ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.08

Справа №АС10/253-08.

Господарський
суд Сумської області у складі:

Головуючого
судді           Малафеєвої І.В.

Суддів                    Резниченко О.Ю.

Моїсеєнко В.М.

При
секретарі судового засідання Калініної А.І.

розглянувши
справу

За
позовом
Приватного підприємця   ОСОБА_1м.
Суми

до
відповідача          державної податкової
інспекції  в м. Суми

про
визнання  нечинним податкового
повідомлення - рішення

Представники:

від
позивача          ОСОБА_2., ОСОБА_3.

від
відповідача          Золотарьова С.І.,
Закорко Н.М., Денисенко А.М.,

Неговелов
А. В., Дмитрієв С.В., Клещенко О.М., МельниченкоІ.З.

прокурор                    не з'явився

В
судовому засіданні оголошувалася перерва з 03.06.2008р. по 04.06.2008р. до 11
год. 30 хв.

Суть
спору: позивач просить визнати нечинним рішення ДПІ в м. Суми № /0/71862
від 23.10.2007р. про застосування до нього фінансових санкцій в сумі 8277770
грн.

В
судовому засіданні 22.05.2008 р. ним подано уточнення позовних вимог і він
просить визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції
в м. Суми №/0/0/17-1016//71833 від 23 жовтня 2007р. про
донарахування суми податкового зобов'язання за платежем податок з доходів
фізичних осіб на суму 2133,24 грн., визнати нечинним податкове повідомлення -
рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/0/17-1016//71832 від 23 жовтня 2007р. про донарахування
суми податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму
548505,00 грн., в т. ч за основним платежем 362950,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 181475,00 грн. та 4080,00 грн., визнати нечинним
податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/1/17-1016//71833 від 28 грудня 2007р. про донарахування
суми податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на
суму 2133,24 грн., визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції в м. Суми №/1/17-1016//71832 від 28
грудня 2007р. про  донарахування  суми
податкового  зобов'язання  за
платежем  податок  на додану вартість на суму 548505,00
грн.,  в т. ч за основним платежем
362950,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 181475,00 грн. та 4080,00
грн., визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної податкової
інспекції в м. Суми №/2/17-1016/НОМЕР_2/71833 від 20 березня 2008 р.,
про донарахування суми податкового зобов'язання за платежем податок з доходів
фізичних осіб на суму 2133,24 грн., визнати нечинним податкове повідомлення -
рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/2/17-1016/НОМЕР_2/71832 від 20 березня 2008р. про донарахування
суми податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму
548505,00 грн., в т. ч за основним платежем 362950,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями 181475,00 грн. та 4080,00 грн., визнати нечинним
податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/0/71862 від 23.10.2007р. про застосування фінансових санкцій в сумі  8277770,00 грн.

В
судове засідання 22.05.2008 р. від прокуратури Сумської області надійшло
клопотання №05/1-18 від 21.05.2008 р., в якому зазначено, що спір по справі
№АС10/253-08 стосується державних інтересів, тому є підстави для їх
представництва і вступу прокурора у справу. Отже, відповідно до ст. 121
Конституції України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, ст. 60 Кодексу
адміністративного судочинства України у справу вступив прокурор.

Відповідач
проти позову заперечує, свої рішення вважає законними та такими, що відповідають
діючому законодавству.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив
наступне.

Оскаржувані
рішення прийняті на підставі акту перевірки «Про результати планової
документальної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1за період з 01.07.2004р. по 30.06.2007р.»
№6617/17-1016/НОМЕР_2/1 93 від 10.10.2007р.

Проведеною
документальною перевіркою встановлено, що позивач в період з 01.07.2004р. по
30.06.2007р. займався підприємницькою діяльністю та перебував на спрощеній
системі обліку та звітності, здійснював комісійну торгівлю продовольчими
товарами, а саме, молокопродукцією. Згідно банківських виписок отримав виручку
від реалізації в сумі 3122745,48 грн., застосовуючи спрощену систему
оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва.

Як
зазначено в акті перевірки, загальна сума валового доходу за перевіряємий
період встановлена на підставі наданих на документальну перевірку позивачем
документів, а саме банківських виписок на зарахування коштів на розрахунковий
рахунок позивача. Валовий дохід складався із сум коштів, отриманих на
розрахунковий рахунок від комісійної винагороди та оптової торгівлі, а загальна
сума валових витрат була визначена відповідачем на підставі наданих на
документальну перевірку позивачем документів - банківськими виписками на
списання коштів з розрахункового рахунку; договорів комісії; товарно - транспортних   накладних та складаються з суми витрат на
придбання товару, який був реалізований у відповідному податковому періоді.

У
зв'язку з тим, що за період  - 2-ге
півріччя 2005р. та 1-ше півріччя 2007р. різниця між сумою валових доходів та
сумою валових витрат, визначених на підставі розрахункового рахунку, відсутня,
позивачем податок з доходів фізичних осіб не нараховувався, але як зазначив
відповідач в судовому засіданні, на розрахунковий рахунок позивача надійшли
кошти від комісійної торгівлі у 2006 році в сумі 866849,24 грн., валові
витрати, визначені згідно даних розрахункового рахунку становлять 850481,83
грн., тому всього відповідачем
донараховано за результатами перевірки податку на доходи з фізичних осіб
від підприємницької діяльності -  2133,24
грн.

Крім
того, проведеною перевіркою було встановлено порушення п.п. 3.1.1 п.3.1 ст. 3 ,
п. п. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України « Про податок на додану вартість» №
168/97-ВР від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями), в результаті заниження
приватним підприємцем податку на додану вартість в сумі 362950,00 грн.,
оскільки позивач повинен був подати заяву до ДПІ у м. Суми про реєстрацію
платника податку на додану вартість та подавати декларації по податку на додану
вартість починаючи з липня 2005 року, тому, на думку відповідача, ним
правомірно винесено податкове повідомлення - рішення №
/0/17-1016//71832 про донарахування позивачу 362950 грн.
податку на додану вартість та 185555 грн. штрафних санкцій.

Щодо
застосування штрафних санкцій за порушення п.1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» відповідач пояснив, що згідно виписок із розрахункових
рахунків, наданих позивачем  для
перевірки, на розрахункові рахунки позивача з 2 півріччя 2004 року по 1
півріччя 2007 року надійшло коштів на загальну суму 3 129 109 грн. 50 коп., у
тому числі у 2 півріччі 2004 року -422 659 грн. 11 коп., у 2005 році - 978 589
грн. 07 коп., у 2006 році - 1 040 225 грн. 93 коп. і в 1 півріччі 2007 року -
687 635 грн. 53 коп.

У
звітах платника єдиного податку позивачем до обсягу виручки від реалізації
продукції включено лише суми комісійної винагороди та кошти, отримані від
здійснення оптової торгівлі у 2 півріччі 2004 року - 132 095 грн., у 2005 році
- 271 287 грн., у 2006 році - 222 984 грн. і в 1 півріччі 2007 року - 57559
грн.

Розрахунки
між позивачем та покупцями продукції проводились за готівкові кошти та через
розрахунковий рахунок на загальну суму розрахунків за реалізовану продукцію з 1
липня 2004 року по 30 червня 2007 року за готівкові кошти -  1 655 554 грн., а тому відповідач вважає, що
ним правомірно прийнято рішення від 23 жовтня 2007 року № /0/71862
про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 8 277 770 грн. (1 655 554
грн. 00 коп. х 5) - п'ятикратний розмір вартості проданих товарів за
непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій.

На
підставі викладеного, відповідач робить висновок, що в зв'язку з такими перевищенням
підприємець ОСОБА_1повинен був перейти на загальну систему оподаткування з
01.07.2005р. в зв'язку з перевищенням обсягів отриманої виручки за 1-ше  півріччя 2005р., зазначеної п.1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» № 746/99 від 28.06.1999р. (із змінами та
доповненнями), чим порушив ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 746/99
від 28.06.1999р. (із змінами та доповненнями).

Суд
не погоджується з таким висновком виходячи із наступного.

На
підставі акту перевірки «Про результати планової документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1Ідентифікаційний номер НОМЕР_1за період з 01.07.2004р. по 30.06.2007р.»
№6617/17-1016/НОМЕР_2/193 від 10.10.2007р., відповідачем - ДПІ в м. Суми
податковим повідомленням - рішенням Державної податкової інспекції в м. Суми
№ /0/0/17-1016//71833 від 23 жовтня 2007р., було визначено
суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на
суму 2133,24 грн., та податковим повідомленням - рішенням
№/0/17-1016//71832 від 23 жовтня 2007р., було визначено
суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму
548505,00 грн., в т. ч основний платіж 362950,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції в сумі  181475,00 грн. та 4080,00
грн.

В
акті перевірки ДПІ в м. Суми зазначає, що обсяг фактично отриманої на
розрахунковий рахунок виручки від здійснення операцій з продажу товарів станом
на 2 кварталі 2005 року становив 528730,70 грн., на 3 кв. 2005 року склав
755567,32 грн., на 4 кв. 2005р. та в цілому за 2005 рік - 978589,07 грн., з
наростаючим підсумком у 2006р. - 1040225,93 грн., та відповідно за 3 кв. 2007
р. - 687535,53 грн. (стор. 5-6 акту перевірки).

Разом
з цим, перевіркою встановлено, що видом діяльності у підприємця є комісійна
торгівля згідно договорів комісії №86 від 01.06.2004р. та №613 від 01.03.06р. з
ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат» та №4 від 01.12.2005р. з ТОВ «СБ Трейд».
Умови зазначених договорів передбачали, що позивач, як комітент, за винагороду,
здійснював продаж товарів (продукції) від свого імені, але в інтересах і за
рахунок комітентів - ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат» та ТОВ «СБ Трейд» (п.
1.1. договорів комісії). Крім того, за зазначеними договорами товар та грошові
кошти за його реалізацію, які отримував приватний підприємець ОСОБА_1.,
належать виключно комітентам ВАТ «Шосткінський міськмолкомбінат» та ТОВ «СБ
Трейд» (п.п. 2.7 та п.п.6.4 договорів комісії.).

Суми
комісійної винагороди перераховувалися окремими сумами в безготівковому порядку
на розрахунковий рахунок позивача та не включаються до сум коштів отриманих за
реалізований товар (п. 6.9 договорів комісії).

Загальна
виручка від реалізації товарів (робіт, послуг) у 2005 році склала 271287,00
грн., у 2006 році  - 222984,00 грн., у
1-2 кв. 2007р. - 57559,00 грн., що надавала право позивачу застосовувати
спрощену систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку.

Але
ДПІ в м. Суми помилково було зазначено, що позивачем було перевищено виручку
від реалізації 500 000,00 грн., встановлену абз. 5 ст. 1 Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», та в порушення ст. 5 цього Указу не
було здійснено перехід на загальну систему оподаткування.

Отже,
на думку відповідача, згідно вимог ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» та п.п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про
податок з доходів фізичний осіб» №889-ІУ від 22.05.2003р. позивачу правомірно
було донараховано податок з доходів фізичний осіб в сумі 2133,24 грн.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ за договором
комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони
(комітента) за  плату вчинити один або
кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Таким
чином, комісіонер за договором комісії надає виключно послуги по вчиненню
правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Зазначена норма
Цивільного кодексу України повністю реалізована в договорах комісії за якими
працював позивач, де зазначено, що товари, що продаються комісіонером від
власного імені та за рахунок комітента, а також грошові кошті, що отримуються
комісіонером від покупців за продані товари, є власністю  комітента.

Після
вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати
комітентові  звіт і передати йому все
одержане за договором комісії (ст. 1022 Цивільного кодексу України від  16.01.2003 № 435-ГУ). Так, відповідно до
наведених вище договорів комісії, всі без винятку грошові кошти за продані
комісіонером товари, що належать комітенту, перераховуються   комісіонером на поточний рахунок комітента.

Крім   того,
умовою   виплати   комісіонеру
-   підприємцю   ОСОБА_1. комісійної  винагороди, є перерахування таким
комісіонером на розрахунковий рахунок комітента грошових  коштів отриманих від покупців.

Таким
чином, комісіонер не має права власності як на товари, отримані від комітента
для подальшого продажу, так і на кошти, виручені ним від продажу таких товарів.

Винагорода
комісіонеру, виплачується комітентом пропорційно сумі отриманих ним грошових
коштів за такий товар від комісіонера.

Згідно
ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», виручкою
від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та)
в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Враховуючи,
що позивач виконував виключно послуги за договорами комісії, то виручкою від
реалізації таких послуг в розумінні ст. 1 Указу Президента України від
03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», є не вся сума грошових коштів отриманих від
покупців товару, що підлягає обов'язковому перерахуванню комітенту, а лише суми
комісійної винагороди, отриманої від комітента.

Відповідно
до п.п. 9.12.1. п. 9.1 ст. 9 Закону України від 22.05.2003 № 889-ІУ «Про
податок з доходів фізичних осіб», оподаткування доходів, отриманих фізичною
особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без створення юридичної особи, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням
норм цього пункту. Для спрощеної системи оподаткування такі правила встановлені
Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Враховуючи,
що оподаткування підприємцем здійснюється шляхом сплати єдиного податку, то
дохід, одержаний таким підприємцем, відповідно до п.п. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4
Закону України від 22.05.2003 № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб»,
не включається до складу   загального
місячного або річного оподатковуваного доходу.

Отже,
ДПІ в м. Суми в порушення ст.1, ст.5 та ст. 6 Указу Президента України від
03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» та п.п. 4.3.25 п. 4.3 ст. 4, п.п. 9.12.1 п.
9.12 ст. 9 Закону України від 22.05.2003 № 889-ІУ «Про податок з доходів
фізичних осіб», безпідставно завищила загальний обсяг виручки позивача від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) 1-4кв. 2005р., в 2006р., та І-ІІ
кв. 2007р., так як було включено в цей обсяг не тільки суми комісійної
винагороди, а всю суму коштів, отриманих за продаж товарів за договорами
комісії. Зазначене призвело до помилкового висновку про обов'язковість переходу
на загальну систему оподаткування, починаючи з 01.07.2005р. та донарахування за
період з 01.07.2005р. по 31.06.2007р. податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 2133,24 грн.

Щодо
донарахування податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

Перевіркою
було встановлено, що позивач повинен був з 01.07.2005р. перейти за загальну
систему оподаткування. Таким чином, враховуючи обсяги реалізації підприємця у
2005 році, згідно п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997  № 168/97-ВР,
він підлягав обов'язковій реєстрації платником податку на додану вартість,
починаючи з 20.07.2005р., але, в порушення п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», не подав заяву про таку реєстрацію. Отже,
відповідно п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість», несе
відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Таким
чином ДПІ в м. Суми було нараховано позивачу суму податку на додану вартість
виходячи з обсягу продажу за 3-4кв. 2005р., за 2006 р, та за І-ІІ кв. 2007 року
- 1 814 760,00 грн., на загальну суму 362950,00 грн.

Відповідно
до п. 6. Указу  Президента України від
03.07.1998  № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»,
суб'єкт малого  підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість, крім
випадку, коли він обрав спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за
ставкою 6 відсотків. Протягом  2005- 2007
років позивач правомірно використовував спрощену систему оподаткування шляхом
сплати єдиного податку на підставі виданих йому ДПІ в м. Суми свідоцтв. Тобто,
виручка від реалізації товарів (робіт, послуг) отримана ним протягом 2005-2007
років не перевищувала обсяг 500000,00 грн., що надає право на сплату єдиного
податку.

Відповідно
до п.п. 2.3.1 п 2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість»
обов'язковій реєстрації як платник податку підлягає особа у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі
або в рахунок зобов'язань третім особам. протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує 300 000 грн. (без урахування податку на
додану вартість).

Поставкою
товарів, в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про податок на додану
вартість», є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно
від строків її надання.

Не
належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову
(відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди
(лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу
права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України
комісіонер не має права власності як на товари отримані від комітента
для подальшого продажу, так і на кошти виручені ним від продажу таких товарів.

Таким
чином, за загальним правилом п.п. 3.1.1, п. 3.1 ст. З Закону України «Про
податок на додану вартість», передача товару комітента від комісіонера до
покупця взагалі не підлягає оподаткуванню у комісіонера, так як відсутній факт
передачі права власності безпосередньо комісіонером покупцю.

Враховуючи
специфіку договорів комісії, п.4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що у випадках коли платник податку здійснює діяльність з
поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії, що уповноважують такого
платника податку  здійснювати поставку
товарів від імені та за дорученням іншої особи без передання права власності на
такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у
порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань
комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього
Закону (будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від
покупця (замовника), або дата відвантаження товарів), а датою збільшення суми
податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь
комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених
товарів.

При
цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів
або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

Згідно
з умовами договорів комісії та згідно ст. 1022 Цивільного кодексу України від
16.01.2003 № 435-ІУ, після вчинення правочину за дорученням комітента
комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за
договором комісії.

Отже,
фактично всі грошові кошти за отриманий товар, в тому числі податок на додану
вартість сплачений покупцем у складі вартості товару, був переданий
комісіонером комітенту у повному обсязі.

Відповідно
до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», платником
податку у даному випадку, який повинен здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується покупцем, є комітент, так як саме він здійснює
оподатковану операцію з передачі права власності на товар покупцю.

Таким
чином, включення до обсягу оподатковуваних операцій під час розрахунку суми
виручки від поставки товарів (послуг) не тільки суми комісійної винагороди, а й
коштів, що отримувались комісіонером за продаж товарів, що належали комітенту,
та підлягали подальшому перерахуванню, є таким, що суперечить п. 1.2 п. 1.3.
ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Щодо
порушення п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 01.06.2000р.
№1776-Ш, а саме донарахування фінансових санкцій за незастосування реєстратора
розрахункових операцій встановлено наступне.

Згідно
п. 1 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 01.06.2000р.
№1776-111, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, зобов'язані проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Відповідно
до п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 01.06.2000р.
№1776-111 реєстратори розрахункових операцій не застосовуються при продажу
товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з
питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в т.ч. шляхом отримання
свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг
обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за
поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну
політику.

Факту
продажу підакцизних товарів перевіркою встановлено не було.

ДПІ
в м. Суми було зазначено (стор. 5 акту перевірки), що протягом 2005р., 2006р.
та 2007р. позивач здійснював діяльність на підставі свідоцтв про сплату єдиного
податку, а саме на 2005 р. №13754 терміном дії з 01.01.2005р. по 31.12.2005р.;
на 2006р. №315289 терміном дії з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. - на 2007р.
№802433 терміном дії з 01.01.2007р. по 31.12.2007р.

Отже,
відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»,
наявність свідоцтв про сплату єдиного податку в 2005-2007 р. р. звільняє ПП
ОСОБА_1. від застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким
чином, донарахування ДПІ в м. Суми фінансових санкцій за порушення п. 1 ст. З
Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг» від 01.06.2000р. №1776-111 за
непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, є
таким що протирічить п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім
того, позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення
№/0/0/17-1016//71833 від 23 жовтня 2007р. та
№/0/17-1016//71832 від 23 жовтня 2007р. до податкового
органу, надіславши скаргу №б/н від 29.10.2007р.

Рішенням
про результати розгляду первинної скарги ДПІ в м. Суми №
№87517/10/25-013-1/569/69,СК від 27.12.2007р. скаргу підприємця було залишено
без задоволення, а податкове повідомлення рішення, що оскаржувалось, без змін.

Не
погодившись із рішенням про результати розгляду первинної скарги підприємець
ОСОБА_1. звернувся зі скаргою до ДПА в Сумській області №б/н від 04.01.2008 р.

Відповідно
до п.п. 5.2.2. п. 5.2 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 № 2181 -III «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган
невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше
рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за
межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право
звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка
подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками
та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати. Скарга повинна
бути подана  контролюючому  органу
протягом  десяти  календарних днів,  наступних
за днем  отримання платником
податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу,
що  оскаржується. Контролюючий орган
зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати  його протягом двадцяти календарних днів від
дня отримання скарги платника податків на
його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під  розписку. У разі коли контролюючий орган
надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення  його скарги, такий платник податків має право
звернутися протягом десяти календарних днів наступних за днем отримання
відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при
повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого
органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного
випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на
нього.

З
урахуванням положень пункту 16.2 статті 16 цього Закону керівник відповідного
контролюючого органу (або його заступник) може прийняти рішення про продовження
строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені в абзаці
першому цього підпункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово
повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку,
зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Якщо
вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику
податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за
рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга
вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного
за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю
задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого
органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було
надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в
абзаці першому цього підпункту.

Повторна
скарга - підприємцем ОСОБА_1. була надана до ДПА в Сумській області
04.01.2008р. та зареєстрована ДПА у Сумській області під №7/ск від 04.01.2008р.
та №8/ск від 04.01.2008р.

Підтвердженням
отримання скарги саме 04 січня 2008 року є посилання на цей факт в рішенні ДПА
в Сумській області про продовження строку розгляду повторних скарг
№1462/Б/25-005/7/7ск,8 ск від 29.01.2008р. та рішенні про результати розгляду
повторної скарги ДПА в Сумській області №3883/Б/25-005/7/7 ск, 8 ск від
06.03.2008р.

Отже,
починаючи з 05.01.2008р., почався відлік 20 денного терміну на розгляд скарги
або надання рішення про продовження терміну її розгляду.

Останній
день наведеного вище 20-денного терміну припав на 24 січня 2008р.

Враховуючи,
що рішення про продовження строку розгляду повторної скарги до 11 березня 2008
року, було винесено вже після спливу 20 денного терміну, а саме 29.01.2008р.
№1462/Б/25-005/7/7ск,8ск, то відповідно до п.п. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», скарга підприємця
ОСОБА_1. від 04.01.2008р. вважається повністю задоволеною, починаючи з 25 січня
2008 року.

Але,
не зважаючи на ці скарги, ДПА у Сумській області було направлено на ім'я
підприємця рішення про результати розгляду повторної скарги
№3883/Б/25-005/7/7ск,8ск від 06.03.2008р. яким, скаргу підприємця було залишено
без задоволення, а податкові повідомлення - рішення
№/0/0/17-1016//71833 від 23 жовтня 2007р. та
№/0/17-1016//71832 від 23 жовтня 2007р. без змін.

Враховуючи
викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити.

2.          Визнати нечинним рішення Державної
податкової інспекції в м. Суми № /0/71862 від 23.10.2007р. про
застосування до приватного підприємця ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2)
фінансових санкцій в сумі 8277770 грн.

3.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/0/0/17-1016//71833 від 23 жовтня 2007р. про донарахування
приватному підприємцю ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і. к. НОМЕР_2) суми податкового
зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі  2133,24 грн.

4.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/0/17-1016//71832 від 23 жовтня 2007р. про донарахування
приватному підприємцю ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) суми податкового
зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі  548505,00 грн., в т. ч основний платіж в сумі
362950,00 грн., штрафні  (фінансові)
санкції в сумі 181475,00 грн. та 4080,00 грн.

5.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/1/17-1016//71833 від 28 грудня 2007р. про донарахування
приватному підприємцю ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2)  суми податкового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб в сумі
2133,24 грн.

6.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/1/17-1016//71832 від 28 грудня 2007р. про  донарахування приватному підприємцю
ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) суми
податкового  зобов'язання  за
платежем  податок  на додану вартість в сумі  548505,00 грн.,  в т. ч основний платіж в сумі 362950,00 грн.,
штрафні  (фінансові) санкції в сумі
181475,00 грн. та 4080,00 грн.

7.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/2/17-1016/НОМЕР_2/71833 від 20 березня 2008 р. про донарахування
приватному підприємцю ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) суми податкового
зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 2133,24 грн.

8.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми
№/2/17-1016/НОМЕР_2/71832 від 20 березня 2008р. про донарахування
приватному підприємцю ОСОБА_1(м. АДРЕСА_1, і.к. НОМЕР_2) суми податкового
зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 548505,00 грн., в т.
ч основний платіж в сумі 362950,00 грн., штрафні  (фінансові) санкції в сумі  181475,00 грн. та 4080,00 грн.

9.          Порядок і строки апеляційного
оскарження встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України,
відповідно до якої, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду
першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

10.          Відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано. В разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

ГОЛОВУЮЧИЙ
СУДДЯ
І.В.МАЛАФЕЄВА

СУДДІ
О.Ю.РЕЗНИЧЕНКО

В.М.МОЇСЕЄНКО

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний
текст постанови підписаний 06.06.2008  р.