Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру, 20 77-99-18
РІШЕННЯ

"08" липня 2008 р.                                         Справа № 12/133

Позивач:          Науково-виробниче приватне підприємство "ГЮСС", вул. Стельмаха, 6-А, м. Київ, 03040

Відповідач:          Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011 В особі Чернігівської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль"

14017, м. Чернігів, пр. Перемоги, 21

Предмет спору: про визнання договору недійсним

Суддя Л.М.Лавриненко

Представники сторін:

позивач: Бойко А.В. довіреність № б/н від 19.06.2007 представник, був присутній в судовому засіданні 03.06.2008 року, 12.06.2008 року.

Нікітенко І.С. –довіреність б/н від 02.06.2008 року, був присутній в судовому засіданні 01.07.2008 року.

відповідач: Іллюшко О.М. довіреність № 42 від 21.11.2006 представник

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні перерви з 01.07.2008 року по 08.07.2008 року, на підставі ст. 77 Господарського процессуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання недійсним договору поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року з моменту його складання.

За клопотанням відповідача здійснювалась технічна фіксація судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги.

Представник відповідача в поданному в судове засідання 12.06.2008 року відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечував, посилаючись на ту обставину, що проста письмова форма договору поруки була дотримана, оскільки відповідно до ст. 154 Цивільного кодексу УРСР (в редакції від 18.07.1963 року, який діяв на той час), якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інш., підписаними стороною, яка їх надсилає. Крім того відповідач зазначає, що станом на сьогодняшній день Червяк Г.П., яка підписала даний позов як директор НВПП "ГЮСС", не є керівником підприємства з 15.12.2006 року і не має належних повноважень на підписання від імені НВПП "ГЮСС" будь-яких документів, в тому числі позовних заяв до суду, оскільки НВПП "ГЮСС" визнано банкрутом, а з моменту визнання підприємства банкрутом припиняються повнвоаженян його органів управління , а керівник банкрута звільняється з роботи.

Також представник відповідача в судовому засіданні посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають суттєве значення для вирішення спору, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Позивач просить визнати недійсним договір поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року.

Оскільки договір датований 2002р., і цивільні відносини по ньому продовжували існувати між сторонами після 01.01.2004р. , дати набрання чинності Цивільним кодексом України , то суд при розгляді даної справи застосовує як Цивільний кодекс Української РСР так і Цивільний кодекс України.

Як вбачається із вказаного договору, сторонами в ньому ( кредитором ) зазначено акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», в особі директора Чернігвської обласної дирекції Должикова О.М. та поручителем науково-виробниче приватне підприємство «ГЮСС», в особі директора Червяк Г.П..

Рішенням загальних зборів АППБ „Аваль” від 21.04.2006 року була змінена назва Акціонерного поштово-пенсійного банку „Аваль” на Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль”, що підтверджується п. 1.1. Статуту ВАТ „Райффайзен Банк Аваль”, затвердженого Загальними Зборами АППБ „Аваль” (протокол № Зб-38 від 11.08.2006 року) та зареєстрованого Національним банком України від 29.09.2006 року, а також свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи - Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль”.

Відповідно до п. 1.1. Статуту ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” є правонаступником за всіма правами та обов’язками АППБ „Аваль”.

Таким чином до відповідача перейшли всі права і обов»язки сторони по договору № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року.

У відповідності до ст. 41 Цивільного кодексу УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій , які направлені на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Статтею 42 Цивільного кодексу УРСР , встановлено, що угоди можуть укладатися або в письмовій формі (простій або нотаріальній). Угоди, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її воля укласти угоду.

У відповідності до ч. 3 ст. 191 Цивільного кодексу УРСР, який діяв станом на 16.12.2002 року, договір поруки повинен бути укладений в письмовій формі. Недотримання письмової форми договору тягне недійсність договору поруки.

Статтею 153 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що договір вважається укладеним якщо між сторонами в потрібній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Як вбачається із огляду договору поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року він підписаний лише відповідачем ( банком) , позивачем ( як поручителем) вказаний договір не підписаний.

Приймаючи до уваги, що чинним законодавством визначено письмову форму для договору поруки, а наданий позивачем договір поруки не підписаний зі сторони позивача, а тому суд доходить висновку, що зазначений договір поруки є неукладеним.

Твердження відповідача про те, що проста письмова форма договору поруки була дотримана, оскільки відповідно до ст. 154 Цивільного кодексу УРСР (в редакції від 18.07.1963 року, який діяв на той час), якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інш., підписаними стороною, яка їх надсилає, судом до уваги не може бути прийнято з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу . Господарський суд приймає тільки ті докази , які мають значення для справи. Обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування і не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів , які підтверджують , що вказаний договір поруки , укладений між сторонами шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інш., підписаними позивачем та направленими відповідачу.

Факт перерахування позивачем коштів згідно платіжних доручень , не може бути розцінений судом як підписання позивачем договору поруки, в силу ч. 2 ст.42 Цивільного кодексу УРСР. Перерахування коштів це є вже виконання договору, а не факт його підписання ( укладення у письмовій формі.) .

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.06р. по справі № 12/250 (8/187/13) за позовом НВПП „ ГЮСС” до АППБ „ Аваль” про стягнення 37066,10 грн. також встановлено, що попередніми інстанціями обгрунтовано не прийнято до уваги наданий відповідачем у справі договір поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року, оскільки він підписаний лише однією стороною –відповідачем.

Недійсною, згідно ст. 48 Цивільного кодексу УРСР , може бути визнана судом лише укладена угода .

Оскільки, суд дійшов висновку, що договір поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року є неукладеним, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 року. є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Також не може бути прийнято судом до уваги і посилання відповідача на те, що Червяк Г.П., яка підписала даний позов як директор НВПП "ГЮСС", не є керівником підприємства з 15.12.2006 року і не має належних повноважень на підписання від імені НВПП "ГЮСС" будь-яких документів, в тому числі позовних заяв до суду, оскільки НВПП "ГЮСС" визнано банкрутом.

Як вбачається із постанови Київського апеляційного господарского суду від 30.05.07р. по справі № 15/700-23/79б по визнання банкрутом НВПП "ГЮСС», постановою Вищого господарськго суду України від 31.01.2007р. скасовано постанову господарського суду м. Києва від 09.11.06р. про визнання банкрутом НВПП «ГЮСС» і справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 23.01.08р., яка залишена в силі постановою Вищого господрського суду України від 11.06.2008р. по справі № 15/700-23/79б визнані кредитори до боржника із відповідними сумами вимог та затверджений реєстр вимог кредиторів боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом «, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Оскільки на даний час скасовано постанову Київського апеляційного господарского суду від 30.05.07р. по справі № 15/700-23/79б по визнання банкрутом НВПП "ГЮСС», то відповідно повноваження керівника підприємства Червяк Г.П. не припинились і вона мала права підписувати позовну заяву.

Інших доказів припинення повноважень директора НВПП «ГЮСС»Червяк Г.П. відповідач суду не наддав.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач своїм правом,, визначеним п.3 ст.267 Цивільного кодексу України , не скористався і заяву про застосування позовної давності до винесення судом рішення не надав, а тому посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної даності судом не може бути також прийнято до уваги.

Керуючись ст.ст. 41,42,44,45,48, 151,153,191, Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 257,267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 14.07.2008 року.

Суддя Л.М. Лавриненко