ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 24/123 (24/675)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Барицької Т.Л.,

Грека Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

на постанову

від 25.02.2008 р. Київського

апеляційного господарського суду

у справі

№ 24/123

за позовом

ЕАК "Київенерго" в особі філії

"Теплові розподільчі мережі

Київенерго"

(надалі –Компанія)

до

ВАТ "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

(надалі –Товариство)

про

стягнення 8732872,40 грн.

та зустрічний позов про

стягнення 16281151,15 грн.

за участю представників:

від позивача

- Матвеєв В.П.

від відповідача

- Павловський О.М., Патюк Т.Й.

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2001 р. Компанія звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства про стягнення 3 795 894,54 грн. боргу, 19066,22 грн. пені.

Товариство в порядку ст. 60 ГПК України подало зустрічний позов та просило за наслідками уточнення позовних вимог стягнути з Компанії 16096115, 97 грн. боргу та 183266, 18 грн. відсотків річних.

В лютому 2002 р. позивач звернувся з позовом до Товариства про стягнення 4936977,86 грн. та просив об'єднати даний позов з позовом поданим раніше в одну справу № 24/675, як однорідні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2002р. позовні заяви Компанії про стягнення 3795894,54 грн. та про стягнення 4936977,86 грн. об'єднано в одне провадження.

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.07.2002 р. (суддя Шидловська В.В.) первісний та зустрічний позови задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008 р. (судді: Корсак В.А., Коршун Н.М., Авдеєв П.В.) рішення господарського суду міста Києва від 24.07.2002 р. скасовано частково, в задоволенні зустрічного позову відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 18.02.1999 р. між філіалом Компанії (виконавець) та Товариством (замовник) укладено Договір на надання послуг по підвищенню тиску води №16 (надалі –Договір).

За даним Договором Компанія зобов'язалась забезпечити в безперервному циклі підвищення тиску при транспортуванні води до споживачів в системах холодного водопостачання водопідкачуючими пристроями, що встановлені в бойлерних та насосних, які знаходяться на балансі виконавця, а Товариство зобов'язалось щомісячно з 15 по 20 число перераховувати Компанії суму відшкодування витрат на транспортування води з підвищеним тиском в системах холодного водопостачання до споживачів.

Сума відшкодування встановлена за погодженим сторонами тарифом, який становить 2 коп. за 1 м2 з розрахунку загальної площі будинків, що обслуговуються Компанією, не враховуючи ПДВ. Середньорічна загальна площа будинків, що обслуговується, складає відповідно п. 3.3 Договору 32842264 м2.

В силу ст. ст. 4, 41, 151 ЦК УРСР між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України (ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР) одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що в період з лютого по червень 2001 р. включно Компанія виконала, а Товариство прийняло роботи на суму 4069512 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт по обслуговуванню насосних установок. Оплату за цей період здійснено відповідачем у обсязі 388369,60 грн.

Отже, залишок заборгованості з урахуванням інфляційних нарахувань станом на день подання позову становив - 3776828, 32 грн., пеня у розмірі відповідно до п. 4.3 Договору становила 19066, 22 грн.

Крім того, у період з липня по грудень 2001 р. включно Компанія виконала, а Товариство прийняло роботи на суму 4 883 414, 40 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт по обслуговуванню насосних установок. Матеріали справи свідчать про те, що оплату за цей період відповідачем не здійснено.

Залишок заборгованості з рахуванням інфляційних втрат станом на день подання позову становить 407831,47 грн., пеня - 29146, 39 грн.

Загальна сума позовних вимог позивача за первісним позовом становить 8732872,40 грн.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо обґрунтованості первісних позовних вимог про стягнення з відповідача 8 732 872, 4 грн.

В частині розгляду зустрічного позову судами встановлено, що 01.04.2001 р. між Товариством та Компанією було укладено договір № 100 на водопостачання для приготування гарячої води для споживачів.

Відповідно до п. 1.1 договору № 100 від 01.04.2001 р. Товариство зобов'язалось передати у власність Компанії питну воду, яка йде на виготовлення гарячої води для споживачів, а Компанія зобов'язалась розрахуватись за неї на умовах договору.

Згідно з п. 3.1.3 договору №100 від 01.04.2001 р. у разі відсутності водолічильників на відгалуженні до підігрівачів тимчасово обсяг холодної води, поданої для приготування гарячої води, визначається у розмірі 40% від загальної кількості холодної води, визначеної за показаннями будинкового, або на групу будинків, водолічильника.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив, що обсяги споживання холодної води, вказаних в актах приймання-передачі, підписаних сторонами, визначені в порушення п. 3.1.3 договору №100 штучним методом з використанням нарахувань Головного інформаційно-обчислювального центру Київміськдержадміністрації за нормативами і тарифами для споживачів гарячої води фізичних осіб, а не показників лічильників.

Місцевий господарський суд зазначив, що рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2002 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2002 р. у справі №24/178, договір №100 від 01.04.2001 р. визнано дійсним. Тому зустрічні позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд правомірно не погодився з зазначеними висновками місцевого господарського суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2002 р. у справі № 24/178 рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2002 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2002 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи № 24/178, рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2003 р. договір № 100 на водопостачання від 01.04.2001 р., який був підставою для задоволення зустрічних позовних вимог в даній справі, визнано недійсним з моменту його укладення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2003 р. у справі № 24/178 рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2003 р. скасовано, в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2003 р. у справі № 24/178 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2003 р. скасовано, а рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2003 р. залишено в силі.

Ухвалою Верховного Суду України від 11.12.2003 р. Товариству відмовлено у порушенні провадження з перегляду у касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 03.10.2003 р. у справі № 24/178.

Отже, рішення господарського суду м. Києва від 14.05.2003 р. у справі № 24/178, яким договір № 100 на водопостачання від 01.04.2001 р. визнано недійсним з моменту його укладення, набрало законної сили.

Апеляційний господарський суд правомірно врахував, що вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на зобов'язаннях сторін за договором № 100 від 01.04.2001 р., який було визнано недійсним, а тому суд обґрунтовано та правомірно скасував рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог та відмовив в їх задоволенні.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008 р. у справі № 24/123 залишити без змін.

Головуючий, суддя О. Подоляк

С у д д і Т. Барицька

Б. Грек