ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.08                                                                                           Справа№ 15/80а

за позовом: Міжнародної благодійної організації “Екологія –Право –Людина”, м. Львів

до відповідача: Генеральної прокуратури України, м. Київ

про оскарження бездіяльності та поновлення порушеного права

Головуючий суддя Костів Т.С.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Масловська Л.З.

Секретар Качур Ю.

Представники:

Від позивача –Мелень О.М. (довіреність №329 від 24.12.2007 р.) - представник

Від відповідача –Мельничук Ю.І. (довіреність №05/1/2-8011-06 від 02.10.2006 р.) - представник

Суть спору: міжнародна благодійна організація “Екологія –Право –Людина”, м. Львів, звернулась із позовом до Генеральної прокуратури України, м. Київ, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача та не проведення перевірки за зверненням позивача щодо законності постанови Кабінету Міністрів України та невжиття заходів до усунення порушень закону з боку Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови; та про поновлення порушеного права на належний розгляд шляхом зобов’язання відповідача здійснити ретельну перевірку щодо дотримання вимог законодавства при винесенні Кабінетом Міністрів України постанови №841 від 20.06.2006 р. та повідомити про результати її проведення і вжиті заходи; у разі невідповідності постанови вимогам законодавства опротестувати її та повідомити зацікавлені органи про зупинення дії вказаної постанови.

Ухвалою господарського суду Львівської області (суддя Деркач Ю.Б.) від 18.09.2006 р. відкрито провадження у справі (№ 1/967-26/325) та призначено розгляд на 10.10.2006 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду. Постановою господарського суду Львівської області від 29.01.2007 р. позов задоволено частково. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2007 р. постанову господарського суду Львівської області від 29.01.2007 р. скасовано у зв’язку із порушенням вимог ст. 24 КАС України щодо колегіального розгляду даної категорії справ і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Львівської області (суддя Костів Т.С.) від 07.03.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 28.03.2008 р.. Розпорядженням голови господарського суду Львівської області від 07.03.2008 р. призначено колегіальний розгляд даної справи колегією з трьох суддів. Розгляд справи відкладався на 15.04.2008 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 28.03.2008 р., 15.04.2008р., 08.05.2008р..

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що 20.06.2006 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову №841 “Про надання земельних ділянок у постійне користування”. Вважаючи цю постанову незаконною внаслідок непогодження із Верховною Радою України, отримання негативних висновків відповідних органів, недотримання режиму посиленої охорони особливо цінних земель, позивач подав відповідачу звернення №319 від 27.06.2006 р.. Відповідь відповідача була надана листом від 27.07.2006 р. №7/4-16007-05, однак, без проведення перевірки вказаних у зверненні обставин. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у листах, апеляційній скарзі. Ствердив, зокрема, що права позивача порушені не були, а тому вимоги заявлені безпідставно, постанова Кабінету Міністрів України №841 від 20.06.2006 р. носить декларативний характер та не породжує правових наслідків, а обсяг, спосіб та межі перевірок законодавство не передбачає. Ствердив також, що перевірка була проведена у достатньому обсязі, а винесення прокурором протесту є правом, а не обов’язком прокурора. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, що мають значення для справи, суд встановив наступне.

У відповідності до статуту, зареєстрованого Міністерством юстиції України 24.03.1999 р., метою створення і діяльності позивача є надання допомоги у захисті екологічних прав фізичним і юридичним особам, захист довкілля, сприяння розвитку природоохоронної справи тощо (п. 2.1. статуту). У відповідності до п . 2.4. статуту, з метою здійснення статутної діяльності організація має право, зокрема, представляти та захищати свої законні права та інтереси, законні права та інтереси своїх членів та інших осіб у державних та громадських органах, органах місцевого самоврядування (п. 2.4.5.), звертатися до державних та громадських органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних та фізичних осіб з питань, що стосуються довкілля, порушень законодавства України (п. 2.4.15.).

20.06.2006 р. була прийнята постанова Кабінету Міністрів України №841 “Про надання земельних ділянок у постійне користування”, відповідно до якої вирішено погодитись із пропозицією Міністерства палива та енергетики щодо надання у постійне користування державному підприємству “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” із земель запасу із зміною цільового призначення земельних ділянок за переліком згідно із додатком загальною площею 27,7218 га після прийняття Миколаївською обласною радою рішення про виключення зазначених ділянок в установленому порядку із складу регіонального ландшафтного парку “Гранітно-степове Побужжя” для розміщення хвостової частини Олександрійського водосховища згідно з проектом. Зі змісту даної постанови випливає обмовлення надання земельних ділянок у постійне користування певною подією –прийняттям Миколаївською обласною радою відповідного рішення, що не тотожно декларативному характеру, на який посилається відповідач. Однак, таке посилання, як і докази існування спірних питань щодо земельних ділянок регіонального ландшафтного парку “Гранітно-степове Побужжя”, які розглядались у судовому порядку, не заслуговують на увагу як такі, що не стосуються суті спору. Позивач не заявляв позовних вимог щодо визнання незаконною зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, як і вимог до Кабінету Міністрів України щодо правомірності її прийняття.

Вважаючи, що постанова Кабінету Міністрів України №841 від 20.06.2006 р. “Про надання земельних ділянок у постійне користування” прийнята всупереч законодавству, позивач звернувся до відповідача із зверненням №319 від 27.06.2006 р., у якому посилався, зокрема, на неотримання Кабінетом Міністрів України погодження Верховної Ради України, отримання негативних висновків відповідних органів, недотримання режиму посиленої охорони особливо цінних земель тощо та просив провести перевірку, опротестувати вказану постанову та повідомити зацікавлені органи про зупинення її дії.

Посилання відповідача на те, що права позивача не порушувались зазначеною постановою, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалось вище, вимог щодо оскарження зазначеної постанови не заявлялось. Особа вправі звернутись із зверненням до будь-якого органу не залежно від того, чи стосується таке звернення порушення її прав.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України “Про звернення громадян”, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Право на повне, об'єктивне та якісне вирішення кожного викладеного доводу, надання юридично грамотної, обґрунтованої та мотивованої відповіді з посиланням на законодавчі акти випливає з п. 1.2. Наказу Генерального прокурора України №9гн від 28.12.2005 р. “Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України”. На порушення власне цього права на розгляд свого звернення і посилається позивач у позовній заяві.

Листом №7/4-16007-05 від 27.07.2006 р. відповідач повідомив позивача про розгляд його звернення, зазначивши, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №841 від 20.06.2006 р. надано в постійне користування три земельні ділянки загальною площею 27,72 га у межах компетенції, передбаченої нормами ЗК України.

Наказом Генерального прокурора України №9гн від 28.12.2005 р. “Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України” було затверджено Інструкцію про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, у відповідності до п. 4.10. якої при вирішенні звернень для перевірки їх доводів в обов'язковому порядку мають бути витребувані необхідні документи, пояснення службових та інших осіб, дії яких оскаржуються. Однак, жодних доказів того, які саме заходи були вжиті відповідачем для ретельної перевірки звернення позивача, суду не надано.

Відповідач посилається на те, що обсяг, спосіб та межі перевірок законодавство не передбачає, посилаючись при цьому на норму ст. 19 Закону України “Про звернення громадян”, згідно із якою органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. Хоча вказана норма не містить безпосереднього переліку дій, які необхідно вчинити при проведенні перевірки, вона визначає, що перелік таких дій, способи та межі перевірок повинні забезпечувати об’єктивність, всебічність і вчасність перевірки. Крім того, згідно із п. п. 1.2. –1.4. зазначеного Наказу, при здійсненні перевірок за зверненнями відповідач зобов’язаний забезпечити повне, об'єктивне та якісне вирішення кожного викладеного доводу, надавати юридично грамотну, обґрунтовану та мотивовану відповідь з посиланням на законодавчі акти, а за необхідності до проведення перевірок - залучати фахівців відповідних контролюючих і правоохоронних органів, авторів звернень, вживати вичерпних заходів щодо задоволення обґрунтованих звернень і реального поновлення порушених прав, застосовуючи у повному обсязі надані законом повноваження, викоренити з практики роботи прокурорів прояви формалізму та бездушності при розгляді звернень, давати принципову оцінку кожному факту несумлінного ставлення до роботи із зверненнями, їх безпідставного відхилення.

З відповіді відповідача не вбачається вжиття будь-яких заходів щодо виконання цих положень. Крім того, у відповідності до п. 6.4. вказаної вище Інструкції, при відмові в задоволенні звернень відповідь має бути мотивованою і зрозумілою. Однак, відповідь не містить вирішення кожного викладеного у зверненні доводу, необхідної мотивації. Належних доказів зворотнього суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, подаючи позовну заяву до суду позивач не посилався на правильність чи помилковість розгляду звернення по суті.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення дотримані не були.

Позивач також просить поновити порушене право шляхом спонукання відповідача за результатами перевірки та за підставності опротестувати постанову Кабінету Міністрів України №841 від 20.06.2006 р.. У відповідності до ст. 6 Закону України “Про прокуратуру”, органи прокуратури здійснюють свої повноваження на підставі додержання Конституції України та чинних на території республіки законів, незалежно від будь-яких органів державної влади, посадових осіб, а також рішень громадських об'єднань чи їх органів; вживають заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення. Згідно із ст. 12 вказаного закону, прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. У відповідності до ст. 20 цього закону, при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, зокрема, опротестовувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб. Відповідно, в частині цих вимог позов не підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї. Водночас, із врахуванням ст. 6 Закону України “Про прокуратуру”, зазначене означає, що за наявності передбачених законом підстав прокурор зобов’язаних вжити передбачених законом заходів прокурорського реагування, вид яких він має право визначати самостійно відповідно до закону.

Крім того, суду не надано доказів порушення відповідачем обов’язку інформувати заявника про прийняті рішення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, право чи інтерес особи підлягають захисту лише у випадку його порушення, невизнання чи оспорювання. З цих самих мотивів, вимога в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів по усуненню порушень закону зі сторони Кабінету Міністрів України не підлягає задоволенню як така, що заявлена завчасно, до встановлення відповідачем такого порушення законодавства.

Відповідно, позов слід задовольнити частково. Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України щодо неналежного розгляду звернення Міжнародної благодійної організації “Екологія-Право-Людина” №319 від 27.06.2006 р. та не проведення перевірки за цим зверненням.

3.          Зобов’язати Генеральну прокуратуру України здійснити у встановленому законодавством порядку перевірку щодо дотримання вимог законодавства при винесенні Кабінетом Міністрів України постанови №841 від 20.06.2006 р. “Про надання земельних ділянок у постійне користування”.

4.          Стягнути з Генеральної прокуратури України (01001 м. Київ, вул. Різницька, 13/15, 1) на користь Міжнародної благодійної організації “Екологія-Право-Людина” (м. Львів, вул. Крушельницької, 2) 1,70 грн. судового збору.

5.          В частині решти вимог у позові відмовити..

6.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Головуючий суддя                                                                         Костів Т.С.

Суддя                                                                                                              Мороз Н.В.

Суддя                                                                                                     Масловська Л.З.