КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2008                                                                                           № 13/57

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Коленченко О.О. – довіреність № б/н від 16.05.08 р. Мельничук А.В. – довіреність № б/н від 16.05.08 р.

від відповідача – Градобик В.М.- довіреність № 3-18/892 від 14.09.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Ніжинський консервний завод"

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.03.2008

у справі № 13/57

за позовом                               закритого акціонерного товариства "Ніжинський консервний завод"

до                                                   Ніжинська міська рада

про

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 03.03.2008 р. (суддя Фетисова І.А) відмовлено ЗАТ “Ніжинський консервний завод” у позові до Ніжинської міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою (16,7592 га), на якій розташоване виробництво підприємства (м. Ніжин, вул. Шевченка,160). Рішення суду мотивовано тим, що згідно останньої редакції Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою набувають лише суб’єкти державної і комунальної власності, до яких позивач не належить. За висновком суду позивач не може мати право на постійне землекористування, яке мав ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” і тому, що останній припинив свою державну реєстрацію в зв’язку з реорганізацією у ЗАТ “Ніжинський консервний завод”.

Не погоджуючись з рішення суду ЗАТ “Ніжинський консервний завод” просить його скасувати, а позов – задовольнити, підтвердивши його право землекористування, яким володів його правопопередник, посилаючись на рішення Конституційного Суду від 22.09.2005 р. № рп / 2005.

Заперечуючи проти скарги представник Ніжинської міськради просить рішення господарського суду залишити без змін. Міськрада вважає, що землі у постійне користування можуть надаватись лише суб’єктам державної і комунальної власності та громадським організаціям і підприємствам інвалідів (ч.2 ст 92 ЗК України), а позивач не є таким суб’єктом. Також міськрада вважає, що в зв’язку з реорганізацією ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” у ЗАТ “Ніжинський консервний завод” останній втратив право на постійне користування землею і повинен оформити право оренди землі або власності, як того вимагає новий Земельний Кодекс України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Правопопередник позивача ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” користувався спірною земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею (серія чн №19 реєстрації № 000009 від 24.02.1994 р.). Відповідно до п. 6 розділу X перехідних положень Земельного кодексу України користувачі зобов’язані були переоформити право постійного користування на оренду чи викуп землі. Проте, рішенням Конституційного суду від 22.09.2005 р. № 5 – рп/ 2005 зазначено (п. 5.2), що конституційна гарантія права користування власністю не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав користувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України. Згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод. Конституційний Суд України дійшов висновку (п. 5.3), що ст. 92 Земельного Кодексу України (2001 р.), визначаючи виключних суб’єктів постійного користування земельною ділянкою, не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування, набуте до 1 січня 2002 р. до його переоформлення. Отже, у спірному випадку і після 01.01.2002.р. ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” правомірно мав статус постійного користувача земельної ділянки, яка розташована під виробничими приміщеннями.

13.04.2007 р. на загальних зборах акціонерів ухвалено про реорганізацію ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” та ТОВ “ Сіверфуд” (яке у попереднього орендувало частину виробничих площ) шляхом їх злиття у ЗАТ “Ніжинський консервний завод” без зміни цільового призначення землі, на якій розташоване виробництво. Останній є правонаступником ЗАТ “Ніжинський консервний комбінат” та ТОВ “ Сіверфуд”, про що складено протокол №1 і вказано в п. 1.2 Статуту. Необхідно мати на увазі, що правові питання реорганізації підприємств регулюється не земельним законодавством, а цивільним. При припиненні юридичних осіб шляхом злиття відбувається правонаступництво, тобто, перехід усіх прав та обов’язків від попередників до наступника. В спірному випадку не здійснювалась ліквідація підприємств, яка своїм наслідком не має правонаступництва.

Як вірно зазначено судом першої інстанції в оскарженому рішенні, право користування земельною ділянкою є суб’єктивним правом і являє собою встановлену об’єктивним правом можливість фізичних і юридичних осіб здійснювати реалізацію земельної правосуб’єктності стосовно користування відособленою земельною ділянкою. Спірні права не пов”язані виключно з особою, тому стосуються і повного правонаступника.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував частину 4 ст. 91 Цивільно кодексу України до даних правовідносин, без врахування положень ст.104, ст.106 Цивільно кодексу України та ч 1 ст. 91 ЦК України, оскільки у відповідності ч 1 ст. 91 Цивільно кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов’язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа. Крім тих, які за своєю природою належить лише людині.

Проте, у випадках правонаступництва, саме ця цивільна правоздатність (тобто сукупність прав і обов’язків) попередника передається новій юридичній особі, правонаступнику, без припинення такої цивільної правоздатності.

Окрім того, не врахувавши положень рішення Конституційного Суду України віл 22.09.2005 р № 5-рп/2005, суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття “набуття” права (права постійного користування) з “переоформленням” такого права. Зокрема, в рішенні Конституційного Суду України вказано, що використання терміна “набувають”, що означає “ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь”, після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення.

Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 р. № 2768-III встановлює підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема п. в) частини 1 ст. 141 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 р. № 2768-III вказано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій. А як вбачається з відомостей Управління статистики у Ніжинському районі від 04.12.2007 року № 1024/01-08, 1025/01-08, попередник позивача закрите акціонерне товариство “Ніжинський консервний комбінат” не належало до підприємств комунальної чи державної власності.

Зважаючи на ту обставину, що на момент реорганізації позивача з повним правонаступництвом свого попередника, Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 р. №561- XII, який передбачав припинення юридичної особи, як підставу для припинення права постійного користування земельною ділянкою, втратив свою чинність, а новий Земельний кодекс України як підставу для припинення користування земельною ділянкою передбачив лише припинення підприємств, які належать до державної чи комунальної власності, та зважаючи, що п.6 Розділу X Перехідні положення, визнано неконституційними, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на момент здійснення реорганізації позивача у Земельному Кодексі України була відсутня імперативна норма, яка передбачала припинення права постійного користування земельною ділянкою в зв’язку з припиненням (реорганізацією) юридичної особи приватного права. А тому позивач, у зв’язку з повним правонаступництвом прав і обов’язків свого попередника, в тому числі і суб’єктивного права щодо постійного користування земельною ділянкою розміром 16,7592 га, розташованою за адресою 16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка 160, має право на постійне користування земельною ділянкою розміром 16,7592 га, розташованою за адресою Чернігівська область м. Ніжин, вул. Шевченка 160.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про відсутність у правонаступника прав на користування земельною ділянкою без зміни цільового призначення, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Чернігівської області від 03 березня 2008 року по справі № 13/57 скасувати.

2.          Позов задовольнити.

3. Визнати за закритим акціонерним товариством “Ніжинський консервний завод” право постійного користування земельною ділянкою розміром 16,7592 га, розташованою за адресою 16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка 160.

Головуючий суддя

Судді

06.06.08 (відправлено)