ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"17" червня 2008 р.

Справа № 4/188

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,розглянув справу № 4/188 за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В. Час прийняття 14 год. 35 хв.

за позовом: управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Жовтнева, 62,

до відповідача: Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод”, 26200, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Промислова, 1,

про стягнення 701, 96 грн. заборгованості по пільгових пенсіях

Представники сторін:

Від позивача - участі не брав;

Від відповідача - участі не брав;

Про час та місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені Повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень сторонам повернуті до суду з відмітками про їх вручення адресатам 20.05.2008 року.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по виплаті та доставці пільгових пенсій за квітень 2008 року в розмірі 701 грн. 96 коп.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши правовідносини, що виникли між сторонами та надавши їм правову оцінку, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Збір на обов’язкове державне пенсійне страхування входить до переліку загальнодержавних податків і зборів, що є обов’язковими платежами встановлених ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування”. Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що платники податків і зборів зобов’язані сплачувати належні суми податків і зборів у встановлений законом термін.

Згідно Закону України ”Про пенсійне забезпечення”, підпункту 4.2.2 пункту 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, розділом 7 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, інших платежів а також обліку їх надходження до ПФУ затвердженою постановою правління ПФУ від 19.10.01р., Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” відповідач є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування і об’єктом оподаткування для відповідача є фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів „б” - „з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” до досягнення працівниками пенсійного віку.

Розмір збору для підприємств визначається органами ПФУ щорічно, до 20 січня поточного року.

Згідно розрахунку, поданого позивачем, заборгованість відповідача по пільгових пенсіях і поштовому збору за період за квітень 2008 року складає 701 грн. 96 коп.

Вказана сума заборгованості підтверджена звітами про нарахування збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших надходжень та витрачання коштів пенсійного фонду, розрахунками про фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, довідками про виплачені пенсії та про сплату поштового збору (а.с. 7).

Від позивача та відповідача не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Доказів погашення суми боргу в повному обсязі відповідачем не подано.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази, суд приходить до переконання про обґрунтованість та законність вимог позивача, які підлягають до повного задоволення. Натомість, господарським судом дається правова оцінка тому факту, що в провадженні господарського суду Кіровоградської області перебуває справа № 9/70 про банкрутство відповідача, однак вказана обставина не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог враховуючи наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 08.04.05 року порушено провадження у справі № 9/70 про визнання банкрутом Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод”, 26200, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Промислова, 1, та в офіційних друкованих засобах масової інформації 07.04.2006 року опубліковано оголошення про банкрутство боржника.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Згідно ч. 2. ст. 14 Закону зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Правові наслідки для осіб, які не звернулись в установлений термін зі своїми вимогами, визначені в п. 5 ст. 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а саме: їх вимоги не розглядаються і вважаються погашеними. Однак, до стягнення заявлено заборгованість по оплаті витрат на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій за квітень 2008 року, тобто вимоги є поточними, а не конкурсними і дія вказаних приписів Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” на вказані вимоги не розповсюджується.

Враховуючи правовий статус органів Пенсійного Фонду України та його структурних підрозділів, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем надано безспірні докази про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення його права.

На підставі викладеного, керуючись Законами України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про пенсійне забезпечення”, ст.ст. 160, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства “Маловисківський спиртовий завод”, 26200, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Промислова, 1, (р/р 1108 в Кіровоградському Головному відділені Промінвестбанку, р/р 28 в Кіровоградському відділені Ексімбанку, код 00374982, МФО 323389) на користь управління Пенсійного фонду України в Маловисківському районі, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Жовтнева, 62 (р/р 41 в м. Кіровоград Облуправління ОБ (ЦКЗ ОБ), код 20650102, МФО 323475) заборгованість по оплаті витрат на виплату і доставку призначених на пільгових умовах пенсій в розмірі 701 грн. 96 коп.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 17 червня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько