СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

01 липня 2008 року

Справа № 2-25/3166-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Дікан Л.І.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Маргарітов М.В.) від 22.06.2005 року у справі № 2-25/3166-2005

за позовом           рекламно-поліграфічного центру "Доміно" (вул. Козлова, 45, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95011)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95000)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Рекламно-поліграфічний центр "Доміно" звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про до про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим від 11.06.2004 №/0 та №/0.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Маргарітов М.В.) від 22.06.2005 у справі №2-25/3166-2005 позов задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що позивач правомірно включав до складу валових витрат вартість товарно-матеріальних цінностей, використаних під час надання поліграфічних послуг.

Не погодившись з рішенням суду, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору були порушені вимоги норм матеріального та процесуального права.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.06.2005 у справі №2-25/3166-2005 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.05.2008 року постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції, оскільки останнім розгляд апеляційної скарги здійснювався у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, тоді як підлягали застосуванню норми Кодексу адміністративного судочинства України.

У судове засідання, призначене на 01.07.2008 року, представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим було проведено перевірку рекламно-поліграфічного центру "Доміно" з питань дотримання податкового і валютного законодавства, про що 09.06.2004 року був складений акт №516/23-8/31173421.

Актом перевірки були встановлені порушення вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а також вимог пунктів 5.1, 5.9 статті 5, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією були прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.06.2004 №/0 про донарахування податку на додану вартість у сумі 61807,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 30903,50 грн. та №/0 про донарахування податку на прибуток у сумі 41500,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 14330,00 грн.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Підставою для донарахування податку на прибуток у сумі 41500,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 14330,00 грн. стали наступні обставини.

Позивач при веденні бухгалтерського обліку не використовував рахунок 23 „Виробництво” для відображення дебету цього рахунку прямих матеріальних, трудових і інших витрат, а так само виробничих накладних витрат і втрат від браку продукції. В зв’язку з цим в даних бухгалтерського обліку позивача не відображалась фактична виробнича собівартість продукції. Натомість позивач здійснював списання витрачених на виробництво матеріалів на підставі актів на списання товарно-матеріальних цінностей, що складалися за результатами кожного місяця. В цих актах списання товарно-матеріальних цінностей на виробництво здійснювалось без указівки на конкретні замовлення при виконанні яких мали місце відповідні матеріальні витрати.

Таким чином, відповідач зробив висновок про те, що позивач неправомірно відніс до валових витрат вартість матеріальних цінностей, що були використані при здійсненні позивачем виробничої діяльності, яка полягала у наданні поліграфічних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про державну підтримку малого підприємництва”, позивач належить до суб’єктів малого підприємництва, тому він мав дотримуватись вимог наказу Міністерства фінансів України „Про затвердження спрощеного плану рахунків бухгалтерського обліку” від 19.04.2001 року № 186. Цей план передбачає ведення, зокрема, рахунку 23 „Виробництво” на якому мають вестися облік та узагальнення інформації про витрати на основне і допоміжне виробництво, а також про виробничий брак. Як підтверджується актом перевірки, позивач ці вимоги не виконував.

Проте, відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Отже, Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств” визнає за обов’язкове підтвердження витрат лише тими документами, що передбачені правилами податкового обліку. Законодавство не дає підстав для ототожнення податкового і бухгалтерського обліку. В зв’язку з цим порушення позивачем правил бухгалтерського обліку не є достатнім для висновку про те, що позивач порушив вимоги абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Слід також враховувати, що позивач належне оформляв такі документи первинного бухгалтерського обліку, як акти виконаних робіт та акти на списання товарно-матеріальних цінностей. Одночасно в акті перевірки не зазначається на відсутність у позивача розрахункових і платіжних документів, що підтверджують придбання позивачем матеріальних цінностей в господарській діяльності . Не вказується в акті перевірки і на те, які конкретні порушення правил податкового обліку допустив позивач.

Судовою колегією враховується до уваги також висновок судово-економічної експертизи №83/04 від 22.04.2005, яким підтверджується, що у даних бухгалтерського обліку позивача належне відображені витрати на виробництво товарно-матеріальних цінностей. Звідси випливає і право позивача на податковий кредит.

Викладене дає підстави для висновку про те, що відповідач безпідставно визнав неправомірним віднесення позивачем до валових витрат вартості придбаних та використаних в господарській діяльності матеріальних цінностей. Це призвело до безпідставного донарахування податку на прибуток у сумі 41500,00 грн. і застосування фінансових санкцій у сумі 14330,00 грн. За таких умов спірне податкове повідомлення-рішення від 11.06.2004 №/0 підлягає визнанню недійсним.

Підставою для донарахування податку на додану вартість у сумі 61807,00 грн. і застосування фінансових санкцій у сумі 30903,50 грн. стали обставини, які викладені вище.

Позивач відносив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені ним у складі ціни товарів, які він придбавав для використання у власній господарській діяльності. Відповідач заперечує правомірність віднесення витрат на придбання зазначених товарів і в зв’язку з цим заперечує право позивача на податковий кредит. Оскільки суд дійшов висновку про правомірність віднесення позивачем витрат на придбання товарів до складу валових витрат, слід дійти висновку і про правомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни товарів, до податкового кредиту.

Що стосується зазначення в акті перевірки на заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 302,00 грн., то в цій частині відповідач не встановив конкретного факту порушення, а тільки в загальному вигляді робить висновок про таке порушення. За відсутності будь-яких доказів заниження позивачем податкового зобов’язання з податку на додану вартість на 302,00 грн., донарахування податку на додану вартість в цій частині не може бути визнане правомірним.

За таких умов слід зробити висновок про те, що донарахування податку на додану вартість у сумі 61807,00 грн. і застосування фінансових санкцій у сумі 30903,50 грн. здійснено неправомірно. Отже спірне податкове повідомлення-рішення від 11.06.2004 №/0 підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.06.2005 року у справі № 2-25/3166-2005 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          Ю.М. Гоголь

Ю.В. Борисова