ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 р.

№ 4/129-Д

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

Головуючого

Кочерової Н.О.

суддів

Самусенко С.С.

Черкащенка М.М.

розглянувши

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум"

на постанову

від 15.04.2008

Житомирського апеляційного господарського суду

у справі

№ 4/129-Д

господарського суду Житомирської області

за позовом

першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Національного банку України

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль"

товариства з обмеженою відповідальності "Фабрика Класум"

про

визнання договорів фінансового лізингу недійсними та повернення майна

за участю представників сторін:

від прокуратури: Рудак О.В. посвідчення № 72

від позивача: не з'явилися

від відповідачів: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року перший заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Національного банку України звернувся до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум" про визнання договорів фінансового лізингу недійсними та повернення майна.

19.02.2008 року заступник прокурора надав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно за переліком, що міститься в додатках № 1 оспорюваних договорів фінансового лізингу від 15.09.2001 та 16.09.2001.

Ухвалою від 19.02.2008 року господарський суд Житомирської області (суддя Лозинська І.В.), зокрема, наклав арешт на майно, що перераховане в додатку № 1 від 05.11.1997 року і є невід’ємною частиною договору застави від 05.11.1997 року та в додатку № 2 до договору фінансового лізингу від 15.09.2001.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 15.04.2008 року (судді: Зарудяна Л.О –головуючий, Вечірко І.О., Ляхевич А.А.) ухвалу господарського суду від 19.02.2008 року залишено без змін.

Вживаючи заходів до забезпечення позову, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний, виходив з того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого господарського суду або постанова апеляційного господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою засосування заходів до забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову –це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з’ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З зазначеного випливає, що питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом окремо в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів до забезпечення позову.

Отже, незважаючи на можливість оскарження ухвали про застосування заходів до забезпечення позову, вирішення питання про наявність чи відсутність вищезазначених обставин, що є підставою для задоволення чи відмови у задоволенні заяви про вжиття таких заходів є прерогативою господарського суду першої інстанції, який досліджує ці обставини в повному обсязі.

Виходячи з обсягу позовних вимог, а саме визнання договорів фінансового лізингу недійсними та повернення майна, господарський суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення заяви заступника прокурора про забезпечення позову. Судом вірно враховані обставини справи та відповідно до предмету позову обрано захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що перераховане в додатку № 1 від 05.11.1997 року і є невід’ємною частиною договору застави від 05.11.1997 року та в додатку № 2 до договору фінансового лізингу від 15.09.2001.

За таких обставин, прийнята апеляційним господарським судом постанова, якою ухвалу господарського суду Житомирської області від 19.02.2008 року в частині вжиття заходів до забезпечення позову залишено без змін, є такою, що прийнята з дотриманням процесуальних вимог щодо підстав та умов застосування заходів до забезпечення позову, відповідає матеріалам справи та вимогам закону, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильного висновку суду і не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум" залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 15.04.2008 року у справі № 4/129-Д без змін.

Головуючий, суддя                                                                      Н. Кочерова

Судді                                                                                                    С.Самусенко

М. Черкащенко