основного
боргу лише залишок належної суми, тобто, 314 265,00 грн., без урахування 200
000,00 грн., які були предметом спору у попередній справі.

Апелянт
вважає, що справа по якій прийняте оскаржуване рішення має такий же суб'єктний
склад сторін, частково, такі ж підстави, проте різний предмет спору, порівняно
зі справою по спору між позивачем та відповідачем, по якій прийнято рішення
26.12.2003 року.

Посилається
на те, що судом не надано жодної оцінки, вимогам позивача про стягнення з
відповідача втрат від знецінення грошових коштів завданих інфляцією та 3%
річних, які стягуються відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, не
наведено жодної норми законодавства на підставі якої відмовлено у задоволенні
цих вимог, хоча б у частині, яка нарахована на суму основного боргу визнану
Київським районним судом обґрунтованою.

Зазначає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Аквілон», не обмежувались вимогами про
стягнення самої частини вартості майна, пропорційній його частці у Статутному
капіталі ТОВ «Аквілон». У справі, по якій прийняте оскаржуване рішення,
Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача втрат від знецінення
грошових коштів завданих інфляцією та 3% річних, які стягуються відповідно до
статті 625 Цивільного кодексу України. Підставою цих вимог є прострочення
виконання відповідачем грошового зобов'язання з виплати вартості частини майна,
окрім цього, ці вимоги ніколи раніше не висувалися Позивачем, тому норма, з
посиланням на яку Позивачу відмовлено у задоволенні вимог, щодо стягнення решти
основного боргу, жодним чином не може бути застосована до цих додаткових вимог.
Проте, суд не зазначив у рішенні, на підставі чого Позивачу відмовлено у
задоволенні вимог про стягнення з Відповідача втрат від знецінення грошових
коштів завданих інфляцією та 3% річних, які стягуються відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України.

3.Доводи
викладені у відзиві на апеляційну скаргу

Відповідач
проти доводів апеляційної скарги заперечував та вважав її такою, що не підлягає
задоволенню, а рішення суду залишенню без змін.

Зазначає,
що апелянт посилається на те, що по розглянутій справі між тими ж сторонами був
інший предмет спору порівняно зі справою, розглянутій тим же судом в
іншому складі з рішенням від 26.12.2003 року. При цьому апелянт посилається на
різні суми позовних вимог.

Відповідач
вважає таке обґрунтування скарги помилковим, оскільки предметом спору та його
підстави в обох справах були ті ж самі: вартість майна товариства та
сума його прибутку, пропорційні долі в статутному фонді відповідача, які
позивач просив стягнути з товариства в зв'язку зі своїм виходом із товариства.
Відповідно до частини 2 статті 205 Цивільного процесуального кодексу України
суд мав ухвалою закрити провадження по справі, оскільки набрало законної сили
рішення суду від 26 грудня 2003 року, ухвалене з приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав в частині, що стосується
вартості майна та суми прибутку.

Зазначає,
що на цей час справа підвідомча господарському суду та вважає, що провадження
по справі в частині вимоги про стягнення вартості майна і прибутку в сумі 314
265 грн. 62 коп. підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини 1 статті 80
та пункту 4 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального
кодексу України.

Вважає,
що ствердження позивача про те, що рішенням Київського районного суду від
26.12.2003 року встановлено, що стягненню з відповідача підлягає 514 265 грн.
62 коп., не відповідає змісту рішення місцевого суду від 26 грудня 2003 року. В
тому судовому рішенні наведені розрахунки вартості майна та прибутку
відповідача станом на 31 грудня 2002 року, у той час як позивач був виключений
із складу учасників товариства 31 січня 2002 року. Саме станом на 31 січня 2002
року і мав би робитися розрахунок, а не на 31 грудня того ж року.

Посилається
не те, що  вартість майна та прибутку
відповідача станом на 31 січня 2002 року судами не встановлювалася. Якщо
апеляційний господарський суд визнає, що підстав для припинення провадження
немає, то  вартість майна і прибутку
товариства станом на 31 січня 2002 року має бути встановлена у судовому
засіданні при розгляді справи з апеляційною скаргою.

За
наданими товариством місцевому суду звітами і розрахунками, викладеними і у
запереченнях до позову, товариство мало б виплатити позивачу вартість майна і
прибутку, що були станом на 31.01.2002р., у сумі 268105грн.57коп. Зазначає, що
відповідачем добровільно та у межах раніше заявлених вимог виплачено: 16 596
грн. 38 коп.- добровільно і 200 000 грн. 00 коп. - судовим рішенням від 26
грудня 2003 року, а всього -216 596 грн. 38 коп. Залишок невиплаченої суми
склав: 268 105,57 -216 596,38 = 51 509,19грн., але вважає, що залишок боргу не
підлягає стягненню, так як на його думку, провадження у справі підлягає
припиненню.

Посилається
на те, що апелянт помилково вказав на те, що суд не розглянув позов в частині
стягнення сум від знецінення грошей внаслідок інфляції та 3% річних за час
затримки розрахунку.

Зазначає,
що судовим рішенням встановлено, що відповідач визнав та сплатив відповідачу
під час розгляду справи 60492 грн. 04 коп. Ця сума за наданим суду відповідачем
розрахунком є компенсацією від знецінення несвоєчасно сплачених стягнутих
рішенням суду від 26 грудня 2003 року 200 000 грн. та 3% річних від цих же 200
000 грн. за весь час затримки розрахунку, в тому числі: 55411 грн. 08 коп.
(втрати від інфляції) + 14120 (3% річних) - 9039 грн. 04 коп. (податок з
доходів фізичних осіб) = 60492 грн. 04 коп.

Розподіл
позивачем на свій розсуд отриманих від товариства 60 492 грн. 04 коп. у даному
випадку не є законним, оскільки перерахування відповідачу цієї суми були
здійснено у порядку часткового визнання позову і призначення грошей було
вказано у платіжних документах.

В
іншій частині вимог про стягнення інфляційних сум та річних відсотків судове
рішення про відмову в їх задоволенні є законним і обґрунтованим з огляду на те,
що суд не визнав основних вимог позивача про стягнення вартості майна і суми
прибутку.

4.Апеляційною
інстанцією встановлено:

26
грудня 2003 року Київським районним судом м. Донецька прийнято рішення, яким
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, про стягнення вартості майна в сумі 200
000,00 грн. у зв'язку з його виключенням зі складу учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю "Аквілон" (а.с.13-15).

Цим
рішенням було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю
"Аквілон" зареєстроване розпорядженням виконкому Київської районної в
м. Доненьку ради від 16 червня 1995 року , № 406 з розміром Статутного фонду 37
500 000 карбованців з розподілом часток учасників в статутному фонді, при якому
частка ОСОБА_1 становила 1 875 000 карбованців, тобто 5% загального розміру
статутного фонду.

Згідно
зі змінами, внесеними протоколом загальних зборів учасників під 6 травня 1999
року і зареєстрованими рішенням виконкому Київської районної в м. Донецьку ради
під 12 липня 1999 року № 339, розмір Статутного фонду товариства склав 161
129,96 гривень, в той же час, у зв'язку з виходом з числа учасників ОСОБА_4 і
розподілом його частки серед учасників, що лишилися, розміри часток учасників
збільшилися, відбувся перерозподіл статутного фонду в сторону збільшення
відсоткового виразу часток, за яким частка ОСОБА_1 склала 16 596,38 гривень,
тобто 10,3% загальної величини статутного фонду.

Наступні
зміни в установчих документах товариства, затверджені протоколами загальних
зборів від 15 липня 1999 року, 12 січня 2000 року, 30 травня 2000 року й
зареєстровані рішеннями виконкому Київської районної в м. Донецьку ради
відповідно за № 459 від 16 серпня 1999 року, за № 48 від 24 січня 2000 року, за
№308 від 5 червня 2000 року не змінили розмір статутного фонду товариства -161
129,96 гривень, а також розмір частки ОСОБА_1 в статутному фонді - 16 596,38
гривень, тобто 10,3% від загального розміру Статутного фонду.

Судом
було встановлено, що частка майна ОСОБА_1 в Статутному фонді ТОВ
"Аквілон" на момент його виключення зі складу учасників товариства 31
січня 2002 року складала 10,3% загального розміру статутного фонду.

Суд
визначив вартість майна  ТОВ
"Аквілон" станом на 31 грудня 2002 року - тобто, балансу після
затвердження звіту за 2002 рік, в якому ОСОБА_1 був виключений з товариства та
частку ОСОБА_1 в вартості майна ТОВ "Аквілон", яка належить йому у
зв'язку з виключенням з числа учасників товариства, складає: 5 154 000 гривень
х 10,3% = 530 862 гривни.

В
липні 2002 року ОСОБА_1 в рахунок виплати вартості його частки  в майні товариства було виплачено 16 596,38
гривень. Судом встановлено, що сума, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 в рахунок
вартості його частки в майні товариства, на день винесення рішення 26.12.2003р
складає 514 265 гривень 62 копійок.

Суд
вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 200 000
гривень в рахунок вартості його частки в майні товариства є доведеними і
обґрунтованими. При цьому суд вважав неможливим вийти за межі заявлених
ОСОБА_1позовних вимог і стягнув з відповідача на користь позивача 200 000
гривень.

Ухвалою
від 15.04.2004р. Апеляційного суду Донецької області відхилена апеляційна
скарга ТОВ "Аквілон" та рішення Київською районного суду м. Донецька
від 26.12.2003 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від
15.06.2006р. ухвала від 15.04.2004р. апеляційного суду Донецької області та
рішення Київською районного суду м. Донецька від 26.12.2003 року залишено без
змін.

Тобто
рішення Київського районного суду м. Доненька від 26.12.2003р. набрало законної
сили.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 26 грудня 2003 року було виконане ТОВ
"Аквілон" наступним чином:

20
травня 2005 року ОСОБА_1 було сплачено 100 000,00 гривень і 25 травня 2005
ОСОБА_1 було сплачено 100 200,00 гривень (200 гривень з яких складає
відшкодування сплаченого ОСОБА_1державного мита за розгляд позовної заяви) на
його картковий рахунок у національній валюті, що підтверджується довідкою №3
від 19.08.2005 року виданою філією "Київське регіональне управління"
ТОВ "Український яловий банк" (а.с.19).

Станом
на 20 грудня 2005 року ТОВ "Аквілон" було сплачено ОСОБА_1 216 596,38
гривень з належних до сплати 530 862,00 гривень. Таким чином, борг ТОВ
"Аквілон" перед ОСОБА_1станом на 20 грудня 2005 року становить 314
265,62 грн.

Кінцевий
строк виконання встановленого статтями 64, 54, 55 Закону України "Про
господарські товариства" зобов'язання ТОВ «Аквілон»по виплаті ОСОБА_1,
частини вартості свого майна пропорційної частці ОСОБА_1, а саме 530 862,00
гривень, відповідно до статті 54 цього ж Закону, дванадцять місяців з моменту
виходу, виключення, тобто 31 січня 2003 року.

ТОВ
"Аквілон" станом на 1 лютого 2003 року не виконало грошове
зобов'язання по сплаті ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 514 265грн. 62 коп.

Позивачем
наданий розрахунок суми (остаточні уточнення позовних вимог від 02.11.2007р.,
а.с.161-165), яка підлягає стягненню з відповідача:

1)
сума боргу, яка складається з повної вартості частини майна ТОВ
"Аквілон" пропорційній частці ОСОБА_1. за вирахування грошових коштів
вже сплачених відповідачем станом на 20 грудня 2005 року :

530
862,00 гри. (сума вартості частини майна пропорційна частці ОСОБА_1) 16 596, 38
грн. (сума сплачена ТОВ "Аквілон" ОСОБА_1 5 липня 2002 року) - 100
000.00 грн. (сума сплачена ТОВ "Аквілон" ОСОБА_1 20 травня 2005 року)
- 100 000,00 гри. (сума сплачена ТОВ "Аквілон" ОСОБА_1 25 травня 2005
року) =314 265,62 грн. Таким чином сума, заборгованості відповідача по виплаті
позивачу частини майна ТОВ "Аквілон" пропорційної частці позивача у
статутному капіталі ТОВ "Аквілон" складає 314 265,62 грн.;

2).
Втрати від знецінення грошових коштів, завдані інфляцією, з урахуванням
офіційно встановленого індексу інфляції у зв'язку з простроченням виконання
відповідачем грошових зобов'язань за договором, розраховуються :

2.1)
Внаслідок прострочення сплати суми 514 265,62 грн. з                                         1
лютого 2003 року до 1 травня 2005 року втрати від інфляції                                    за цей
період прострочення складають 145537,17грн.

2.2)          Внаслідок прострочення сплати суми
514 265,62 грн. з 1 травня 2005 року до 20 травна 2005 року втрати від інфляції
за цей період прострочення складають 1 891,17 грн.

2.3)          Внаслідок прострочення сплати суми
414 265,62 грн. з 20 травня 2005 року до 25 травня 2005 року   втрати
від інфляції за   цей період
прострочення   складають 400,90 грн.

2.4.)
Внаслідок прострочення сплати суми 314 265, 62 грн. з 25 травня 2005 року до 01
червня 2005 року втрати від інфляції за цей період прострочення складають 425,
78 грн.

2.5)
Внаслідок прострочення сплати суми 314 265,62 грн. з 1 червня 2005 року до 1
жовтня 2007 року втрат від інфляції за період прострочення з 01 червня 2005
року до 01 жовтня 2007 року складають 86 108, 78 грн.

Загальна
сума втрати від інфляції, яка підлягає стягненню станом на 01.10.2007р. складає
234 363грн.80коп.  У уточненнях позовних
вимог від 12.11.2007р. позивач зазначив, що за вирахуванням 144грн.02коп.
сплачених відповідачем платіжним дорученням № 2378 від 14.08.2006р., стягненню
підлягає 234 219,78грн.

3)
Сума 3% річних за прострочення виконання ТОВ "Аквілон" грошового
зобов'язання по сплаті ОСОБА_1 частини вартості майна пропорційної його частці
у Статутному фонді ТОВ "Аквілон" в цілому складають 58 648грн.02коп.
(період заборгованості з 01.02.2003р. до 02.11.2007р.).

У
уточненнях позовних вимог від 12.11.2007р. позивач зазначив, що за вирахуванням
58648грн.02коп. сплачених відповідачем платіжним дорученням № 2378 від
14.08.2006р. 60492грн.04коп., зобов'язання відповідача по сплаті 3% річних
станом до 02.11.2007р. вважаються погашеними.

5.Дослідивши
наявні докази в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, про те, що
апеляційна скарга підлягає  задоволенню,
з огляду на наступне:

Судова
колегія вважає, що викладені у рішенні висновки, не відповідають фактичним
обставинам справи,  рішення прийнято з
порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

5.1.
Щодо доводів позивача про те, що справа № 2-111/07 має такий же суб'єктний
склад сторін, частково, такі ж підстави, проте різний предмет спору, порівняно
зі справою по спору між позивачем та відповідачем по якому прийнято рішення
26.12.2003р.

Суд
першої інстанції приймаючи рішення про відмову у позові виходив з того, що у
2003р. судом вже було розглянуто спір між тими ж сторонами ,про той же предмет
і з тих же підстав, з посиланням на ч.1п.2ст.205 ЦПК України.

Зі
змісту рішення Київського районного суду м. Доненька від 26.12.2003 року
вбачається ,що судом було розглянуто позов
ОСОБА_5 до ТОВ «Аквілон»про стягнення вартості майна у сумі 200000 грн.
у зв'язку з виключенням його зі складу учасників товариства, у обґрунтування
позову  позивач посилався на те, що його
частка у статутному фонді складає 10,3% від вартості активів ТОВ ,що складає
5154000 грн. ,а його доля дорівнює 514265,62 грн.. Саме ці фактичні обставини
були встановлені підчас розгляду справи ,що і стало підставою для задоволення
позову ОСОБА_5 у сумі 200000 грн., причому у рішенні зазначено,що у суду відсутні
підстави для виходу  за межі заявлених
ОСОБА_1позовних вимог.

Таким
чином, у 2003р. судом був розглянутий спір між тими ж сторонами, за тих же
підстав,але щодо стягнення частки належної позивачу долі у майні товариства
514265,62 грн. у розмірі 200000 грн.,що не позбавляє позивача права вимагати
від Товариства у судовому порядку виплати
іншої частини належної йому долі вартості майна

Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
невірно застосував п.2ч.1ст.205 ЦПК України ,оскільки норми цієї статті
передбачають підстави для закриття судом провадження у справі ,а не відмови у
позовних вимогах при розгляді справи по суті.

Крім
того, у суду не було правових підстав вважати, що судом у 2003р. вже розглянуто
спір між тими ж сторонами про той же предмет,оскільки у позові за яким порушене
провадження у справі 6.01.2006р. йдеться про стягнення позивачем з ТОВ іншої
частини вартості належної йому долі у статутному фонді товариства, стягнення
річних , втрат від інфляції у зв'язку з простроченням виконання грошового
зобов'язання, які не були предметом розгляду у 2003р.

Суд
першої інстанції не правомірно дійшов висновку, що підставою для відмови є та
обставина ,що при розгляді попередньої справи у ОСОБА_1, а також у його
представника в судовому засіданні були всі можливості для того щоб змінити,
тобто збільшити розмір позовних вимог, що зроблено не було, оскільки це є
правом сторони а не обов'язком . Не використання стороною своїх процесуальних
прав на збільшення позовних вимог при розгляді однієї справи не позбавляє його
права на звернення до суду з іншим позовом.

5.2.
Щодо доводів скаржника про те, що судом не надано жодної оцінки, вимогам
позивача про стягнення з відповідача втрат від знецінення грошових коштів
завданих інфляцією та 3% річних, які стягуються відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України.

Суд
першої інстанції у рішенні не навів жодної норми законодавства на підставі якої
відмовлено у задоволенні цих вимог позивачу.

Згідно
ст.54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника
з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість
частини  майна  товариства, пропорційна його   частці
у   статутному   (складеному)   капіталі.
Виплата провадиться  після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства,  і
в  строк  до
12  місяців  з дня виходу. На вимогу учасника  та
за  згодою  товариства
вклад  може  бути
повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику,  який
вибув, виплачується  належна  йому
частка прибутку, одержаного товариством в даному  році
до  моменту  його виходу.
Майно,  передане   учасником
товариству    тільки    в користування, повертається в натуральній
формі без винагороди.

Як
встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами,  ОСОБА_1 був виключений з виключення зі складу
учасників ТОВ "Аквілон" 31 січня 2002 року відповідно до статті 64
Закону України "Про господарські товариства".

Відповідно
до частини другої статті 64 Закону України «Про господарські товариства»,
виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями
54 і 55 цього Закону, а саме обов'язку товариства виплатити виключеному
учаснику вартість частини майна товариства пропорційну його частці у Статутному
фонді Товариства після затвердження звіту за рік, але не пізніше 12 місяців з
дня виключення цього учасника.

Кінцевий
строк виконання встановленого статтями 64, 54, 55 Закону України "Про
господарські товариства" - зобов'язання ТОВ "Аквілон" по виплаті
ОСОБА_1, частини вартості свого майна пропорційної частці ОСОБА_1, а саме 530
862,00 гривень, є 31 січня 2003 року.

Пунктом
1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка
неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте
станом на 1 лютого 2003 року ТОВ "Аквілон" було сплачено ОСОБА_1 лише
16 596,38 гривень з належних до сплати 530 862 гривень, таким чином ТОВ "Аквілон"
не виконало у повному обсязі зобов'язання по виплаті ОСОБА_1 частини вартості
свого майна, пропорційну частці ОСОБА_1 у Статутному фонді ТОВ
"Аквілон" у встановлений Законом України "Про господарські
товариства" строк.

Як
вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами по справі, рішення
Київського районного суду м. Донецька від 26 грудня 2003 року було виконане ТОВ
"Аквілон" наступним чином: 20 травня 2005 року ОСОБА_1 було сплачено
100 000,00 гривень і 25 травня 2005 ОСОБА_1 було сплачено 100 200,00 гривень
(200 гривень з яких складає відшкодування сплаченого ОСОБА_1 державного мита за
розгляд позовної заяви) на його картковий рахунок у національній валюті, що
підтверджується довідкою №3 від 19.08. 2005 року виданою філією "Київське
регіональне управління" ТОВ "Український яловий банк" (а.с.19).

Станом
на 20 грудня 2005 року ТОВ "Аквілон" було сплачено ОСОБА_1 216 596,38
гривень з належних до сплати 530 862,00 гривень. Таким чином, борг ТОВ
"Аквілон" перед ОСОБА_1 станом на 20 грудня 2005 року становить 314
265,62 грн.

Згідно
статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час
прострочення,  а також три проценти
річних  від  простроченої
суми,  якщо  інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно
з розрахунком позивача втрати від знецінення грошових коштів, завдані
інфляцією, з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції у зв'язку з
простроченням виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором (період
прострочення з 01.02.2003р. по 01.10.2007р.) , з урахуванням уточнень від
02.11.2007р. (а.с.161-165) складають  234
219,78грн.

Сума
3% річних за прострочення виконання ТОВ "Аквілон" грошового
зобов'язання по сплаті ОСОБА_1 частини вартості майна пропорційної його частці
у Статутному фонді ТОВ "Аквілон" в цілому складають 58 648грн.02коп.
(період заборгованості з 01.02.2003р. до 02.11.2007р.), згідно з уточненнями
позовних вимог від 12.11.2007р. позивач зазначив, що за вирахуванням
58648грн.02коп. сплачених відповідачем платіжним дорученням № 2378 від 14.08.2006р.
60492грн.04коп., зобов'язання відповідача по сплаті 3% річних станом до
02.11.2007р. вважаються погашеними.

Відповідач
не заперечив правильність здійсненого позивачем розрахунку.

За
таких підстав, заявлені позивачем втрати від знецінення грошових коштів,
завдані інфляцією, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошових
зобов'язань у сумі підлягають стягненню з відповідача у сумі  234 219,78грн.

5.3.
Щодо доводів відповідача про те, що апеляційна скарга позивачем подана з
порушеннями норм Цивільного процесуального кодексу України, то судова колегія
вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 294 Цивільного
процесуального кодексу України заяву про апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції може бути подано
протягом  десяти  днів  з
дня  проголошення   рішення.

Статтею  69 Цивільного процесуального кодексу України
визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Рішення
у справі прийнято Київським районним судом м. Донецька                 02.11.2007 року, отже перебіг
строку для подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду починається з
03.11.2007 року, а останнім днем для подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення Київського районного суду м. Донецька від 02.11.2007 року є понеділок,
12 листопада 2007 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, заява про апеляційне оскарження рішення
Київського районного суду м. Донецька від 02.11.2007 року подана позивачем
12.11.2007р. (а.с.174).

Частиною
1 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Донецька від 2
листопада 2007 року була подана позивачем 12.11.2007 року, перебіг строку для
подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду починається з 13.11.2007
року, а останнім його днем для подачі апеляційної скарги на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 02.11.2007 року є неділя, 02.12.2007 року.

Частиною
3 статті 70 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо
закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день,
останнім днем строку є перший після нього робочий день, таким чином, останнім
днем для подачі позивачем апеляційної скарги на рішення Київського районного
суду м. Донецька від 02.11.2007 року є понеділок - 3 грудня 2007 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга позивачем була надіслана
поштою 03.12.2007р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті
(а.с.184).

Відповідно
до пункту 6 статті 70 Цивільного процесуального кодексу України строк не
вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи
матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними
засобами зв'язку.

5.4.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач не мав права подавати апеляційну
скаргу на рішення Київського районного суду м. Донецька, яке прийняте
02.11.2007р. за нормами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки
відповідно до Закону України від 15.12.2006р. № 483-У "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів" цей спір  підвідомчий господарським судам.

Судова
колегія зазначає, що позивачем заява на апеляційне оскарження та апеляційна
скарга були подані у порядку, який зазначений у резолютивній частині рішення
Київського районного суду м. Донецька від 02.11.2007р., а саме  у рішенні зазначено, що рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через
Київський районний суд м. Донецька шляхом подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Ухвалою
від 26.02.2008р. Апеляційний суд Донецької області прийняв апеляційну скаргу на
рішення суду від 2.11.2007р.

Ухвалою
від 24.03.2008р. Апеляційний суд Донецької області закрив апеляційне
провадження. Цивільну справу повернув до Київського районного суду м. Донецька
для направлення в апеляційний господарський суд.

Справа
з апеляційною скаргою поданою за правилами ЦПК України від Київського районного
суду надійшла 22.04.2008р.

Відповідно до п.2,3 прикінцевих
положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів»15 грудня 2006 року  N 483-V після набрання чинності  цим
Законом  заяви  і
скарги  у справах, передбачених
абзацом першим пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 12  Господарського  процесуального  кодексу
України,  по  яких
не  порушено  (не
відкрито) провадження, розглядаються
господарським  судом   у
порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Судові   рішення
у   справах,   передбачених
пунктом  2 Прикінцевих положень
цього Закону, які ухвалені судами до набрання чинності  цим
Законом  і  не
набрали законної сили,  можуть
бути оскаржені до апеляційного господарського суду за місцезнаходженням
господарського  товариства в
порядку,  встановленому Господарським
процесуальним кодексом України,  і в
строки, визначені процесуальним
законом,  за правилами якого була
розглянута справа чи постановлено рішення суду першої інстанції.

Наведені норми Перехідних
положень закону  встановлюють порядок
розгляду спорів судами та розгляду апеляційних скарг на рішення суду,
провадження по яким здійснювалося за правилами ЦПК України, у зв'язку зі
змінами у законодавстві щодо визначення
підсудності справ з корпоративних спорів Цим порядком передбачена
можливість перегляду рішень суду прийнятих відповідно до ЦПК України в
апеляційному порядку за правилами Господарського процесуального Кодексу.
Названим порядком не встановлюється право господарського апеляційного суду
повертати апеляційні скарги заявникам, у зв'язку з оформленням та поданням
таких скарг за правилами ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції Про
захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності в Україні
11.09.97р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у
продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом,
який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно ст. 124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно
до п.1ст.19,п.5ст.22  Закону України “Про
судоустрій України“  у системі судів
загальної юрисдикції утворюються загальні та спеціалізовані суди окремих
судових юрисдикцій.

Підсудність
окремих категорій справ місцевим судам, а також порядок їх розгляду
визначається процесуальним законом.

Чинним
законодавством не передбачено  можливості
спору між судами з приводу підсудності справи.

За
приписами пункту 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу
України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

Даний
спір виник з приводу відносин між господарським товариством та  учасником товариства щодо стягнення вартості
його частки у майні ТОВ . Донецьким апеляційним судом було закрите апеляційне
провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 ,справу повернено до Київського
районного суду для направлення до Донецького апеляційного господарського суду,
у зв'язку  з чим у апеляційного
господарського суду не було підстав для відмови у порушенні апеляційного провадження
.

5.5
Щодо доводів відповідача про те, що рішенням Київського районного суду від
26.12.2003р. не правомірно встановлена доля ОСОБА_5 станом на 31.12.02р. в сумі
514265грн.62 коп., тоді як відповідно до законодавства повинна визначатись
станом на 31.01.02р. на момент виходу зі складу товариства та необхідності
встановлення апеляційним судом вартості долі позивача саме на 31.01.02р.

Ці
доводи представника відповідача судовою колегією не приймаються, оскільки
рішення Київського районного суду від 26.12.2003р. набрало чинності, законність
прийнятого рішення судом було перевірено в апеляційному та касаційному порядку
та залишено без змін.

Відповідно
до ст.35 Господарського процесуального суду, якою встановлені підстави для
звільнення від доказування, встановлено ,що рішення суду з цивільної справи,що
набрало законної сили,є обов'язковим для господарського суду щодо фактів,які
встановлені судом і мають значення  для
вирішення спору.

Рішенням
Київського районного суду м, Донецька від 26 грудня 2003 року було встановлено
такі обставини які мають значення для справи :

факт
перебування ОСОБА_1 в складі учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Аквілон";

факт
виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ "Аквілон" 31 січня 2002
року;

розмір
частки ОСОБА_1 в статутному фонді ТОВ "Аквілон" на момент його
виключення зі складу учасників товариства 10,3% загального розміру статутного
фонду;

факт
повної сплати своєї частки у Статутному фонді ТОВ "Аквілон" ОСОБА_1,
що дає право при виході або виключенні учасника з товариства на виплату
вартості частини майна товариства пропорційну частці такого учасника у
статутному фонді товариства;

вартість
майна ТОВ "Аквілон" в році в якому було виключено ОСОБА_1 зі складу
учасників товариства 5154000грн.;

вартість
частини майна пропорційну частці ОСОБА_1 у Статутному фонді ТОВ
"Аквілон" у сумі 530862 грн..

Встановлені
рішенням суду факти звільнені від доказування і є обов'язковими для
господарського суду.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.2 ст.103, п.1,3 ч.1 ст.104,
ст.105, Господарського процесуального кодексу України судова колегія,

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, м. Київ задовольнити.

Рішення
Київського районного суду м. Донецька від 02.11.2007р. у справі № 2-111/07
скасувати.

Позовні
вимоги, з урахуванням заяви від 02.11.2007р.,
ОСОБА_1, м. Київ задовольнити.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон" на користь
ОСОБА_1 несплачену йому частину вартості майна, яка становить 314 265,62 грн.,
втрати від інфляції, понесені ОСОБА_1 внаслідок прострочення сплати приналежної
йому частини вартості майна, у сумі 234 219, 78 грн.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквілон" на користь
ОСОБА_1 судові витрати понесені ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги 850грн.

Доручити
Київському районному суду м. Донецька видати виконавчий лист.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку
через апеляційний господарський суд.

Головуючий

Судді:

Постанова підписана
29.05.2008р.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС