ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2008 р.

№ 15/353-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів

Кота О.В.

Шевчук С.Р. (доповідач),

Владимиренко С.В.

розглянувши

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайовик"

на постанову

у справі

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.04.2008р.

№ 15/353-07

за позовом

до

про

Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайовик"

Білоцерківського районного споживчого товариства

визнання договору оперативної оренди основних засобів та співробітництва недійсним

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Костина В.І. директор

- відповідача: Москалюк В.В. голова правління

Сітенок Л.В. дов. №549 від 04.09.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Пайовик” звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Білоцерківського районного споживчого товариства про визнання договору оперативної оренди основних засобів та співробітництва недійсним.

Рішенням господарського суду Київської області від 27.11.2007р. (суддя Рябцева О.О.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.04.2008 р. (колегія суддів у складі: головуючий Ткаченко Б.О., суддів Лобань О.І. Федорчук Р.В.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, позивач у своїй касаційній скарзі, поданій до Вищого господарського суду України, просить скасувати постанову та рішення у справі № 15/353-07 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судами порушені норми процесуального та матеріального права.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Київської області - без змін, а скаргу - без задоволення, погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій.

За розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф від 03.09.2008 р. у справі № 15/353-07 змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: Кота О.В.–головуючий, Шевчук С.Р. (доповідач), Владимиренко С.В.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.12.97р. між Райкоопзаготпромоб’єднання Білоцерківської райспоживспілки (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пайовик” (орендар) було укладено договір №35 здачі в оперативну оренду виробничого комплексу, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування виробничий комплекс в складі ковбасного цеху, ХЗП і складу шкірсировини. Термін дії договору з 01.12.97р. до 01.12.07р.

16.11.98р. виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів було видане Білоцерківській райспоживспілці свідоцтво на право власності .

Листом №88 від 25.06.99р. Білоцерківське районне споживче товариство повідомило ТОВ “Пайовик”, що у зв’язку з повною ліквідацією Білоцерківської райспоживспілки та власних господарств договір від 01.12.97р. рахується розірваним з 01.05.99р., відповідне майно передано у власність Білоцерківського районного споживчого товариства, в зв’язку з цим запропонувало заключити новий договір оренди майна.

Листом №119 від 06.07.99р. Білоцерківським районним споживчим товариством повторно надіслано ТОВ “Пайовик” договір оперативної оренди та роз’яснено, що договір №35 від 01.12.97р. вважається припиненим і в зв’язку з створенням нової юридичної особи виникла необхідність у заключенні договору оренди на нових умовах .

01.08.99р. між Білоцерківським районним споживчим товариством (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Пайовик” (орендар) було укладено договір №1 оперативної оренди основних засобів та співробітництва, згідно умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування основні засоби, склад і вартість яких визначено за даними балансу орендодавця за станом на 01.07.99р. і становить 337376 грн. (згідно з актом приймання-передачі майна, що є невід’ємною частиною цього договору). Термін дії договору з 01.08.99р. до 01.12. 07р.

Акт прийняття-передачі торгового обладнання в оперативну оренду підписаний сторонами 01.03.2000р.

Звертаючись з позовом до суду товариство з обмеженою відповідальністю "Пайовик" просить визнати договір оперативної оренди основних засобів та співробітництва №1 від 01.08.1999р. недійсним на підставі ст. 57 ЦК УРСР, оскільки він укладений внаслідок обману який виявився у замовчуванні обставин про те, що у відповідача на час укладення договору було відсутнє право власності на об’єкт.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення спірної угоди, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної або громадської організації.

При цьому, під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації, що уклала угоду, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди. Позовні вимоги про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК УРСР можуть бути задоволені за умови доведеності фактів обману та наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо укладення угоди.

Тоді як, в даному випадку судами встановлено, що 16.11.1998 р. Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів було видане Білоцерківській райспоживспілці свідоцтво на право власності на будівлі, в тому числі будівлю бойні та цеху, які були передані Орендодавцем Орендарю за спірним договором. Свідоцтво на право власності було видане на підставі рішення Білоцерківської районної ради народних депутатів № 59 від 20.06.1989 р. та акта приймальної комісії від 1995 року.

Постановою правління Білоцерківської районної спілки споживчих товариств № 15 від 09.03.1999 р. «Про повернення майна на баланс правління РСС від власних господарств та ліквідацію РСС і її власних господарств»було вирішено повернути з користування господарств майно РСС на її баланс. Пунктом 8 зазначеної постанови було вирішено після проведення реформування споживчої кооперації району власне майно РСС передати у користування, володіння та розпорядження районному споживчому товариству, за виключенням майна, яке залишається на балансі РСС для покриття заборгованості по заробітній платі та інших платежів правління РСС.

А постановою правління Білоцерківського районного споживчого товариства № 1 від 26.04.1999 р., в свою чергу, було вирішено прийняти у користування, володіння та розпорядження майно (будинки, споруди, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше) від споживчих товариств та райспоживспілки.

На IV Конференції споживчої кооперації Білоцерківського району, яка відбулася 27.05.1999 р. було вирішено передати майно, основні засоби, які були у користуванні на правах оренди у власних господарств та майно райспоживспілки у володіння, користування та розпорядження на баланс районного споживчого товариства.

29.03.2002 р. виконкомом Шкарівської сільської ради було видано відповідачу у справі свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі, в тому числі на приміщення, що передані в оренду за спірним договором, які знаходяться на вул. Ставищанській за № 130. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Шкарівської сільської ради, приміщення бойні, належне Білоцерківському РайСТ, знаходиться на землях Шкарівської сільської ради за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Шкарівка, вул. Ставищанська, 130.

Таким чином, на момент укладення оскаржуваного договору майно, що було передано по відповідному договору, перебувало у законному користуванні, володінні та розпорядженні відповідача.

До того ж, в спірному договорі від 01.08.1999 р. не зазначено, що на майно, що передається в оренду, відповідачу видано свідоцтво про право власності, а лише вказано, що воно перебуває на балансі відповідача і дана обставина відповідала фактичним обставинам.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність факту введення позивача в оману, а тому відмовив в позові.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що позивачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України не доведено ті обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме недоведеність позивачем факту введення його в оману та факту обману його відповідачем при укладенні спірного договору, погоджується з висновками попередніх судів, що немає підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з підстав наведених у статті 57 ЦК УРСР.

Втім колегія суддів вважає помилковим зазначення в постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду про те, що ще однією підставою для відмови в позові є пропуск строку позовної давності, оскільки це є взаємовиключні поняття. Так, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб’єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв’язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Однак, враховуючи, що це не вплинуло на суть прийнятої постанови, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, яке прийняте при повному встановленні всіх фактичні обставини справи і об'єктивному дослідженні поданих доказів та висновки якого відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайовик" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.04.2008 р. та рішення господарського суду Київської області від 27.11.2007р. у справі №15/353-07 залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.