ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2008 р.

№
3/225

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді

Добролюбової
Т.В.

суддів

Рогач
Л.І., Швеця В.О.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Регіонального відділення Фонду Державного
майна України по Івано-Франківській області

на
постановуЛьвівського
апеляційного  господарського суду від
11.03.08

у
справі

№3/225

за
позовом

Регіонального
відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області

до
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачаПриватного підприємця ОСОБА_1Івано-Франківська дирекція
Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

про

звільнення
займаного приміщення

Розпорядженням
Заступника Голови Вищого господарського суду України від 18.06.08 №02-12.2/207,
у зв'язку з відпусткою судді Гоголь Т.Г., для розгляду касаційної скарги у цій
справі призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.- головуючого,
Рогач Л.І., Швеця В.О.

В
судовому засіданні взяли участь представник відповідача: ОСОБА_2- за дов. від
16.04.08.

Представники
позивача  та третьої особи в судове
засідання не звилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної
скарги.

Регіональним
відділенням Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області у
серпні 2007 року заявлений позов до Приватного

доповідач:
Добролюбова Т.В

підприємця
ОСОБА_1 про звільнення вбудованого приміщення, загальною площею 26, 9 кв.м на
першому поверсі адміністративної будівлі Івано- Франківської дирекції
Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», розташованого
в місті Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців,13а. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач вказував на те, що за підсумками конкурсу на право оренди спірного
приміщення його переможцем визнано ОСОБА_3, проте, цим майном безпідставно
користується Приватний підприємець ОСОБА_1,
договір з яким припинив свою дію 01.10.06. Позивач посилався на приписи
статті 785 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна».

Рішенням
господарського суду від 13.12.07, ухваленим суддею Фрич М.М., позовні вимоги
задоволено. Суд посилаючись на приписи часини 4 статті 291 Господарського
кодексу України, частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України та умови
спірного договору дійшов висновку про доведеність вимог позивача. При цьому,
суд виходив з факту припинення дії спірного договору, оскільки позивачем на
адресу відповідача скеровувався  лист від
18.06.07 про припинення дії договору оренди та звільнення займаного приміщення.

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Кузя В.Л. -головуючого,
Городечної М.І., Юркевича М.В., постановою від 11.03.08, перевірене рішення
суду першої інстанції скасував. В задоволенні позовних вимог відмовив.
Апеляційний суд визнав помилковим висновок місцевого суду щодо повідомлення
відповідача про припинення дії договору оренди, оскільки лист від 18.06.07
скеровувався на адресу Івано-Франківської дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку "Укрпошта". Разом з цим, суд
встановив, що у місячний строк після закінчення дії договору оренди, заяви про
відмову від продовження договору і його припинення відповідачем не отримано,
тому відповідно до приписів частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна», статті 764 Цивільного кодексу України визнав
договір продовженим. Водночас, суд визнав непереконливими доводи про перемогу в
конкурсі  і проведення конкурсу з оренди
спірного приміщення, оскільки він був оголошений стосовно приміщення, яке перебувало
в оренді.

Регіональне
відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області
звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить постанову у справі скасувати, а рішення місцевого суду просить залишити
без змін. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на безпідставність
висновку суду про неповідомлення відповідача щодо припинення дії договору,
оскільки вважає, що чинне законодавство та умови договору не містять вимог до
форми та змісту такого повідомлення. На думку скаржника, сам відповідач не
заперечує факт отримання листа, що підтверджується змістом апеляційної скарги
та текстом постанови. Скаржник вважає, що апеляційним судом помилково не
застосовано і приписи статті 785 Цивільного кодексу України.  Водночас, заявник наголошує на тому, що на
момент закінчення дії договору оренди третя особа не була наділена
повноваженнями орендодавця державного майна, тому не мала права продовжувати
договір оренди. Окрім цього, скаржник вважає, що участь відповідача в конкурсі
на право оренди спірного приміщення, свідчить про його обізнаність щодо  припинення договору.

Від Приватного підприємця ОСОБА_1,
Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий
Господарський  суд  України
заслухавши  доповідь  судді
Добролюбової Т.В. та пояснення присутнього у судовому засіданні
представника відповідача, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної
скарги, перевіривши  правильність  застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає  наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій  встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що предметом позову у даній справі є вимога Регіонального
відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області до
Приватного  підприємця ОСОБА_1 про
звільнення вбудованого приміщення, загальною площею 26, 9 кв.м  на першому поверсі адміністративної будівлі
Івано - Франківської дирекції Українського державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта», розташованого  в
місті Івано-Франківськ, вул. С.Стрільців,13а. Позивач просить виселити з
орендованого приміщення, бо вважає, що відповідач займає його без належних
правових підстав.   За приписами статті
21 Господарського процесуального кодексу України   сторонами в господарському процесі є
учасники спірного матеріального правовідношення. Позивачем  є особа, яка має право вимоги, а
відповідачем -особа, яка повинна виконати зобов'язання. Судами установлено, що
відповідач займає вказане приміщення на підставі договору оренди від 01.10.01.
Приписами частини 6 статті 283 Господарського кодексу України  визначено, що до відносин оренди
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 319 Цивільного
кодексу України унормовано, що власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 761 Цивільного кодексу
України право передачі майна у найм має власник приміщення або особа, якій
належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на
укладення договору найму. Майнові відносини між орендодавцями та орендарями
щодо господарського використання державного та комунального майна регулюються
Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Положеннями статті 5 цього Закону визначено коло осіб, які можуть бути
орендодавцями державного та комунального майна.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив, зокрема з того, що
строк дії договору оренди від 01.10.01 припинився - 01.10.06, про що
також свідчить  лист позивача  від 18.06.07 №08/1676  про припинення дії договору та звільнення
займаного приміщення. Між тим, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення у
справі установив, що лист позивача від 18.06.07 №08/1676 про припинення
договору оренди та звільнення займаного приміщення направлявся не
відповідачеві, а третій особі у справі. При цьому, листом від 30.01.07 Українське
державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" погодилось
переукласти спірний договір оренди, що свідчить про його продовження. Однак,
такі висновки судів попередніх інстанцій визнаються колегією суддів
передчасними. Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Тобто заяву про
припинення договору оренди подає сторона договору, зокрема,
орендодавець.  Згідно зі статтею 5
названого Закону, Фонд державного майна України, його регіональні відділення
та представництва є орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів підприємств,
їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до
статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації
(корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до
майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій
наук. Державні підприємства можуть бути орендодавцями щодо окремого
індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа якого не
перевищує 200 м2 на одне підприємство. Подібна норма також міститься
у частині 1 статті 287 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 1
січня 2004 року, де також вказано, що орендодавцем нерухомого майна, яке
перебуває у державній власності, є Фонд державного майна України та його
регіональні відділення. Згідно з частиною 2 пункту 4 Розділу IX
"Прикінцеві положення" Господарського кодексу України до
господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями
Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих
прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності
цими положеннями. Отже, ухвалюючи судові рішення у справі, суди попередніх  інстанцій, повинні були з'ясувати  хто є власником спірного приміщення, хто має
право укладати договір на спірне приміщення, і хто відповідно має право
звертатися з позовом про виселення з цього приміщення та надати правову оцінку
взаємовідносинам позивача з відповідачем, і третьою особою. Суд  першої, як і суд апеляційної інстанцій  наведеного не дослідили. Викладене свідчить
про те, що господарськими судами не вжито заходів для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, а тому судові акти прийняті за неповно
з'ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного
вирішення господарського спору. У відповідності зі статтею 84 Господарського
процесуального кодексу України рішення господарського суду повинно прийматися у
цілковитій відповідності з фактичними обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом. Таким чином, доводи викладені в касаційній
скарзі про порушення судами вимог чинного законодавства, частково
підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного
суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове
рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин. Оскільки передбачені   процесуальним законом межі перегляду справи
в касаційній інстанції не   дають   їй
права   встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не   були встановлені
в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази,   всі
рішення   у    справі
підлягають скасуванню, а справа - направленню   на
новий   розгляд   до
господарського суду    Івано -
Франківської області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно перевірити

доводи,
на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від
встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи викладене та керуючись статтями
1115, 1117, 1119, 11110,
11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 11.03.08 у справі №3/225 та рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 13.12.07 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового
розгляду до Господарського суду Івано- Франківської області.

Касаційну скаргу  Регіонального відділення Фонду Державного
майна України по Івано-Франківській області задовольнити частково.

Головуючий     суддя
Т. Добролюбова

С у д д і
Л.Рогач

В.Швець