ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 16/27

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Першиков Є.В.

суддів

Данилової Т.Б.

Ходаківської І.П.

розглянувши

касаційну скаргу

Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України земельних ресурсів”

на

постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.08 р.

у справі

№ 16/27 господарського суду м. Києва

за позовом

Дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря"

до

Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України земельних ресурсів”

про

стягнення 2642871,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача –Мазуренко О.А., за довіреністю

– Бородін Д.І., за довіреністю

від відповідача –Святиня В.А., за довіреністю

–Ковалик В.В., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2008 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.08р. позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” на користь Дочірнього підприємства „Поліграфічний комбінат „Зоря” 471 240,00 грн. річних, 2 171 631,00 грн. –інфляційних витрат, 25 500 ,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями рішенням, Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсів” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2008 р., та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.08р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря" відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 03.12.2003 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 36-12/03, у відповідності до умов договору позивач (виконавець) зобов’язався виготовити і передати відповідачу (замовнику) бланки документів суворого обліку (звітності) у кількості 2 000 000 комплектів, а відповідач взяв на себе зобов’язання прийняти продукцію та оплатити її вартість.

Згідно п. 5.2 договору позивач виготовляє продукцію партіями. Розмір кожної партії та строк її виготовлення визначається у специфікаціях до даного договору, що є невід’ємними його частинами. Приймання готової продукції відповідачем, згідно із п. 5.4 договору може здійснюватися частинами протягом усього терміну дії цього договору, оплата ж вартості замовлення здійснюється останнім, частинами протягом десяти робочих днів з дня відвантаження кожної партії продукції (п. 6.3 договору).

22.04.2005 було відвантажено останню партію продукції за договором відповідачу, та залишилась не оплаченою продукція, на суму 870 400,00 грн.

27.01.2004 між позивачем та відповідачем було укладеного договір № 5-01/04, відповідно до умов договору позивач зобов’язався виготовити і передати відповідачу бланки документів суворого обліку (звітності), а відповідач прийняти продукцію і оплатити її вартість.

02.08.2004 та 04.08.2004 між позивачем та відповідачем були підписані додаткові угоди № 1 та № 2, якими внесені зміни до умов договору № 5-01/04 від 27.01.2004.

Пунктом 6.3 договору та додатковою угодою № 2 від 04.08.2004 передбачено, що відповідач здійснює оплату вартості замовлення протягом 10 банківських днів з дня відвантаження відповідної партії продукції позивачем.

15.03.2005 було відвантажено останню партію продукції відповідачу, однак відповідачем неоплаченою залишилась продукція, отримана за договором № 5-01/04 на суму 13 209 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2005 у справі № 30/13 повністю задоволено позов ДП „Поліграфічний комбінат „Зоря” та постановлено стягнути з Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” на користь Дочірнього підприємства „Поліграфічний комбінат „Зоря” 14 079 400,00 грн. боргу, 549 643 грн. –штрафних санкцій, 25 500,00 грн. –державного мита та 118,00 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача додатково за час прострочення 471 240,00 грн. –3-х відсотків за користування належними позивачу коштами та 2 171 631,00 грн. –інфляційних витрат у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що відповідачем не надано доказів про належне виконання своїх зобов’язань, тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати.

Доводи відповідача про те, що відповідно до п. 2 ст. 509, ст. 11 ЦК України у Відповідача на підставі прийнятого Господарським судом м. Києва 18.07.2005 р. виникли цивільні права і обов'язки по виконанню зазначеного рішення, тому позивач не вважається таким, що прострочи виконання зобов’язання судова колегія не приймає до уваги, оскільки сума заборгованості по господарським зобов’язанням перед позивачем до цього часу не сплачена.

Правовим наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є сплата боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи встановлені судами обставини справи та вимоги зазначених вище норм законодавства судова колегія погоджується з висновком місцевого та апеляційного судів про обґрунтованість та правомірність стягнення з Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” на користь Дочірнього підприємства „Поліграфічний комбінат „Зоря” 471 240,00 грн. річних, 2 171 631,00 грн. –інфляційних витрат.

Отже, оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України земельних ресурсів” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.04.08 р. у справі № 16/27 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська