ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.02.08 Справа №26/94-22/249/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Кагітіна Л.П. , Яценко О.М.

при секретарі: Пересада О.В.

За участю представників:

позивача: Никипорець І.Ф. – довіреність №605-НЮ від 25.05.2008 року;;

відповідача: Мальчев В.Є. – довіреність №5050 від 28.12.2007 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця», м. Київ

на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2007р. у справі № 26/94-22/249/07

за позовом: Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця», м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», м. Запоріжжя

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

ДТГО “Південно-Західна залізниця” звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з ВАТ “Запорізький електровозоремонтний завод” 1584,74 грн. витрат на усунення недоліків заводського ремонту, 176,36 грн. штрафу за неякісний ремонт локомотиву, 4800 грн. пені за простій рухомого складу.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 05.12.2007р. у справі № 26/94-22/249/07 (суддя Скиданова Ю.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ДТГО “Південно-Західна залізниця” оскаржило його до апеляційного суду. Заявник не погоджується із висновком суду про те, що ним не дотримано досудового порядку врегулювання спору. Зазначає, що рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р., визначено, що ч.2 ст.124 Конституції України не містить застережень щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Судом не враховано, що відповідно до змісту акту рекламації №2 від 06.02.2004р., заміна несправної колісної пари та ремонт карданної передачі та шостого тягового двигуна проводиться за рахунок Запорізького електровозоремонтного заводу. Отже, залізниця не мала можливості провести експертизу відповідно до п.5.16 Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу. На підставі викладеного, просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга позивача прийнята до розгляду та призначена до слухання в судовому засіданні 27.02.2008р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 340 від 26.02.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого – Колодій Н.А., суддів: Кагітіна Л.П., Яценко О.М.

Відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на її необґрунтованість. Зазначає, що факт неякісного ремонту не доведений. Акт рекламації №2 підписаний відповідачем з окремою думкою. У зв’язку з тим, що позивачем не надано до експертної установи об’єкт дослідження, тому на даний час неможливо встановити причину виходу з ладу шестерні тягового редуктора. Крім того, позивач не надав доказів понесення ним витрат. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

Представники сторін відмовились від застосування технічних засобів фіксації судового процесу. За їх згодою, судове засідання 27.02.2008р., закінчилось оголошенням вступної та резолютивної частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, не знаходить правових підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2002р. між ВАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» (виконавець) та ДТГО “Південно-Західна залізниця” (замовник) був укладений договір № 1/1 на капітальний ремонт та модернізацію тягового рухомого складу, вузлів та агрегатів. Предмет договору складає, проведення капітального ремонту, переданих замовником виконавцю електровозів, в обсягах по додатку №1; проведення капітального ремонту переданих вузлів та агрегатів в обсягах по додатку №2; проведення модернізацій, переданих електровозів в обсягах по додатку №3; обладнання електровозів акумуляторними батареями по додатку №4.

Як вірно встановлено господарським судом, відповідач провів капітальний ремонт електровозу “Запорізького електровозоремонтного заводу” серії ЧС8 №019. Зазначений електровоз ЧС8 №019 поступив в депо Київ-Пасажирський після ремонту 29.03.2003 р. і введений в експлуатацію 12.04.2003 р., що підтверджується матеріалами справи.

В процесі експлуатації, 06.02.2004р. працівниками локомотивного депо Київський–Пасажирський, яке є структурним підрозділом ДТГО “Південно-Західна залізниця”, складено акт-рекламацію № 2, яким зафіксовано виявлені дефекти (Т.1 а.с.27). У п. 14 «характер дефекту та обставини, за яких воно сталося», зафіксовано, що в процесі експлуатації виникло руйнування шестерні тягового редуктора шостої колісної пари №4225 з наступним пошкодженням зубчастого колеса та кожуха тягового редуктора, карданної передачі ТЕД.

Як вказано у п.15 цього акту, причиною виявленого дефекту став неякісний ремонт редуктора колісної пари №4225 на ВАТ “Запорізький електрвозоремонтний завод”.

Акт рекламації №2 підписаний працівниками локомотивного депо Київ-Пасажирський та представником ремонтного заводу – Хоменко А.Г. При цьому, до акту було складено особливу думку відповідача. Відповідно до змісту якої, відповідач вважає, що причину пошкоджень шестерні тягового редуктора шостої колісної пари №4225, який встановлений на електровоз ЧС8 №019, може визначити лише лабораторне дослідження.

Вважаючи, що причиною поламки став неякісний ремонт відповідача, позивач звернувся до нього із претензією від 16.06.2004 р. №НЮ-16-173/п про сплату 1584,74 грн. витрат на усунення недоліків заводського ремонту, 176,36 грн. штрафу за неякісний ремонт локомотиву, 4800грн. пені за простій рухомого складу (Т.1 а.с.23-24).

Відповідач, 27.07.2004 р. №2467/14 відповів на претензію позивача відмовою у її задоволенні (Т.1 а.с.25-26). На думку виконавця, позивачем не дотримано приписи Положення про порядок подачі та видачі з ремонту рухомого складу, затв. наказом Міністерства транспорту України №261 від 22.01.2002р., зокрема щодо визначення факту проведення неякісного ремонту, та належних засобів доказування.

Рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р., щодо тлумачення ч.2 ст.124, встановлено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.           Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Тому, колегія суддів, вважає посилання суду першої інстанції на недотримання приписів п. 5.16 вищезазначеного Положення, щодо звернення у триденний строк до відповідної служби, не обґрунтованим. Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги те, що зазначений висновок суду не був єдиною підставою для відмови в задоволенні вимог позивача, а тому фактично не вплинув на прийняття рішення по суті спору.

Крім зазначеного, колегія вважає, що господарський суд дійшов вірного висновку, щодо недоведеності позивачем факту проведення неякісного ремонту електровозу ЧС8 №019 з боку ВАТ “Запорізький електровозоремонтний завод”, що, на думку позивача і є причиною руйнування шестерні тягового редуктора 6-ї колісної пари №4225 з наступним пошкодженням зубчастого колесу і кожуха тягового редуктора, карданної передачі ТЕД, електровозу ЧС8 №019.

Для з’ясування дійсної причини поламки, судом було призначено судову експертизу.

У зв’язку із наявністю певних обставин, зокрема: не укладення договору на проведення судової інженерно-технічної експертизи, а також ухилення позивача від надання експертній установі об’єкту дослідження, проведення експертизи стало неможливим.

В апеляційній інстанції сторони пояснили, що на даний момент відповідачем проведений ремонт електровозу ЧС8 №019, всі недоліки усунуті, а тому призначити експертизу для з’ясування причин руйнування шестерні тягового редуктора 6-ї колісної пари №4225 та пошкодженням зубчастого колесу і кожуха тягового редуктора, карданної передачі ТЕД, електровозу ЧС8 №019 не є можливим.

Статтею 32 ГПК України, передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В даному випадку, основним аргументом, яким позивач обґрунтовує наявність вини виконавця ремонту є акт рекламації №2.

Ч.2 ст.34 Кодексу, зазначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наявність складеного акту рекламації, тим більше із запереченнями іншої сторони, на думку апеляційного суду, не може беззаперечно свідчити про проведення відповідачем неякісного ремонту.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що наявними матеріалами справи, вина ВАТ “Запорізький електрвозоремонтний завод” у руйнуванні шестерні тягового редуктора 6-ї колісної пари №4225 з наступним пошкодженням зубчастого колесу і кожуха тягового редуктора, карданної передачі ТЕД, на електровозі ЧС8 №019 позивачем не доведена.

У зв’язку з цим вимоги позивача про стягнення з ВАТ “Запорізький електровозоремонтний завод” 6561,10 грн., що складаються з 1584,74 грн. витрат на усунення недоліків заводського ремонту, штрафу за неякісний ремонт локомотиву в сумі 176,36 грн. і пені за простій рухомого складу в сумі 4800,00 грн., є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця», м. Київ залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2007р. у справі № 26/94-22/249/07 – без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Кагітіна Л.П. Яценко О.М.