ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 р.

№ 13/723пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Разводової С. С., Шевчук С. Р., за участю представника заявника Соколова О. М. дов. № 95 від 21.01.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»в особі Луганської обласної дирекції на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року у справі за позовом ВАТ «Луганськмлин»до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»в особі Луганської обласної дирекції, МПП «Виробничо –комерційна фірма «Мілленіум»та Артемівського ВДВС Луганського міського управління юстиції, 3-я особа –приватний нотаріус Суханов, про визнання права власності, звільнення з-під арешту майна та скасування заборони на нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2007 року ВАТ «Луганськмлин»звернулось до суду з позовом до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»в особі Луганської обласної дирекції (далі –відповідач-1), МПП «Виробничо –комерційної фірми «Мілленіум»(далі –відповідач-2) та Артемівського ВДВС Луганського міського управління юстиції (далі –відповідач-3) про визнання права власності, звільнення з-під арешту майна та скасування заборони на нерухоме майно.

У позовній заяві зазначив, що він є власником будівлі гуртожитку, розташованої в м. Луганську, вул. Краснознамьонная, 2, буд.49а.

Право власності у нього виникло на підставі рішення господарського суду Луганської області від 15 вересня 2006 року, яким визнано недійсними та розірвано договори про відчуження спірного майна, а майно повернено позивачу.

Проте, його право власності порушується діями відповідачів, направленими на примусове відчуження спірного майна, безпідставно заставленого відповідачем-2 відповідачу-1.

Рішенням господарського суду Луганської області від 11 лютого 2008 року позов задоволено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення і припинити провадження у справі в частині звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на нерухоме майно, посилаючись на неправильне застосування судами ст.ст. 2, 3, 18, 52, 55 Закону України «Про виконавче провадження»та ст.ст. 3, 4, 23 Закону України «Про іпотеку», ст.593 ГК України.

Наполягає на тому, що зміна власника не вплинула на заставне зобов’язання.

У судове засідання з’явився лише представник заявника. Представники інших сторін та третьої особи не з’явилися, про розгляд касаційної скарги повідомлені належним чином.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника заявника, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірне майно являє собою будівлю гуртожитку з тамбуром, ганками, підвалом, загальною площею 2087,4 кв. метрів і розташоване в м. Луганську, вул. Краснознаменна,2, буд.49а.

Зазначена будівля належала відповідачу-2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 22 травня 2006 року з позивачем.

8 вересня 2006 року відповідач-2 як майновий поручитель уклав з відповідачем-1 іпотечний договір, за яким передав спірне майно в іпотеку, у зв’язку з чим того ж дня на спірне майно накладене обтяження –іпотека.

31 травня 2007 року між відповідачем-2 як майновим поручителем і відповідачем-1 укладено іпотечний договір, за яким спірне майно визначено предметом іпотеки, а 25 липня 2007 року на спірне майно накладено обтяження –іпотека.

Рішенням господарського суду Луганської області від 21 вересня 2007 року у справі № 18/306 пд визнано недійсним договір від 15 вересня 2006 року про внесення змін до договору купівлі –продажу гуртожитку, який укладено між ВАТ «Луганськмлин»та МПП «Виробничо-комерційна фірма «Міллєніум», сам договір купівлі –продажу від 22 травня 2006 року розірвано, а відповідача-2 зобов’язано повернути спірний гуртожиток позивачу.

Рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2007 року.

23 листопада 2007 року відповідач-3 відкрив виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчих написів № 3558 та № 3559 від 22 листопада 2007 року про звернення стягнення на спірну будівлю гуртожитку, на нього накладено арешт.

Фактично майно повернено попередньому власнику, який його в іпотеку не передавав. Повернення відбулося внаслідок судового рішення про розірвання та визнання недійсним договору про відчуження цього майна.

За таких обставин суди попередніх інстанцій правильно застосували ст.41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 392, 587, 593 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 11, 23 Закону України «Про іпотеку», прийшли до обґрунтованого висновку, що в даному випадку іпотекою та діями, направленими на примусове відчуження предмету іпотеки, порушуються права власника, вже поновлені судом, а з набранням цим рішенням суду законної сили стосовно позивача іпотека не виникла та підставно захистили право власності, задовольнивши позов.

З огляду на викладене, судові рішення законні та обґрунтовані, а тому зміні не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119 ГПК України, Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008 року - без зміни.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді С. Разводова

С. Шевчук