ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2008 Справа № 39/67-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Павловського П.П. (доповідача)

суддів: Швець В.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

За участю представників сторін:

від відповідача: Смирний О.С., довіреність №ВИХ-947/0/2-08 від 18.06.08, представник;

від позивача: представник не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Араксес", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08р. у справі № 39/67-08

за позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю "Араксес", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ,

про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ

В січні 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Араксес" звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпропетровськ про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08р. по справі (Суддя Ліпинський О.В.) - в позові відмовлено повністю.

При винесені оскаржуваного рішення господарський суд виходив з того, що позивачем не доведені підстави для визнання права власності на оспорюване майно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ "Араксес" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій стверджує, що зазначене рішення винесено з порушенням норми матеріального та процесуального права, з неповним з’ясуванням обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просить суд скасувати прийняте господарським судом рішення та винести постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з”явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. 21.07.08 р. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв”язку неможливістю прибуття представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи що представник позивача не з”явився в судове засідання, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а також те, що залучені до справи докази дозволяють визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що у позивача право власності на об’єкт незавершеного будівництва не виникло. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського без змін.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи 17.04.2002 року між Управлінням майном спільної власності територіальних громад області (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Араксес” (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого продавець зобов’язався передати у власність Покупцю незавершене будівництво виробничої бази, яке знаходиться на балансі комунального підприємства „Дніпропетровське управління механізації будівництва” та розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Берегова, 1, а покупець зобов’язався при йняти вказаний об’єкт і сплатити ціну відповідно до умов, визначених цим договором.

04.07.2002 року сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна, згідно якого Продавець передав, а Покупець прийняв продане йому згідно з договором купівлі-продажу від 17.04.2002 року майно.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 17.04.2002 року був укладений між сторонами під час дії ЦК УРСР, який не вимагав обов’язкового нотаріального посвідчення даного виду договорів.

Позивач зазначає, що між сторонами була досягнута домовленість про нотаріальне посвідчення цього договору, але незважаючи на фактичне повне його виконання, та неодноразові нагадування Позивача, Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення спірного договору, нотаріальне посвідчення угод обов’язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Належних доказів досягнення сторонами домовленості щодо нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу Позивачем не представлено, зміст зазначеного договору відповідних положень не містить.

Господарський суд правильно визначив, що з матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення позову в частині визнання спірного договору дійсним за правилами ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.04.02р. предметом договору є об’єкт незавершеного будівництва виробничої бази, право власності на який переходить до покупця з моменту підписання.

Проте підтвердженням наявності визнання права власності можуть бути насамперед правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку “1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02р. №7/5, зареєстрованого в МЮ України 18.02.02р. за №157/6445.

Згідно п 1.6 вищевказаного Тимчасового положення, реєстрації підлягають права власності тільки на об’єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об’єкти.

Таким чином, у ТОВ „Араксес” право власності на об’єкт незавершеного будівництва виробничої бази не виникло, а тому і порушення такого права за захистом якого він звертається, не може бути взагалі за відсутністю об’єкта порушень.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції і вважає що в апеляційній скарзі позивач також не довів тих обставин, що на момент звернення з позовом до суду першої інстанції Дніпропетровська обласна рада вчиняла дії, які свідчать про невизнання права власності позивача на будівельні матеріали, або оспорювання цього права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга приватного підприємства ТОВ „Араксес” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08р. не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Араксес", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08р. - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2008 р. у справі у справі № 39/67-08–залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя П.П. Павловський

Суддя                                                             В.В. Швець

Суддя О.В. Чус