СУД
Ухвала

Іменем України

14
квітня 2008 року

Справа
№ 2-29/14303-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
,

суддів
,

,

секретар
судового засідання

за участю
представників сторін:

позивач: не з'явився, Фізична особа -
підприємець  ОСОБА_1;

відповідача: Крекотинь Ганни Миколаївни,
довіреність №77   від 06.09.2007,  Державної податкової інспекції в місті
Феодосії в  Автономній Республіці Крим;

розглянувши
апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Башилашвілі О.І.) від 22 січня 2008 року у
справі № 2-29/14303-2007А,

за
позовом           Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Державної
податкової інспекції у місті Феодосії в
Автономній Республіці Крим (вул. Кримська, 82-в, Феодосія, 98112)

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 22 січня 2008 року у справі
№2-29/14303-2007А (суддя О.І. Башилашвілі) відмовлено у задоволенні позову
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті
Феодосії в  Автономній Республіці Крим
про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Не
погодившись з постановою суду, позивач -
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,  в якій просить постанову господарського суду
першої інстанції скасувати.

Апеляційна
скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
24.03.2008 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Голика
В.С., у зв'язку з хворобою, на суддю Гоголя Ю.М.

Позивач
в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття в судове засідання суд
не повідомив. Про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним
чином - рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно
до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття
у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Крім
того, матеріалами справи підтверджується, що фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Так, даний факт підтверджується
довіреністю на представлення його інтересів, виданої ОСОБА_2, деклараціями за
2001, 2002, 2003 роки та додатками до даних декларацій, де зазначено саме цю
адресу. Крім того, матеріали справи містять договір на виконання ремонтних
робіт офісного приміщення від 21.01.2003, де було також зазначено адресу:
АДРЕСА_1. Більше того, під час апеляційного провадження у справі, Державною
податковою інспекцією в місті Феодосії в
Автономній Республіці Крим було представлено заяву  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, де він
просив списати з нього суму безнадійного податкового боргу у розмірі
32965,85грн. З даної заяви вбачається, що підприємець мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 (дана адреса зазначена власним почерком фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 у верхньому куті заяви).

За
таких обставин, судова колегія вважає за необхідне вказати, що фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 було повідомлено належним чином - рекомендованою
кореспонденцією про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи
відсутній жоден доказ про зміну адреси ОСОБА_1.

На
підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України,  розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

Як
свідчать матеріали справи, позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся
до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державної
податкової інспекції в місті Феодосія в Автономній Республіці Крим про визнання
податкового повідомлення - рішення №002049/1721/26-02/1/0 від 21.07.2004
нечинним.

Позивач
свої позовні вимоги мотивував тим, що у порушення вимог пункту 3 статті 11 і
статті 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні",
працівниками відповідача самостійно визначений чистий доход у сумі 29325,30грн.
за друге півріччя 2001  без врахування
первинних документів, що підтверджують витрати.

Крім
того, позивач вказує на той факт, що ним не було отримано спірне податкове
повідомлення -рішення.

Суд
першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Перевіривши
матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання
норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції
постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції,
позапланову документальну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 проведена з урахуванням вимог пункту б статті 3 Указу Президента
України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності"
з питань дотримання вимог податкового законодавства з сплати до бюджету
прибуткового податку з доходів від підприємницької діяльності за період з
01.07.2001 по 31.03.2003.

Підставою
для проведення позапланової перевірки, послужило ненадання у встановлений
термін позивачем обов'язкової звітності.

Позивач
з 01.07.2001 по 31.12.2001 здійснює діяльність з загальної системи
оподатковування.

Спеціальний
патент на період діяльності з 01.07.2001 по 31.12.2001 у Державної податковій
інспекції і місті Феодосії, позивач не одержував.

Згідно
з підпунктом б пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" податковими органами на підставі
декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році
доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших
відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Також,
підпунктом 2 пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" встановлено, що оподаткування доходів
громадян податковими органами здійснюється на підставі: декларацій громадян про
очікуваний (оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом
року доходи; матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими
органами; отриманих від підприємств, установ, організацій та фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності відомостей про нараховані та виплачені
платникам суми доходів і суми утриманих з них податків за формою, встановленою
центральним податковим органом.

Відповідно
до довідки Кримської філії відкритого акціонерного товариства
"Інпромбанк", отриманої на запит МГВПМ Державної податкової інспекції
в місті Феодосії (вих. №1641/26-01 від 10.06.2004) на розрахунковий рахунок
у банку, відкритий на ім'я приватного підприємця ОСОБА_1 надійшло:
17.08.2001  - 55000,00грн. і
05.10.2001  48480,00грн., що є його
доходом, отриманим у період з 01.07.2001 по 31.12.2001, не задекларованим у
Державній податковій інспекції в місті Феодосії.

Відповідно
до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян", оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто
різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами,
безпосередньо зв'язаними з одержанням доходу. Якщо дані витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при
проведенні остаточного розрахунку по нормах, визначених Інструкцією про
прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної
податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України за №64 від 09.06.1993.

Суд
першої інстанції встановив, що позивач представив під час перевірки договір без
номера від 02.07.2001 укладений з малим приватним підприємством "Дом"
на виконання ремонтно-будівельних робіт 1-го поверху будинку по вулиці Войкова
в місті Феодосії, довідку про вартість виконаних робіт усього на суму
103480,00грн., акт без дати приймання виконаних підрядних робіт. Оплата виконаних
робіт та витрати, позивачем документально не були підтверджені. При цьому під
час перевірки, позивач пояснив, що "одержав готівку по чековій книжці в
банку і віддав ці гроші субпідрядникові, якому саме не пам'ятаю, але пам'ятаю
ці гроші здавав у касу".

Сума
доходу, що підлягає оподатковуванню за ставкою, згідно з пунктом 7.1 статті 7
Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян" складає 77610,00грн., прибутковий податок визначений у сумі
29325,30грн., що відповідає даним перевірки.

Також,
суд першої інстанції встановив, що у порушення вимог статті 19 пункту 1
"б" Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок
з громадян", позивач не надав до Державної податкової інспекції декларацію
про доходи, отриманих з 01.01.2003  по
31.03.2003.

Крім
того, під час перевірки позивач представив договір без номера від
29.01.2003  укладений з приватним
підприємством "Фірма Артем" у виконання капітального ремонту
приміщень офісу по вулиці Чкалова (номер будинку відсутній) у місті Феодосії,
довідку про вартість виконаних робіт усього на суму 14996,00грн., акт без дати
приймання виконаних підрядних робіт. Оплата виконаних робіт та витрати понесені
позивачем, останній також не підтвердив.

Оригінали
документів, що підтверджують грошові взаєморозрахунки позивача за виконані
роботи субпідрядниками до перевірки не представлялися.

Сума
доходу, що підлягає оподатковуванню за ставкою, згідно з  пунктом 7.1 статті 7 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий податок громадян" №13-92 від
26.12.1992 складає 11250,00грн., прибутковий податок визначений у сумі
3640,55грн., що відповідає даним перевірки.

Так,
під час перевірки, були виявлені наступні порушення закону: підпункту  19.1
"а", "б"
статті    19    Декрету
Кабінету    Міністрів    України
"Про прибутковий податок з громадян" - не ведення обліку
доходів і витрат, не надання Державні податковій інспекції в місті Феодосії
декларації про доходи отриманих від підприємницької діяльності за період з
01.07.2001  по  31.12.2001
і  з  01.01.2003
по  31.03.2003   у результаті чого донараховано прибуткового
податку в сумі 32965,85грн.

Згідно
з статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

У
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

- з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

-
безсторонньо (неупереджено);

-добросовісно;

-розсудливо;

- з
дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

-пропорційно,   зокрема
з   дотриманням   необхідного
балансу   між   будь-якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

- з
урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Одним
з принципів адміністративного судочинства, передбачених статтею 7 Кодексу
адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до
статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному,
суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Як
вбачається з матеріалів справи, що позивач не представив суду оригіналів
документів, якими обґрунтовує свої вимоги.

На
підставі представлених доказів, які містяться в матеріалах справи, судова
колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції
про те, що  відсутні підстави для
задоволення позову, оскільки спірні рішення фактично прийнято відповідачем
відповідно до закону з урахуванням виявлених порушень закону позивачем.

При
викладених обставинах судова колегія Севастопольського апеляційного
господарського суду вважає, що постанову господарського суду Автономної Республіки
Крим  від 22 січня 2008 року у справі №
2-29/14303-2007А було прийнято з додержанням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим  від 22 січня 2008 року у справі №
2-29/14303-2007А  підлягає залишенню без
змін.

Керуючись статтями 195,
198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову
господарського суду Автономної Республіки Крим
від 22 січня 2008 року у справі № 2-29/14303-2007А залишити без змін.

2.Апеляційну
скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

3.Ухвалу
може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді