ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.07.08                                                                                           Справа № 12/74

м.Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого –судді                                                  Зварич О.В.

Суддів                                                                      Юрченко Я.О.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К. «Верховина», м.Мукачево № 43 від 02.06.2008 року (далі ТзОВ «Б.К. «Верховина»)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 07.05.2008 року

у справі № 12/74

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаян», м.Ужгород (далі ТзОВ «Шаян»)

до відповідача: ТзОВ «Б.К. «Верховина»

про стягнення заборгованості в сумі 80789,58 грн.

За участю представників сторін:

від позивача          –Нішкур Д.Ю.

від відповідача –не з’явився

Права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України судом роз’яснено.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.05.2008 року у справі № 12/74 (суддя Тисянчин В.М.) частково задоволено позовні вимоги ТзОВ «Шаян»: стягнуто з ТзОВ «Б.К. «Верховина»на користь ТзОВ «Шаян»61118,21 грн. основного боргу, 1335,91 грн. пені, 200,00 грн. штрафу, 808,00 грн. держмита і 118,00 грн. вартості витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу, в решті позову –провадження у справі припинено.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується матеріалами справи, а саме: накладними, довіреностями та розрахунком позову; в частині стягнення пені суд врахував норми п. 2 ст.258 ЦК України, ст.ст. 216-218, 220 ГК України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»та визнав обґрунтованим вимоги в цій частині і такими, що підлягають до задоволення; щодо стягнення штрафу у розмірі 30% від загальної суми боргу, суд взяв до уваги тривалість існування боргу, його розмір і надмірно великі штрафні санкції порівняно із збитками кредитора та з врахуванням того, що судом вже застосовано різновид неустойки у вигляді пені, стягнув з відповідача 200 грн. штрафу, а в решті суми –провадження припинив.

ТзОВ «Б.К.«Верховина» подало апеляційну скаргу № 43 від 02.06.2008 року, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове –про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначив, що на адресу місцевого господарського суду було направлено клопотання-телеграму про відкладення розгляду справи, однак, судом клопотання не взято до уваги та прийнято рішення по суті, що порушило право відповідача на належний захист; судом першої інстанції не було належним чином досліджено п. 4.6 договору №ВП-54/2007, яким визначено, що право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати його вартості.

Позивач у справі подав відзив на апеляційну скаргу № 315 від 14.07.2008 року, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду у даній справі без змін, посилаючись на повне та об’єктивне дослідження місцевим судом матеріалів справи.

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 3208802.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія

встановила:

09.04.2007 року та 03.01.2008 року між ТзОВ «Шаян»(продавець) та ТзОВ «Б.К. Верховина»(покупець) було укладено договори купівлі –продажу №ВП-54/2007 та №ВП-4/2008.

За умовами п.1.1 Договорів продавець зобов’язується передати у власність покупцю, а покупець зобов’язується прийняти і оплатити будівельні, оздоблювані матеріали, металопрокат та інструмент по звичайним цінам на умовах, передбачених даним договором. Згідно п.1.2 договорів найменування, кількість, ціна і загальна вартість товару узгоджуються сторонами на умовах договору та зазначаються в рахунку та накладній, які вважаються додатком і невід’ємною частиною договору.

На виконання зобов’язань за договорами, позивач передав відповідачу товари на загальну суму 61118,21 грн., що підтверджується накладними та довіреностями на отримання товарів (а.с.11-54) із відтисками печаток та підписами повноважних представників сторін.

Згідно із п.3.5 Договорів покупцю надається право на відтермінування оплати вартості поставленого товару на строк до 20 календарних днів від дати його відвантаження покупцеві; днем відвантаження є день оформлення видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, датою останнього відвантаження товарів є 31.01.2008 року, отже кінцевий термін оплати прийнятого відповідачем вантажу сплив 20.02.2008 року.

Однак, відповідач поставлений позивачем товар не оплатив, залишив без відповіді досудове попередження № 118 від 26.02.2008 року. Станом на день звернення ТзОВ «Шаян»до господарського суду із позовною заявою борг відповідача перед позивачем склав 61118,21 грн.

При прийнятті постанови судова колегія виходить із наступного:

У відповідності із ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічно, ст.193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Порушенням зобов’язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного і Господарського кодексів України та дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов’язань за договорам купівлі –продажу №ВП-54/2007 від 09.04.2007 року і №ВП-4/2008 від 03.01.2008 року та не оплатив позивачу вартості поставленогих товарів, що є підставою для задоволення позовних вимог.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п.5.2 договорів за порушення термінів виконання фінансових зобов’язань, винна сторона сплачує за вимогою та на користь другої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Позивачем нараховано пеню в сумі 1335,91 грн., яка правомірно стягнута судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.230,231,232ГК України.

Щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 30 % від загальної суми боргу на підставі п.5.2 договорів, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, зменшивши штрафну санкцію до 200 грн. правомірно керувався п.3 ст.83 ГПК України, якою передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов»язання.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржником не подано судовій колегії доказів, які стали б підставою для скасування рішення суду.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводів апелянта, викладених у апеляційній скарзі, оскільки вони не впливають за законність прийнятого судом рішення.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 07.05.2008 року прийняте із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування не вбачає. Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються до уваги, оскільки вони не впливають за законність прийнятого судом рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 33, 43, 99, 101, 103,105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 07.05.2008 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя                                                                      Зварич О.В.

суддя                                                                                                    Юрченко Я.О.

суддя                                                                                                    Якімець Г.Г.