ПОСТАНОВА

"18" липня 2008 р.

Справа № 7а/95-2326

11 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Лисому Я.І.

Розглянув справу

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021

до Відкритого акціонерного товариства "Козлівський цегельний завод", вул. Личакова, 26, смт. Козлів, Козівський район, Тернопільська область, 47631

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 14641,01 грн.

За участю представників від:

позивача: Головний спеціаліст Гафтко Н.Л., доручення № 04-179/683 від 04.07.08 р.

відповідача: не з’явився.

Суть справи:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України звернулося з позовними вимогами про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Козлівський цегельний завод" 14357,80 грн. адміністративно - господарських санкцій за не створення в 2007 році робочих місць для працевлаштування інвалідів та 283,21 грн. пені за порушення термінів сплати даних санкцій.

Ухвалою суду від 18.06.2008р. справу №7а/95-2326 призначено до судового розгляду на 09.07.2008р..

У відповідності до ст.150 КАС України розгляд справи відкладався до 18.07.2008р. для надання можливості сторонам подати витребувані судом матеріали. Сторони повідомлені про дату та час розгляду справи у відповідності до ст. 33 КАС України, про що свідчить повідомлення про вручення поштової кореспондекції.

Представнику позивача в судовому засіданні роз’яснено його права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Судовий розгляд справи за заявою представника позивача здійснюється без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідач письмових заперечень , по невідомих причинах, на позов не подав, в судове засідання участь представника не забезпечив, про те представник у попередньому судовому засіданні проти позовних вимог заперечував посилаючись на те, що товариство інформувало державну службу зайнятості та Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, шляхом подачі відомостей про численність штатних працівників, кількість працюючих інвалідів, вільні робочі місця та вакантні посади, на яких можна використовувати працю інвалідів, шляхом подачі Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік та Звітів про наявність вакансій форми № 3-ПН, проте, у 2007 році позивачем та центром зайнятості населення не направлено жодного інваліда. Також просив суд врахувати, що на протязі 2007 року на підприємстві працювало 6 інвалідів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановлено:

- Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів ставить вимогу про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Козлівський цегельний завод" 14641,01 грн., із яких: 14357,80 грн. сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню у 2007 році робочих місць для працевлаштування інвалідів та 283,21 грн. пені за несвоєчасну їх сплату.

Підставою для застосування санкцій стали, як стверджує позивач, дані державної статистичної звітності - Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форми №10-ПІ), згідно якого підприємство зобов’язане було при середньообліковій чисельності штатних працівників облікового складу 173 чоловік працевлаштувати 7 інвалідів, що складає 4 відсотки від загальної кількості працюючих, а фактично працевлаштовано шість інвалідів, а тому за часткове невиконання нормативу по створенню робочих місць зобов'язане сплатити штраф у розмірі середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, передбачений ст.20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі Закон України), що становить 14357,80 грн.. Зазначена сума санкцій, згідно даної норми Закону України, повинна була бути сплачена відповідачем до 15.04.2008року. За неперерахування в установлений строк санкцій позивачем нараховано 283,21грн. пені відповідно до ст. 20 Закону України.

Позивач заперечує щодо доказів відповідача про здійсненні ним заходи по працевлаштуванню інвалідів посилаючись на те, що на підприємстві працює шість інвалідів, що не відповідає встановленому нормативу.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов‘язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення „Про Фонд соціального захисту інвалідів”, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002р. № 1434 (із змінами та доповненнями), є урядовим органом державного управління і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю (далі - підприємства), нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", сприяння створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами адміністративно-господарських санкцій і пені.

Порядок встановлення нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачено ст. 19 Закону України, відповідно до якої для підприємств встановлюється норматив місць в розмірі 4-х відсотків від загальної кількості працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Обов’язок працевлаштування інвалідів покладено згідно ч. 1 ст. 18 Закону України, п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 (далі –Положення) (втратило чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 р.) на органи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві Ради, громадські організації інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, здібностей і професійних навиків відповідно до рекомендацій медико-соціальної експертної комісії. Підбір робочого місця для інваліда здійснюється цими органами із сприянням Фонду інвалідів на підприємстві, яке в свою чергу зобов’язане укласти трудовий договір та створити для нього умови праці з врахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечити інші гарантії (ст. 5, ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України).

Отже, нормами Закону України чітко розмежовано як обов’язки вищезазначених органів, так і обов’язки підприємств.

Порядок створення в 2007 році робочого місця та працевлаштування інваліда на нього передбачено Положенням, відповідно до якого підприємства інформують центр зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з врахуванням індивідуальних програм реабілітації, які розробляються в кожному конкретному випадку медико-соціальною експертною комісією відповідно до „Інструкції про встановлення груп інвалідності”, затверджена наказом Міністерства здоров’я України від 07.04.2004р. № 183, шляхом подачі в порядку передбаченому п. 2 „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою КМ України від 28.12.2001р. № 1767, звіту форми №10-ПІ, затвердженої наказом Держкомстату України від 10.01.2002р. № 49. Дана звітність містить графу щодо чисельності інвалідів –штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, працевлаштування яких повинні забезпечити вищезазначені органи, а не підприємство. Дана звітність введена з єдиною метою, щоб органи, на яких покладено обов’язки соціального захисту інвалідів, регулярно здійснювали спостереження, контроль та прогнозування виконання норм Закону України.

Відповідно до ст. 20 Закону України, підприємства, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, щороку, до 15 квітня року, наступного за роком в якому відбулося порушення нормативу, сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції у розмірі середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

Оскільки даний вид санкції не є згідно Закону України „Про систему оподаткування” обов’язковим платежем, тому суд при вирішенні даного спору досліджує наявність вини підприємства в не працевлаштуванні інвалідів згідно встановленого нормативу, оскільки сама відсутність необхідної кількості працюючих на підприємстві інвалідів не може бути підставою для застосування штрафних санкцій.

Як випливає із даних підприємства, зазначених у Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік, середньоблікова чисельність працівників у 2007 році складала –173 чоловік, визначено норматив по створенню 7 робочих місць для інвалідів, на які працевлаштовано шість інвалідів.

Інформація про наявність чи відсутність на підприємстві робочих місць для працевлаштування інвалідів міститься у звітах за формою № 3-ПН, що подаються підприємствами, установами і організаціми, їх структурними підрозділами та філіями незалежно від форми власності та господарювання органам державної служби зайнятості в порядку, передбаченому Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. № 420 (застосування введено в дію з 04.01.2006р., п.3 наказу ). Звіт за формою №3-ПН є актом інформування органів працевлаштування, які використовують її для інформування населення, про наявність на підприємстві робочих місць, в тому числі для працевлаштування інвалідів і водночас запитом про направлення на підприємство інвалідів із встановленим рівнем нозології для працевлаштування.

Матеріалами справи доведено, що товариство проінформувало органи соціального захисту інвалідів про кількість місць для працевлаштування у 2007 році інвалідів шляхом подачі Тернопільському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10-ПІ, згідно якого в товаристві на протязі року працювало 9 інвалідів різний період часу, а також органи праці та соціального захисту населення та центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування двох інвалідів (прибиральниця, підсобний робітник) шляхом направлення 21.02.2007р., 24.04.2007р. та 27.11.2007р. Звіту форми №3-ПН, але органи, на які покладено обов’язок працевлаштування інвалідів, в 2007 році для працевлаштування інвалідів не направили жодного інваліда, індивідуальні програми реабілітації інвалідів не надавали, також не було звернень для працевлаштування безпосередньо самих інвалідів, щоб забезпечити решту робочих місць для їх працевлаштування. Козівський районний центр зайнятості листом від 08.07.2008р. №572 підтвердив , що за даними звітності поданої товариством працевлаштовано в 2007 році двох інвалідів.

Таким чином, позивач не довів порушення відповідачем норм Закону України, а тому останній не може нести відповідальність за невиконання зазначеними органами обов’язків, покладених на них чинним законодавством.

Доводи позивача щодо того, що звіт форми №10-ПІ є належним доказом недотримання підприємством ст. 19 Закону України (інших доказів не подано), до уваги судом не приймаються, оскільки такий звіт містить інформацію не про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інші обставини взаємодії роботодавця із органами працевлаштування, а лише дані про чисельність інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях. Такої позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України при вирішені даної категорії спору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160, 162, 163 КАС України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (21 липня 2008р.) до Львівського адміністративного апеляційного суду , а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                            М.С. Стадник