ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.08                                                                                 Справа № 5/51(1/469(45/386).

За позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства “Луганськгеологія", м. Луганськ

про стягнення 49127 грн. 47 коп

Суддя

Закропивний О.В.

Секретар с.з.

Хухрянська І.В.

За участю:

Від позивача

представник не прибув;

Від відповідача

Павлюченко Т. А., довіреність № б/н від 14.04.08.

До початку слухання справи від відповідача вимоги про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не надійшло, в зв’язку з чим технічна фіксація не здійснювалась.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про: зобов’язання відповідача повернути до державного матеріального резерву матеріальні цінності (труба катана –6 тон); стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 25 127 грн. 47 коп.

Позивач позов підтримує.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись зокрема на відсутність порушень з його боку порядку зберігання переданих матеріальних цінностей оскільки майно держаного резерву було викрадено, а не відчужено самовільно, про що позивача повідомлено належним чином; крім того труби перебували на зберіганні понад встановлений строк, що спричинило втрату ними придатності для використання.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що згідно з номенклатурою накопичення матеріальних цінностей в мобілізаційний резерв в організаціях головного координаційно-геологічного управління "Укргеологія" на 1986 розрахунковий рік відповідачу /на той час "Ворошиловградгеологія"/ визначено розмір накопичення щодо труб катаних –100 тон.

Відповідно до затвердженої номенклатури Держкомгеології України № 1-т від 08.01.98, за змістом якої з шифром 131900 зазначені 34 тони труб катаних, була проведена закладка матеріальних цінностей мобрезерву на відповідальне зберігання ВАТ "Луганськгеологія".

На підставі службового завдання Державного комітету України з державного матеріального резерву працівниками Контрольно-ревізійного відділу ДП «Ново- покровський КХП»проведена перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку, та звітності вищезазначених матеріальний цінностей. За результатами перевірки складено акт № 17/4м від 23.03.06., яким встановлено відсутність труб катаних кількістю 6 тон, через самовільне відчуження відповідачем матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідачем вищезазначені матеріальні цінності до державного резерву не повернуті.

Позивачем подано позов про зобов’язання відповідача повернути до державного матеріального резерву матеріальні цінності (труба катана –6 тон); стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 25 127 грн. 47 коп. В обґрунтування даних вимог позивач посилається на ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями держаного резерву, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.97. № 1129, статті 942, 953, 954 Цивільного кодексу України, що передбачають обов’язок зберігача належним чином зберігати річ та повернути її на вимогу поклажодавця.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Правовідносини, пов’язані з формуванням, розміщенням, зберіганням, використанням, поповненням та освіженням (поновленням) запасів держаного матеріального резерву, врегульовано Законом України «Про державний матеріальний резерв», Постановою кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.97. «Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву », Постановою Кабінету Міністрів від 12.04.02. № 532 «Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву ». Крім зазначеного до вказаних правовідносин підлягають застосуванню приписи цивільного законодавства України, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законодавством.

Стаття 937 Цивільного кодексу України встановлює, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст.208 цього Кодексу. Стаття 208 Цивільного кодексу України встановлює, що у письмовій формі належить вчиняти, у тому числі правочин між юридичними особами, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Стаття 4 Закону України „Про державний матеріальний резерв” №51/97-ВР від 24.01.1997 визначає, що організація формування, зберігання і обслуговування державного матеріального резерву забезпечується уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України.

При цьому ці підприємства, установи і організації є режимними об’єктами.

Пунктом 5 ст.4 вищевказаного Закону визначено, що підприємства, установи і організації незалежно від форм власності, які не входять до системи державного резерву, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву виконують згідно з договором з центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом.

Постановою Кабінету Міністрів України №1129 від 08.10.1997 на виконання Закону №51/97-ВР затверджено Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву (далі –Порядок).

Пунктом 4 даного Порядку розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву здійснюється Держкомрезервом на підприємствах, установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Пункт 9 Порядку визначає, що матеріальні цінності закладаються до державного резерву підприємствами, установами і організаціями системи державного резерву, приймаються на місці постійного зберігання відповідно до нормативно-правових актів Держкомрезерву, а відповідальними зберігачами приймаються самостійно з дотриманням вимог, визначених Держкомрезервом, а також обумовлених договорами на їх поставку.

Пунктом 10 Порядку визначено, що матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місце постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

Підставою для виникнення у відповідача зобов’язань по правовідносинам з відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву з огляду на вищенаведені норми є договір на відповідальне зберігання та акт приймання –передачі на відповідальне зберігання укладений сторонами.

Позивачем не надано, а ні договір на відповідальне зберігання відповідних матеріальних цінностей, а ні акт приймання –передачі на відповідальне зберігання, як того вимагають вищезазначені Правила.

Посилання позивача на складений відповідачем звіт про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 01.01.03., як доказ виникнення у відповідача зобов’язань, пов’язаних з прийняттям цінностей державного матеріального резерву на відповідальне зберігання, судом до уваги не можуть бути прийняті, оскільки названий документ не підтверджує факту передачі спірних матеріальних цінностей та їх зберігання відповідачем.

Крім того, відповідно до п. 3 ст.7 Закону №51/97-ВР від 24.01.1997 фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов’язаних з обслуговуванням матеріальних цінностей державного матеріального резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Тобто за для виконання відповідачем зобов’язань щодо відповідального зберігання відповідних матеріальних цінностей позивачем слід здійснювати фінансування зазначених витрат.

Позивачем суду не надано жодного доказу надання відповідачу коштів за зберігання останнім матеріальних цінностей, що додатково підтверджує відсутність у відповідача зобов’язання по відповідальному зберіганню.

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що наказом Державного комітету України по геології і використанню надр №1 від 05.01.1998 „Про створення Східного державного регіонального геологічного підприємства” проведена реорганізація ДГП „Луганськгеологія”, на базі виробничих підрозділів якого створено Східне державне регіональне геологічне підприємство, яке стало правонаступником ДГП „Луганськгеологія” з основних видів виробничо-господарської діяльності. Згідно наказу Фонду державного майна України №24-АТ від 03.12.1999 Державне геологічне підприємство „Луганськгеологія” перетворено у відкрите акціонерне товариство „Луганськгеологія”.

Позивачем не надано доказів, що саме ВАТ „Луганськгеологія” є зберігачем державного матеріального резерву відповідно до приписів вищевказаного Закону.

Крім того, слід звернути увагу на те, що з позовних вимог позивача не вбачається які саме труби слід повернути до державного матеріального резерву відповідно до номенклатури накопичення матеріальних цінностей, оскільки ним чітко не зазначено будь-які родові ознаки речей належних до повернення, що робить неможливим задоволення заявлених вимог. Про необхідність зазначення родових ознак вищенаведених матеріальних цінностей, також викладено у Постанові Вищого господарського суду України від 18.03.07. по справі № 1/469 (45/386).

З врахуванням викладеного у позові слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішуються, скільки позивач при зверненні до господарського суду не сплачував судові витрати через звільнення у встановленому чинним законодавством порядку.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                         О.В. Закропивний

Дата підписання повного тексту рішення

07.07.2008 р.

Помічник судді А.В.Бабаян