ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.05.08

Справа № 14/244-08.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Шостка-тепло”,

м. Шостка

до відповідача Дочірнє підприємство „Газ-тепло” Національної акціонерної

компанії Нафтогаз України”, м. Київ

про визнання частково недійсним договору

Суддя Миропольський С.О.

Представники сторін:

Від позивача Прядко В.М.

Від відповідача Юрченко П.М.

За участю секретаря судового засідання Міщенко Т.М.

Суть спору: позивач просить визнати недійсним пункт 4.9. договору комісії № 12/05-427/2 від 1 жовтня 2005 року, укладеного між ТОВ „Шостка-тепло” та ДП „Газ-тепло”, судові витрати покласти на першого відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вказаний пункт договору суперечить статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідач з позовом не погодився, подав до суду письмовий відзив на позов, де зазначив, що оспорюваний пункт є законодавчо обґрунтованим, відповідає вимогам ст.ст. 1011, 1016 Цивільного кодексу України, та просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

1 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір комісії № 12/05-427/2. Відповідно до пункту 2.1. даного договору ДП „Газ-тепло” (комітент) доручав, а ТОВ „Шостка-тепло” (комісіонер) брав на себе зобов’язання укласти від свого імені правочини з реалізації теплової енергії, відповідно до умов цього договору, зі споживачами за рахунок комітента.

У пункті 4.9. вказаного договору зазначено, що „Комісіонер приймає на себе поруку (делькредере) перед Комітентом за невиконання Споживачами своїх зобов’язань за Правочинами, укладених між Комісіонером та такими Споживачами. Сторони домовились, що забезпеченим поруки є сума винагороди Комісіонеру, визначена Сторонами в п. 5.2. цього договору”.

Статтею 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” передбачено, що фінансовою послугою вважається також і надання поручительства. Відповідно до статті 5 цього закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Фінансовою установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного державного реєстру фінансових установ у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до державного реєстру фінансових установ, про що видається свідоцтво встановленого зразка. Порядок внесення такого запису та видачі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи визначений в Положенні про Державний реєстр фінансових установ, затвердженому Розпорядженням № 41 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 р. На момент укладення договору комісії № 12/05-427/2 запис про ТОВ „Шостка-тепло” не був внесений до Державного реєстру фінансових установ, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи позивач не отримав, і тому він не мав статусу фінансової установи та дозволу з надання фінансових послуг. Надання поручительства за договором комісії № 12/05-427/суперечить вимогам Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. З огляду на встановлені фактичні обставини даної справи та наведені законодавчі приписи оспорюваний пункт договору не відповідає вимогам частини першої статті 203 Цивільного кодексу України та підлягає визнання його у зв'язку з цим недійсним.

Відповідно до роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 12 березня 1999 року № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” у разі відсутності у суб’єкта господарювання дозволу (ліцензії, патенту) на провадження певного виду господарської діяльності договір, безпосередньо пов'язаний з такою діяльністю, повинен бути визнаний недійсним на підставі Цивільного кодексу, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, суд встановив наявність підстав для визнання пункту 4.9. договору комісії № 12/05-427/2 від 1 жовтня 2005 року, укладеного між ТОВ „Шостка-тепло” та ДП „Газ-тепло” недійсним, тому вимоги позивача є правомірними і підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але відповідач, з урахуванням всіх обставин справи, не подали суду належних доказів, які б об’єктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його позицію по справі.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України держмито в сумі 85 грн. 00 коп. та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Пункт 4.9. договору комісії № 12/05-427/2 від 1 жовтня 2005 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Шостка-тепло” (41100, Сумська область, м. Шостка, вул.. Орджонікідзе, 3, ) та Дочірнім підприємством „Газ-тепло” (м. Київ, б-р Лепсе, 16, ) – визнати недійсним.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства „Газ-тепло” (м. Київ, б-р Лепсе, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Шостка-тепло” (м. Шостка, ) 85 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита, а також 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

4. Повернути з держбюджету м. Суми (№ р/р 0002, одержувач - Держбюджет м. Суми, код ЕДРПОУ – 23636315, банк одержувача - ГУДКУ у Сумській області, код бюджетної класифікації 22090200, МФО 837013) зайво сплаченого державного мита в сумі 17 грн. 00 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю „Шостка-тепло” (41100, Сумська область, м. Шостка, вул.. Орджонікідзе, 3, ) видати довідку.

5. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.