ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 2-2/8585-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника

відповідача: Климачової Л.С.

касаційну скаргу

Державного підприємства "Дельта-Лоцман"

на постанову

від 20.12.2007

Севастопольського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 2-2/8585-2007

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Державного підприємства "Дельта-Лоцман"

до

Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт"

про

стягнення 56166,77 грн.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 19.06.2008 оголошувалась перерва до 03.07.2008.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року державне підприємство "Дельта-Лоцман" звернулося з позовом до державного підприємства "Керченський морський торговельний порт", згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги, просило стягнути з відповідача 8403,66 дол. США податку на додану вартість, 2215,28 дол. США пені та штрафу в сумі 3529,52 дол. США за період з 15.03.2007 до 10.05.2007.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2007 у справі № 2-2/8585-2007 відмовлено у стягненні боргу за податком на додану вартість у розмірі 8403,66 доларів США, пені у розмірі 2215,28 доларів США та штрафу у розмірі 3529,52 доларів США. В частині стягнення 42018,31 доларів США провадження у справі припинено у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.12.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 20.12.2007, рішення суду першої інстанції від 04.10.2007 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення сум ПДВ, пені та штрафу та прийняти в цій же частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 35, 43 ГПК України, ст.ст. 526, 530, 599, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 231 ГК України, а також вимог Закону України "Про податок на додану вартість".

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, на підставі правочину, укладеного між сторонами відповідно до ст. 207 ЦК України, за заявками відповідача в період з 01.03.2007 по 28.03.2007 позивач надав відповідачу послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині, що стосується відмови у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що включення позивачем до вартості наданих відповідачем послуг суми податку на додану вартість у розмірі 8403,66 дол. США, а також 2215,28 дол. США пені та штрафу в сумі 3529,52 дол. США за період з 15.03.2007 до 10.05.2007 суперечить як вимогам законодавства України так і нормам міжнародного права.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Так, розглядаючи даний спір та вирішуючи позов щодо стягнення заборгованості з податку на додану вартість, суди керувались як нормами Цивільного кодексу України, так і вимогами наказу Міністерства транспорту України від 27.06.1996 № 214 "Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України" та Законом України "Про податок на додану вартість".

Однак Цивільний кодекс України визначає підстави виникнення, порядок виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання саме цивільно-правового зобов’язання.

Підстави виникнення, порядок виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання податкового зобов’язання врегульовано спеціальним податковим законодавством.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов’язки і відповідальність платників визначаються Законом України "Про систему оподаткування", яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування.

Контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів) здійснюють контролюючі органі, визначені у ст. 2 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Платники податку на додану вартість, порядок обчислення і сплати податку, об’єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій тощо визначаються Законом України "Про податок на додану вартість". За ст. 3 цього Закону до об’єкту оподаткування відносяться, зокрема, операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України. Відповідно до ст. 6 Закону податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг). Правило про те, що продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість, міститься у ст. 7 Закону.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що звільняються від оподаткування операції з поставки послуг, що надаються іноземним суднам та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

Згідно з п. 1 Положення "Про портові збори", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 № 1544, портові збори (корабельний, канальний, маяковий, причальний, якірний, адміністративний та санітарний) справляється у морських портах із суден зазначених груп і плавучих споруд, що плавають під Державним прапором України та іноземним прапором.

Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість" можуть встановлюватись і змінюватись ставки, порядок та пільги по сплаті податку на додану вартість при справлянні портових зборів, інших зборів і плат із суден у закордонному плаванні, суми сплачуваних порту зборів і плат мають обкладатись податком на додану вартість.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, стверджував про те, що його послуги не відносяться до послуг пов’язаних з транзитом вантажів, а тому не підлягають звільненню від нарахування ПДВ.

У цьому зв’язку, судам належало дослідити чи внесено сторонами спірні суми з податку на додану вартість до документів податкового обліку відповідно до приписів пп. 7.2.8 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", чи вівся платником податку окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об’єктами оподаткування згідно із ст. 3 та звільнених від оподаткування згідно із ст. 5 цього Закону, чи відповідають відомості податкового обліку відомостям щодо спірних сум, та дати вказаним обставинам належну правову оцінку.

За вказаних обставин юридична оцінка наявності чи відсутності податкових зобов’язань з податку на додану вартість у даній справі зроблена судами попередніх інстанцій без всебічного, повного та об’єктивного з’ясування всіх фактичних обставин справи що мають значення для правильного вирішення спору, а неправильне застосування відповідних норм матеріального права може призвести до неправильного визначення судовим рішенням суми податкового зобов’язання чи його відсутності, що в свою чергу може обмежити повноваження контролюючих органів щодо здійснення контролю за достовірністю і повнотою нарахування та сплати податку на додану вартість у порядку, визначеному Законом України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Крім того, в порушення приписів ст.ст. 47, 43 ГПК України господарські суди не з’ясували усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, не дослідили ті докази, що мають значення для правильного її вирішення.

Так, приймаючи оскаржені судові рішення суди виходили з того, що позивачем за заявками відповідача надавались послуги з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден, при цьому споживачем послуг могли бути судновласник, оператор, фрахтувальник або інший платник зборів, за дорученням якого діє відповідач.

Застосувавши до спірних правовідносин положення пп. "е" п. 6.5 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" суди всіх інстанцій дійшли висновку що такі послуги постачались персоналу морських суден.

В той же час, суди не з’ясували хто саме був споживачем наданих послуг, які саме послуги надавались і яким суднам чи особам.

Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону України "Про податок на додану вартість", операції з надання послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України звільняються від оподаткування. У цьому зв’язку суди не з’ясували сукупності тих фактичних обставин справи, які давали б можливість дійти до висновку про те, що в даному випадку послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден, що надавались позивачем протягом вищезазначеного періоду часу, були пов’язані з транзитом вантажу.

Зазначені обставини, відповідно до ст.ст. 47, 33, 35, 43 ГПК України, мали стати самостійним предметом дослідження за цією справою. У цьому ж зв’язку посилання судів на постанову Верховного Суду України у справі № 24/280 за позовом державного підприємства "Дельта-Лоцман" до приватного підприємства "ФАМ Балкерс" про стягнення грошових сум, як на підставу, що звільняє від доказування, не можна визнати правильним.

Оскільки частина заявлених по справі позовних вимог фактично була пов’язана із застосуванням штрафних санкцій у зв’язку із порушенням грошових зобов’язань, суди, при дослідженні відповідних обставин справи мали уточнити у позивача правові підстави таких його вимог.

Таким чином в цій частині судові рішення є такими, що прийняті при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Наведене дає підстави для скасування постановлених за справою судових рішень з її передачею на новий розгляд в частині, що стосується відмови у задоволенні позову.

В ході такого суду належить на підставі наданих доказів встановити фактичні обставини справи і, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно вимог процесуального законодавства.

В іншій частині, що стосуються припинення провадження у справі, ці ж судові рішення не оскаржуються жодною з сторін і підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Дельта-Лоцман" задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.12.2007 та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2007 у справі № 2-2/8585-2007 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення сум ПДВ, пені та штрафу.

В цій же частині справу передати до господарського суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд в іншому складі суддів.

В іншій частині вищезазначені судові рішення залишити без змін.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.