ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.08                                                                                 Справа № 18/54.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом державного підприємства «Ровенькиантрацит», м. Ровеньки Луганської області

до відділу культури і туризму Ровеньківської міської ради, м. Ровеньки Луганської області

про стягнення 415,97 грн.

за участю представників:

від позивача:           Друппов М.Ю. за дов. від 04.03.2008;

Стадник Л.В. за дов. від 16.05.2008;

від відповідача:           Толстих Н.С. за дов. від 03.07.2006.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 415,97 грн. за фактичне використання нежитлового приміщення, на підставі п. 12.1. договору оренди від 01.01.2004 № 432.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 20.05.2008 проти позову заперечує, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Заявою від 06.06.2008 позивач збільшив розмір заявленої до стягнення суми до 485,92 грн. (в зв’язку з уточненням розрахунку стягуваної суми).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору оренди від 01.01.2004 № 432 (в редакції договору від 20.12.2006 № 002794/09), укладеному між сторонами за позовом, відповідач орендує у позивача нежитлове приміщення площею 253,1 м2, яке розташоване за адресою: м. Ровеньки, вул. Леніна, 50.

Пунктом 12.1. вказаного договору встановлено, що орендар зобов’язаний у місячний термін з дня підписання цього договору сплатити до Державного бюджету України плату за фактичне використання нежитлового приміщення в сумі 1700,74 грн. та балансоутримувачу (позивачу) –в сумі 728,89 грн.

Позивач зазначив, що відповідач сплатив йому вказану суму –728,89 грн., однак, на думку позивача відповідач повинен був сплатити йому не лише суму вказану у договорі –728,89 грн., а й ще суму –485,92 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.06.2008).

Позивач зазначив, що заявлена до стягнення сума –485,92 грн., це сума ПДВ на яку відповідачу слід було збільшити загальну суму, яка згідно п. 12.1. договору оренди підлягала сплаті відповідачем за фактичне використання приміщення –2429,63 грн. (1700,74 грн.(держбюджету) + 728,89 грн. (балансоутримувачу) = 2429,63 грн).

Податок на додану вартість (далі –ПДВ) від вказаної суми (2429,63 грн.) за уточненим розрахунком позивача складає 485,92 грн.

Позивач вважає, що відповідач повинен був внести плату за фактичне використання приміщення, збільшену на ПДВ в сумі 485,92 грн.

На підставі вказаного, позивачем з урахуванням заяви від 06.06.2008 заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 485,92 грн. за фактичне використання нежитлового приміщення.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що пунктом 12.1. договору оренди для нього встановлена плата за фактичне використання нежитлового приміщення в сумі 2429,63 грн. (1700,74 грн. –до державного бюджету та 728,89 грн. –позивачу). Нарахування ПДВ на вказану суму договором не передбачено.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 12.1. договору оренди від 01.01.2004 № 432 (в редакції договору від 20.12.2006 № 002794/09), укладеного між сторонами за позовом, встановлено, що орендар зобов’язаний сплатити балансоутримувачу (позивачу) плату за фактичне використання нежитлового приміщення в сумі 728,89 грн.

Нарахування ПДВ на вказану суму договором не передбачено.

Крім того, вказаний платіж не є орендною платою, на яку згідно п. 3.1.1. договору нараховується ПДВ.

Вказаний платіж є платою за фактичне використання нежитлового приміщення.

Таким чином, відсутні законні підстави для стягнення з відповідача плати за фактичне використання нежитлового приміщення збільшеної на ПДВ в сумі 485,92 грн.

За таких обставин, в позові про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 485,92 грн. слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати на державне мито в сумі 102 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

06 червня 2008 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 09 червня 2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                      В.В. Корнієнко