ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№
43/695

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Короткевич
О. Є. (доповідач)

суддів:

Мамонтової
О.М.,  Хандуріна М.І.

розглянувши   касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Печерському
р-ні м. Києва

на
постанову

господарського
суду м. Києва від 30.11.2007 року

у
справі

№
43/695 господарського
міста Києва

за
заявою  до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Гранат"  Товариства з додатковою відповідальністю
"СК "Європейський стандарт"

про

банкрутство

в судовому засіданні взяли участь  представники :

Від
скаржника:

Сорока
Ю.Ю. (дов. від 20.03.2007 року  за №
3514/9/10-209

В С Т
А Н О В И В:

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 20.11.2007 у справі №43/695 (суддя Пасько
М. В.) порушено провадження у справі про банкрутство  Товариства з додатковою відповідальністю
"СК "Європейський стандарт" за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гранат", на підставі ст. 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Постановою
господарського суду міста Києва від 30.11.2007 у справі №43/695 (суддя Пасько
М. В.) визнано банкрутом Товариство з додатковою відповідальністю "СК
"Європейський стандарт", відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1.

Не
погоджуючись з даною постановою ДПІ в Печерському районі м. Києва, подала до
Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову господарського суду міста Києва від 30.11.2007 року по даній справі,
як прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи
про порушення ст.ст. 1, 7, 14, 52 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 21.04.2008 року відновлено ДПІ у
Печерському районі м. Києва пропущений строк для подання касаційної скарги на
постанову господарського суду м. Києва від 30.11.2007 року у справі №43/695 та
прийнято касаційну скаргу до провадження.

Судова
колегія суддів Вищого господарського суду України, вислухавши представника
скаржника, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального
та матеріального права дійшла висновку, про наявність правових підстав для
задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

У даній справі судом першої інстанції порушено
провадження та застосовано до боржника судову процедуру ліквідації на підставі
ст. 52 Закону України  "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою
передбачено особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно ч. 1 ст. 52  Закону України  "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
у разі якщо
громадянин-підприємець - боржник або керівні органи   боржника
-   юридичної    особи
відсутні    за    її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів
державної  податкової  служби
згідно  із  законодавством податкових  декларацій,
документів  бухгалтерської  звітності,
а також за  наявності  інших
ознак,  що  свідчать
про  відсутність
підприємницької  діяльності  боржника,
заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може
бути

подана  кредитором незалежно  від
розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань. Отже, у
контекст вказаної норми при розгляді справи за правилами ст. 52 Закону
України  "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" предметом
доказування є  визнання місцезнаходження
боржника -юридичної особи та факт відсутності керівних органів юридичної особи
за її місцезнаходженням.

Постанова
суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за
своєю правовою природою судовим рішенням, в якому необхідно повно відобразити
обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності
та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
(Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11 із змінами на даний
час).

При
винесені постанови господарський суд міста Києва постановив, що Товариство з
додатковою відповідальністю "СК "Європейський стандарт" відсутнє
за юридичною адресою.

Проте
з цим висновком погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на законодавстві
та не підтверджується матеріали справи.

В рішеннях суду першої інстанції вданій справі
взагалі не вказано докази та не викладено обставин, на підставі яких суд визнав
м. Київ, вул. Кіквідзе, 11 як адресу боржника Товариства з додатковою відповідальністю
"СК "Європейський стандарт".

В матеріалах справи лише наявна довідка
Відділу статистики у Печерському районі міста Києва №859 від 03.04.2007, яка не
засвідчена належним чином,  з якої
вбачається, що державна реєстрація боржника Товариства з додатковою
відповідальністю "СК "Європейський стандарт" проводилась за
адресою місцезнаходження -м. Київ, просп. Кіквідзе, 11.

Судом
також не здійснено свої повноважень передбачених ст. 38 ГПК України та не
витребувано відомостей щодо Товариства з додатковою відповідальністю "СК
"Європейський стандарт", які містяться в Єдиному державному реєстрі
та є необхідні для встановлення обставин справи.

Відповідно
до ст. 93  Цивільного кодексу
України  місцезнаходження юридичної особи
визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено
законом;місцезнаходження юридичної особи вказується в її установчих документах.
Абзац шостий статті 1 Закону України" Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" (у редакції чинній до внесення змін Законом
України від 03.03.2005 року №2452-IV) визначає місцезнаходження юридичної особи
як місцезнаходження постійно діючого виконавчого органу юридичної особи, а в
разі його відсутності-місцезнаходження іншого органу чи особи. Уповноваженої
діяти від імені юридичної особи без довіреності, за певною адресою, яка вказана
засновниками (учасниками) в установчих документах і за якою здійснюється
зв'язок з юридичною особою.

Таким
чином, нормами законодавства, чинними на час розгляду даної справи судом першої
інстанції, передбачалося обов'язкове зазначення місцезнаходження юридичної
особи в її установчих документах, а у разі, коли відбувалася зміна
місцезнаходження, повинні були вноситись відповідні зміни до установчих
документів та проводитись державна реєстрація цих змін.

Проте установчі документи Товариства з
додатковою відповідальністю "СК "Європейський стандарт" в
матеріалах справи відсутні, відповідно вони не досліджувались судом першої
інстанції з метою з'ясування місцезнаходження боржника.

Відповідно до статті 16, 17  Закону України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" з метою  забезпечення органів  державної
влади,  а  також
учасників цивільного обороту достовірною   інформацією
про   юридичних   осіб
та   фізичних осіб - підприємців
створюється  Єдиного державного реєстру,
який містить повне найменування юридичної особи та скорочене у  разі
його наявності;   ідентифікаційний
код юридичної особи;
організаційно-правова форма; місцезнаходження юридичної особи; дата
та номер  запису  про
проведення  державної  реєстрації юридичної  особи,
дати  та  номери
записів  про внесення змін до
нього;      серія та номер свідоцтва про
державну реєстрацію, дата видачі або заміни свідоцтва про державну реєстрацію;
дані про  установчі  документи,
дати  та  номери записів про внесення змін до них.

Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст.18 вказаного
Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру
були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Якщо відомості, які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру , не були до нього внесені, вони не можуть
бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, які здійснюються держреєстратором  (п.7 ст.19 Закону).

Виходячи
з вимог ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до
законодавства  повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На
підставі викладеного, Колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що господарський суд міста Києва при
прийнятті постанови про визнання відсутнього боржника банкрутом  не дав оцінку та не з'ясував факт наявності
чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної
особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до вимог Закону України “Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців ” та тому
дійшов передчасного висновку про подальший розгляд справи за спрощеною
процедурою шляхом визнання боржника банкрутом в порядку ст. 52 Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В контексті викладеного, Колегія суддів Вищого
господарського суду України, вважає за необхідне, постанову господарського
суду  міста Києва від 30.11.2007 року у
справі №43/695 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського
суду міста Києва.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу ДПІ у Печерському
районі м. Києва задовольнити.

2.          Постанову господарського суду міста
Києва від 30.11.2007 року  у

справі № 43/695 скасувати.

3.          Справу передати на розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий                                                                           О.
Є. Короткевич

Судді                                                                                        О.М.
Мамонтова

М. І. Хандурін