ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2008 р. Справа № 11/18/12/2300

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зарудяної Л.О.

суддів: Ляхевич А.А.

Пасічник С.С.

при секретарі Кулик О.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Матвєєвої В.А. - представника за довіреністю №238/10 від 29.12.2007р.,

від відповідача: Антощука О.А. - представника за довіреністю №25 від 08.01.2008р.,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

на рішення господарського суду Хмельницької області

від "01" квітня 2008 р. у справі № 11/18/12/2300 (суддя Д.Радченя)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія", м. Кам"янець-Подільський

про стягнення 748840,33 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 01.04.2008 р.у справі №11/18/12/2300 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ) до Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія" (м. Кам'янець-Подільський) задоволено частково.

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства „Тепловоденергія” м. Кам’янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123 () на користь Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” м. Київ, вул. Шолуденка, 1 () –154 698 грн. 88 коп. (сто п'ятдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто вісім гривень 88коп.) різниці від встановленого індексу інфляції, 1 546 грн. 99 коп. витрат по оплаті державного мита, та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні позову в частині стягнення пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач у справі подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних та відмови в задоволенні пені з підстав, зазначених у скарзі, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ДК "Газ України" в частині стягнення інфляційних та пені задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема тим, що при прийнятті рішення господарським судом неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального й процесуального права, а саме:

- порушено норми ст.ст.525,526,625 ЦК України,232 ГК України та 43 ГПК України;

- суд, частково задовольняючи вимоги про стягнення інфляційних, не наводить жодного правового обґрунтування;

- відповідач у своєму розрахунку не врахував роз"яснення ВАСУ від 03.04.1997 р. №62-97 р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та не врахував вартість поставки, яка була зроблена в жовтні 2004 р.;

- господарським судом Хмельницької області безпідставно та необґрунтовано зменшено суму збитків, завданих внаслідок інфляційних процесів, які були нараховані ДК "Газ України" відповідачу за прострочення виконання грошового зобов"язання;

- оскільки сторони вільні у визначенні умов договору, то вони мають право визначити порядок та термін, протягом якого здійснюється нарахування пені, що і було зроблено сторонами; позивач при нарахуванні пені керувався положеннями п.7.2 та п.7.5 договору і розраховував пеню за період з 14.04.2005 р. по 14.04.2006 р.;

- суд першої інстанції без достатніх правових підстав відмовив ДК "Газ України" в задоволенні позову в частині стягнення пені.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів й вимог скарги заперечив, вважаючи оскаржене рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідач не скористався передбаченим ч.1 ст.96 ГПК України правом надіслання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.96 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального й процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що в квітні 2006 р. Дочірня компанія "Газ України Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала до господарського суду Хмельницької області позовну заяву про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія" (вказану особу зазначено в якості відповідача) 370 876 грн. 76 коп. боргу за поставлений природний газ, 157 369 грн. 63 коп. пені, 171 646 грн. 27 коп. інфляційних, 48 947 грн. 67 коп. 3% річних (а.спр.4 -7, т.1).

Ухвалою від 06.05.2006 р. господарський суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі №12/2300 (а.спр.1, т.1).

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Шпак В.О.) від 14.06.2006р. позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ЗАТ „Тепловоденергія” м. Кам’янець-Подільський на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” м. Київ - 370 876 грн. 76 коп. основного боргу, 157 369 грн. 63 коп. пені, 154 698 грн. 88 коп. нарахувань за встановленим індексом інфляції, 48 947 грн. 67 коп. 3% річних, 7 318 грн. 93 коп. витрат по оплаті державного мита, 115 грн. 33 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено (а.спр.38,39, т.1).

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2006 р. рішення господарського суду в частині стягнення з ЗАТ “Тепловоденергія” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 370 876,76грн. основного боргу та 48 947,67грн. –3% річних залишено без змін, а в частині стягнення пені та різниці від встановленого індексу інфляції - скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області (а.спр.72,73, т.1).

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Саврій В.А.) від 25.01.2007р. позов задоволено частково, присуджено до стягнення з ЗАТ “Тепловоденергія” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 370 876грн. 76 коп. основного боргу, 157 369 грн. 63 коп. пені, 154 698грн. 88 коп. різниці від встановленого індексу інфляції, 48 947грн. 67 коп. 3% річних, 7 318грн. 93 коп. витрат по оплаті державного мита, 115 грн. 33 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено (а.спр.81,82, т.1).

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 25.07.2007р. рішення місцевого суду в частині стягнення 370 876,76грн. основного боргу, 48 947,67грн. 3% річних, 157 369,63грн. пені скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. Резолютивну частину рішення викладено в новій редакціїї, а саме присуджено до стягнення з ЗАТ “Тепловоденергія” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 154 698,88грн. інфляційних нарахувань та судові витрати (а.спр.113-115, т.1).

Не погоджуючись з даною постановою, позивач подав до ВГСУ касаційну скаргу.

В постанові від 24 грудня 2007 року колегія суддів Вищого господарського суду України, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення вимог касаційної скарги, оскільки, судами під час нового розгляду справи №18/12/2300, в порушення вимог ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України, не враховано вказівки, що містились в постанові касаційної інстанції від 30.10.2006р., якою рішення місцевого суду від 14.06.2006р в частині стягнення з ЗАТ “Тепловоденергія” 370 876,76грн. основного боргу та 48 947,67грн. 3% річних залишено без змін.

ВГСУ зазначив, що як суд першої, так і апеляційної інстанцій фактично розглянули в повному об'ємі заявлені вимоги, у зв'язку з чим ці рішення підлягають скасуванню з направленнями справи на новий розгляд для виконання вказівок, зазначених у постанові Вищого господарського суду України від 30.10.2006р.

Згідно з постановою ВГСУ від 24 грудня 2007 року постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 25.07.2007 р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 25.01.2007 р. у справі №18/12/2300 скасовано, а справу передано до господарського суду Хмельницької області для нового розгляду (а.спр.139,140, т.1).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.01.2008 р. справу ( якій присвоєно порядковий номер 11/12/18/2300 ) прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.спр.142, т.1).

Як вже зазначалось, рішенням від 01.04.2008 р. позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія" задоволено частково.

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства „Тепловоденергія” м. Кам’янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123 () на користь Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” м. Київ, вул. Шолуденка, 1 () –154 698 грн. 88 коп. (сто п'ятдесят чотири тисячі шістсот дев'яносто вісім гривень 88коп.) різниці від встановленого індексу інфляції, 1 546 грн. 99 коп. витрат по оплаті державного мита, та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні позову в частині стягнення пені відмовлено.

При цьому, місцевий суд з посиланням, зокрема на приписи ч.6 ст.232 ГК України зазначив, що строк позовної давності для правильного нарахування пені сплив, а здійснене позивачем нарахування пені за період з 14.04.2005р. по 14.04.2006р. не ґрунтується на чинному законодавстві.

Проаналізувавши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правомірним є нарахування 154 698 грн. 88коп. різниці від встановленого індексу інфляції за період з листопада 2004р. по лютий 2006р. (а.спр.157,158, т.1).

Судова колегія частково погоджується з рішенням господарського суду Хмельницької області, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2004р. між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ЗАТ "Тепловоденергія" (покупець) укладено договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення бюджетних установ та організацій, за №06/04-1123ТЕ-34 (його копія міститься на а.спр.18-22, т.1).

Відповідно до умов укладеного договору постачальник зобов'язався передати у власність покупцю в період з 01 жовтня 2004р. по 31 грудня 2004р. природний газ в обсязі до 21400000грн. , а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п.п.1.1.,2.1.).

Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому визначаються фактичні обсяги спожитого газу.

Не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним місяцем, покупець зобов'язується надати постачальнику два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця. Акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків (п.п.3.3.,3.4.).

Оплата здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок постачальника протягом місяця поставки 100% вартості фактично спожитих та протранспортованих обсягів газу.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті та про транспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за звітним місяця (п.п.6.1.).

Даний договір набирає чинності з 01 жовтня 2004р. і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2004р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.11.1.).

Взяті на себе зобов’язання постачальник належним чином виконав, передавши відповідачу протягом жовтня-грудня 2004р. природний газ в об’ємі 21688,934тис.куб.м. на загальну суму 4 554 676 грн. 14 коп., що підтверджується актами прийому-передачі газу (їх копії містяться на а.спр.23-25, т.1).

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав частково. Розрахунки за отриманий газ провів в сумі 4 183 799 грн. 38 коп.

Із позовної заяви вбачається, що позовними вимогами є стягнення з відповідача основного боргу за поставлений природний газ, пені, 3% річних, інфляційних.

Рішенням господарського суду Хмельницької області (суддя Шпак В.О.) від 14.06.2006р. позов задоволено частково, присуджено до стягнення з ЗАТ „Тепловоденергія” м. Кам’янець-Подільський на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” м. Київ –37 0876 грн. 76 коп. основного боргу, 157 369 грн. 63 коп. пені, 154 698 грн. 88 коп. різниці від встановленого індексу інфляції, 48 947 грн. 67 коп. 3% річних, 7 318 грн. 93 коп. витрат по оплаті державного мита, 115 грн. 33 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2006 р. рішення господарського суду Хмельницької області від 14.06.2006 р. у справі №12/2300 в частині стягнення з ЗАТ “Тепловоденергія” на користь ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 370 876,76грн. основного боргу та 48 947,67грн. - 3% річних залишено без змін, а в іншій частині ( стягнення пені, інфляційних ) - скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд. В частині стягнення судових витрат рішення також скасовано.

Зважаючи на наведене та приписи, встановлені Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2006 року, предметом розгляду у даній справі з врахуванням наведеного судового рішення, яке набрало законної сили, є вимога позивача про стягнення з відповідача нарахувань за встановленим індексом інфляції та пені.

Позивач нарахував відповідачу за період з 14.04.2005 р. по 14.04.2006 р. 157 369 грн. 63 коп. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань.

Судова колегія вважає правомірною саму вимогу про стягнення пені, однак частково не погоджується з розрахунком вказаної суми, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов"язання вчиняється у письмовій формі ( одним із видів забезпечення виконання зобов"язання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст. 546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору №06/04-1123ТЕ-34 від 03.11.2004р. сторони обумовили, що в разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.6.1. даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п.7.5. договору штраф та пеня нараховуються постачальником протягом одного року, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Судовою колегією встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 27.04.2006 р., про що свідчить відтиск поштового штемпеля на поштовому конверті про дату відправки кореспонденції (а.спр. 26 а, т.1).

Отже, на думку апеляційного суду, позивач з врахуванням п.п.7.2., 7.5. договору та ч.2 ст.258 ЦК України мав право нараховувати пеню за період з 27.04.2005 р. по 27.04.2006 р., а фактично нарахував її за період з 14.04.2005 р. по 14.04.2006 р.

Слід зазначити, що з 27.04.2005 р. по 09.08.2005р. (за 105 днів) розмір пені становить 62 836,29 грн. (розрахунок проведено апеляційним судом за такою формулою: 9 х2 :365 днів х 105 днів х 1 213 876,14 грн. (розмір простроченого платежу станом на 14.04.2005 р., який не змінився станом на 27.04.2005 р.) :100 ).

Апеляційний суд погоджується з розрахунком позивача розміру пені за період з 10.08.2005 р.

Всього пеня за період з 27.04.2005 р. по 14.04.2006 р. складає 149 589, 89 грн.

Судова колегія наголошує, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 6 ст.232 ГК України (норму матеріального права), згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Фактично сторони погодили інший період нарахування пені, а саме: в межах строку позовної давності ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, згідно з якою позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки ), тобто за весь період прострочки.

Отже, відсутні правові підстави для застосування положень ч.6 ст.232 ГК України.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що право на нарахування пені у позивача виникло з 10.01.2005 року і позивач, за наявності простроченого зобов’язання, згідно ЦК України вправі був нараховувати її до 10.07.2005 року та дійшов помилкового висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми пені за період, термін нарахування якої збіг відповідно до п.6 ст. 232 ГК України.

У відповідності з ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення.

В даній справі позовна давність застосовується, оскільки про її застосування заявлено відповідачем (додаткове обґрунтування за №2005 від 13.06.2006 р. відзиву на позовну заяву, відзив б/н на позовну заяву а.спр.35,36;143,144, т.1).

Оскільки місцевим судом в задоволенні позову про стягнення пені в сумі 149 589,89 грн. відмовлено безпідставно, оскаржене рішення в цій частині підлягає скасуванню ( як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права) з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині.

З відповідача слід стягнути на користь позивача 149 589, 89 грн. пені .

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних слід зазначити таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні в сумі 171 646 грн. 27 коп.

Апеляційний господарський суд погоджується з розрахунком вказаної суми інфляційних.

Суд першої інстанції помилково визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення інфляційних у сумі 154 698 грн. 88 коп. (слід зазначити, що вказана сума інфляційних відповідає розрахунку відповідача - а.спр.36, т.1).

Відповідачем та судом першої інстанції не враховано роз"яснення ВАСУ від 03.04.1997 р. №62-97 р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ".

З відповідача слід стягнути на користь позивача 171 646 грн. 27 коп. інфляційних.

Оскаржене рішення в цій частині підлягає зміні.

Слід зазначити, що оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то у відповідності з приписами ст.ст.49,99 ГПК України апеляційний суд покладає витрати з державного мита та послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До стягнення підлягають 7 410,70 грн. витрат по оплаті державного мита та 116,77 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (розрахунок проведено, виходячи із суми обґрунтованих позовних вимог, у т.ч. вимог про стягнення основного боргу та 3% річних).

Суд першої інстанції неправомірно стягнув інші суми; оскаржене рішення в частині стягнення судових витрат необхідно змінити.

Оскільки апеляційний суд лише частково погоджується з доводами скарги, вона підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національноїакціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ) - задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 01 квітня 2008 року у справі №11/18/12/2300 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені на суму 149589,89 грн., прийнявши нове рішення в цій частині про задоволення позову, та змінити в частині стягнення інфляційних, витрат зі сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду викласти в наступній редакції:

" Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Тепловоденергія" (м.Кам"янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123, код 32844038) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827) - 149589,89 грн. пені, 171646,27 грн. інфляційних, 7410,70 грн. витрат по оплаті державного мита, 116,77 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити."

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Хмельницької області

4. Справу №11/18/12/2300 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий - суддя: Зарудяна Л.О.

судді:

Ляхевич А.А.

Пасічник С.С.

Віддрук. 4 прим.:

-------------------------

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - в наряд