ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№
3/197-07

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок
В.С.- головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на
постановуХарківського
апеляційного господарського суду від 10.01.2008

у
справі

господарського
суду Сумської області

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Сумський авторемонтний завод"

доСуб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
13267,73 грн.

в
судовому засіданні взяли участь представники:

від
позивача:

не
з'явилися

від
відповідача:

не
з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Сумської області  від
01.11.2007 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою
від 10.01.2008 Харківського апеляційного господарського суду рішення
господарського суду Сумської області  від
01.11.2007 скасовано, з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги
задоволено.

Стягнено
з СПД - ФО ОСОБА_1. на користь ВАТ "Сумський авторемонтний завод" -
13267, 73 грн. шкоди, 199,02 грн. витрат зі сплати державного мита та 118,00
грн. витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова
мотивована тим, що відповідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в
обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідачем
на надано доказів того, що він звертався до позивача із заявою для надання
згоди на відчуження земельної  ділянки, а
останнім було відмовлено в цьому, таким чином, відповідач не довів відсутність
своєї вини в заподіянні шкоди.

Крім
того, відповідачем не надано належних доказів звернення  до відповідних органів для отримання
дозвільних документів на спірну земельну ділянку.

Не
погоджуючись з постановою СПД - ФО
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою і  просить її скасувати та
залишити в силі рішення господарського суду Сумської області посилаючись на те,
що судом порушені норми матеріального права, зокрема,  ст.ст. 377, 1166 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 2,5,13,15 Закону України "Про плату за землю", ст.125
Земельного кодексу України.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним касаційну скаргу задовольнити.

Господарським
судом встановлено, що 05.11.1998 ВАТ "Сумський авторемонтний завод"
(орендар) та Сумська міська рада (орендодавець) уклали договір № 253, на право
тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), відповідно до
умов якого, орендодавець передав
орендареві в тимчасове платне користування строком на 25 років земельну ділянку
площею 6, 2312 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для розміщення
виробничих приміщень.

06.06.2005           позивач уклав з відповідачем договір
про передачу нерухомого майна у власність інвестора (відповідача), зокрема,
автостоянки з прохідною , розташованої за адресою, АДРЕСА_1

В
пункті 3.15.договору від 06.06.2005, зазначено, що зміст ст. 120. Земельного
кодексу України сторонам роз'яснено. Інвестор (відповідач) зобов'язаний
оформити земельні правовідносини, пов'язані з придбаним у власність за цим
договором   майном у порядку та строки,
передбачені чинним законодавством України.

25.06.2005
відповідач звернувся до  в.о. міського
голови Клочко С.В. та в.о. начальника управління земельних та природних
ресурсів Сумської міської ради Мотузної В.Ю. з заявою про надання йому в оренду
для розміщення автостоянки земельної ділянки площею 0,89 га по АДРЕСА_1у
зв'язку з придбанням у власність нерухомого майна (автостоянки з прохідною та
огорожею) на цій земельний ділянці, що підтверджується штампом "Контроль
до 25.07.2005 року". Однак, його заява не була задоволена.

Господарський
суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності  вини відповідача у збитках позивача, якими
останній вважає сплачену ним за період з 06.06.2005 року по 01.01.2006 року
орендну плату за землю на підставі рішення господарського суду Сумської області
від 29.03.2006 у справі № 12/31-06.

Відповідно
до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або

установлені
вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Аналогічна
норма права міститься у ст. 22 Цивільного кодексу України. Зазначені статті
визначають загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу
цивільного правопорушення: порушення цивільного права; завдання збитків та
причинний зв'язок між порушенням права та збитками. При наявності таких
обставин в особи виникає право на відшкодування завданих збитків.

Притягнення
до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності передбачених
законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, які є
підставою цивільно-правової відповідальності.

Відсутність
хоча б одного із елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання
взятих ним на себе зобов'язань, оскільки його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Статтею
33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що  кожна сторона повинна довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач
не довів суду наявності вини відповідача в завданих  позивачеві збитках,  та  не
надав доказів протиправності  дій чи
бездіяльності  відповідача, причинного
зв'язку між протиправною  поведінкою
відповідача та заподіянням збитків .

Господарський
суд дійшов висновку, що позивач не скористався своєчасно своїм правом на
внесення змін до договору № 253 від 05.11.1998 на тимчасове користування землею
з Сумською міською радою, що й спричинило стягнення з позивача заборгованості
відповідно до умов договору оренди № 253 від 05.11.1998 за рішенням
господарського суду Сумської області від 29.03.2006 року у справі № 12/31-06.

Земельна
ділянка площею 0,8901 га по АДРЕСА_1 вилучена з користування позивача Сумською
міською радою рішенням №161-МР від 20.09.2006 за зверненням Державної
податкової адміністрації у зв'язку з
систематичною   несплатою   орендної
плати суб'єктом господарювання (орендарем). Земельна ділянка передана до
земель запасу Сумської міської ради. У період з 06.06.2005 по 01.01.2006
орендарем вказаної земельної ділянки був позивач, з відповідачем не було
укладено  ні договору оренди, ні договору
суборенди на земельну ділянку.

Господарський
суд Сумської області правомірно дійшов висновку, щодо відмови у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтовністю.

Зважаючи
на викладене, колегія суддів вважає, що Харківським апеляційним господарським
судом дана неправильна юридична оцінка обставинам справи, тому постанова не
відповідає  чинному законодавству України
та обставинам справи і підлягає скасуванню, а рішення як законне та
обґрунтоване, залишенню без змін.

На
підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
ст. 1119 - ст.11111 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу задовольнити..

Постанову
від 10.01.2008  Харківського апеляційного
господарського суду  зі  справи № 3/197-07 скасувати.

Рішення
від 01.11.2007 господарського суду Сумської області з даної справи залишити без
змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко