ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 р.

№ 5/719-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Гончарука П.А, Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Битмаркет"

на

рішення господарського суду Сумської області від 25 лютого 2008 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 травня 2008 року

у справі

№ 5/719-07

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Сумикомунтранс"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Битмаркет"

про

стягнення 2 734,12 грн.

участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача –не з’явився

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сумикомунтранс" звернулось до господарського суду Сумської області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Битмаркет" заборгованості за договором про участь у витратах надавача послуг по утриманню будинку та прибудинкової території від 01.06.2004 року у розмірі 15 158,88 грн.

01.02.2008 року позивачем було подано розрахунок основної заборгованості за договором та уточнений розрахунок пені і трьох відсотків річних, згідно яких загальна сума заборгованості станом на 30.09.2007 року була нарахована в розмірі 2 734,12 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 25 лютого 2008 року (суддя –В.Гудим), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 травня 2008 року (головуючий –Ю.Могилєвкін, судді –О.Плужник, С.Барбашова) позов задоволено частково. Стягнено з відповідача 2 171,28 грн. основної заборгованості, 367,42 грн. пені, 195,42 грн. трьох відсотків річних та судові витрати.

В касаційній скарзі ставиться питання про скасування постановлених у справі судових рішень у зв’язку з їх невідповідністю нормам матеріального і процесуального права та постановлення нового рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено господарськими судами, 01.06.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у витратах надавача послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку, який знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 8, а також прибудинкової території, а відповідач приймає участь в затратах позивача на виконання вказаних робіт пропорційно займаній ним площі в даному будинку. Користувач займає приміщення загальною площею 753, 92 грн. (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 2.2.3 договору відповідач взяв на себе зобов`язання не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, вносити оплату на рахунок позивача за надання послуг.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання по виконання грошового зобов`язання по договору належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 30.09.2007 року розмір основної заборгованості склав 2 171,28 грн.

Відповідачем факт відсутності заборгованості, в порядку статей 33, 34 ГПК України, спростовано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого та апеляційного господарського судів щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 2 171, 28 грн.

Однак, із стягненням пені у розмірі 367,42 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 195,42 грн. колегія погодитись суддів не може, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки.

Частина 3 статті 549 ЦК України визначає що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В розумінні частина 1 статті 230 ГК України пеня є видом штрафних санкцій вигляді грошової суми яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Водночас, при винесенні судових рішень, місцевий та апеляційні господарські суди виходили із розрахунку пені та трьох відсотків річних, поданого позивачем (а.с. 22).

Зазначений розрахунок свідчить, що стягнену судами пеню у розмірі 367,42грн., в порушення статті 232 ГК України, було нараховано за 1 рік (період з 01.10.2006 р. по 30.09.2007 року). При цьому, основну суму боргу, з якого вираховувалась пеня, було зазначено у розмірі 2 171,28 грн. Згідно із розрахунком основної заборгованості, відповідач припинив виконання грошових зобов`язань, починаючи з листопада 2006 року, внаслідок чого розмір заборгованості збільшувався щомісячно на 180,94 грн. і 2 171,28 грн. становив лише у вересні 2007 року.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним стягнення трьох відсотків річних за три роки, оскільки прострочення з оплати відповідачем послуг становить один рік.

Борг у розмірі 2 171,28 грн., на який нараховані 3% річних, утворився лише у жовтні 2007 р.

Враховуючи наведене, в частині стягнення 367,42 грн. пені та 195,42 грн. 3% річних, рішення господарського суду Сумської області від 25 лютого 2008 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 19 травня 2008 року підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Битмаркет" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 25 лютого 2008 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 травня 2008 року у справі за № 5/719-07 в частині стягнення 367,42 грн. пені та 195,42 грн. трьох відсотків річних скасувати і справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В решті рішення господарського суду Сумської області від 25 лютого 2008 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19 травня 2008 року у справі за № 5/719-07 залишити без змін.

Головуючий, суддя

В.Дерепа

Суддя

П. Гончарук

Суддя

Л.Стратієнко