ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р.

№ 21/273

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

на постанову

від 08.04.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 21/273 господарського суду Полтавської області

за позовом

Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до

1.ЗАТ транснаціональної фінансово-промислової нафтової компанії "Укртатнафта"

2.ЗАТ "Торговий дім "Укртатнафта"

3-тя особа без самостійних вимог на боці другого відповідача

Львівська державна залізниця

про

стягнення грошових коштів

у справі взяли участь представники

позивача: Басюк Т.Л., довірю у справі

відповідача-1: Кожарін С.В.. довір. у справі

відповідача-2: Полоненко О.А., довір. від 25.04.08 №20

3-ої особи: Бухеник І.Б., довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.01.2008 (суддя Тимченко Б.П.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.04.2008 (судді: Г. Мостова, Т. Писана, І. Фаловська), в задоволенні позовних вимог про стягнення з ЗАТ транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" вартості недостачі дизельного палива у сумі 31567,23 грн. відмовлено з підстав порушення позивачем порядку приймання нафтопродуктів за кількістю та не надання суду належних доказів недостачі.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові акти та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Під час приймання вантажу Львівською залізницею виявлено розбіжність між показниками за відвантажувальними документами та фактичною наявністю продукції, що зафіксовано комерційними актами від28.02.05 АЧ №808577/3, від 04.04.05 АЧ №829250/2. Скаржник вважає, що рішенням по іншій справі № 4/1508-12/274 за позовом ДП "Укрзалізничпостач" до ДТГО "Львівська залізниця", 3-я особа ЗАТ ТНФПНК "Укртатнафта" встановлений факт постачання продукції в меншій кількості, ніж вказано в залізничних накладних, за якими вантаж надійшов на адресу Львівської залізниці. Не зважаючи на це, суди попередніх інстанцій не застосували ст. 35 Господарського процесуального кодексу України та не виконали вимоги ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Крім цього безпідставно не застосовані ст. ст. 334, 509, 525, 526, 664, 670 ЦК України; ст. ст. 173, 266 ГК України.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Попередні судові інстанції встановили наступне.

27.12.04р. між першим відповідачем та позивачем був укладений Договір № ЦХП -14-00205-01 (далі по тексту - Договір), за яким позивач купує у АТ "Укртатнафта" нафтопродукти.

Перший Відповідач зобов'язався передати нафтопродукти, а позивач - оплатити та прийняти нафтопродукти (п. 1.1 Договору).

Пункт 3.1 Договору передбачає, що поставка нафтопродуктів здійснюються АТ "Укртатнафта" залізничним транспортом загального користування на умовах ІНКОТЕРМС 2000 FСА (Франко - перевізник) станція відправлення.

Датою поставки (відповідно до п. 3.6 Договору) нафтопродуктів вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній, на адресу одержувача, яка вказується в рознарядці покупця.

Вантажовідправником по цьому договору, є ЗАТ "Торговий Дім "Укртатнафта" (п. 3.3 Договору).

22.02.05р. на виконання умов договору позивачу було відвантажено дизельне паливо в вагоно-цистерні № 77201473, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 43189853 від 22.02.05р., відвантажувальною відомістю від 22.02.05р. та рахунком-фактурою №10639 від 23.02.05р.

Також, 30.03.05р. на виконання умов Договору позивачу було відвантажено дизельне паливо в вагоно-цистерні №74013913, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу №43193109 від 30.03.2005р., відвантажувальною відомістю від 29.03.2005р. та рахунком-фактурою №19634 від 31.03.2005р.

За приписом ч. 2 ст. 664 ЦК України, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов’язок продавця передати товар покупцеві, обов’язок продавця передати товар вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв’язку для доставки покупцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Спір між сторонами виник з приводу недостачі вантажу в вагоні-цистерні №77201473 що надійшов на адресу позивача, зафіксовану Львівською залізницею в комерційному акті від 28.02.05 серії АЧ №808573/3, який засвідчив недостачу дизпалива в кількості 5892 кг, в вагоні-цистерні №74013913, зафіксовану в комерційному акті від 04.04.05 акт АЧ №829250/2, який засвідчив недостачу дизпалива в кількості 5391 кг.

Статтею А.4 Правил Інкотермс–2000 встановлено, що продавець зобов’язаний передати товар перевізнику, або іншій особі, призначеній покупцем, у названому місті у день чи у межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Відповідно до п.3.1 договору поставки від 27.12.04 Постачальник (відповідач) здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (Франко-перевізник) станція відправлення вказується в додатку №1 до цього договору, із подальшим направленням за реквізитами одержувача, які вказуються у рознарядці Покупця (позивача).           Вантажовідправником товару за договором є ЗАТ “Торговий дім “Укртатнафта”.

На виконання умов договору № 2570/10 від 01.07.99р. (надалі Договір) між ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»та АТ «Укртатнафта», предметом якого є надання послуг по оформленню прийманню, відвантаженню вантажів по договорам замовника (АТ «Укртатнафта») з третіми особами по території України, ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»уклало від свого імені договір перевезення нафтопродуктів в цистернах №№77201473 та №74013913 з Південною залізницею.

Згідно п. 2.1.1. укладення Договору перевезення із залізницею є обов'язком ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»до Договору.

Факт укладення договору перевезення ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»із Південною залізницею підтверджується залізничними накладними №43193109 від 30.03.05 та №4318953 від 22.02.05; квитанціями про прийманні вантажу до перевезення №43193109 від 30.03.05 та №43189853 від 22.02.05, а також відомостями номерів ЗПП від 30.03.05, 22.02.05р.

Факт належного виконання своїх обов'язків по Договору з боку ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»підтверджується квитанціями про приймання вантажу до перевезення № 43193109 від 30.03.05 та №43189853 від 22.02.05р.

Згідно п. 4.2. Договору АТ «Укртатнафта»здійснює передачу нафтопродукту ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»шляхом завантаження в залізничні цистерни.

Факт відповідності маси дизельного палива зазначеної в перевізних документах масі фактично завантаженій АТ «Укртатнафта»в цистерни №№77201473 та №74013913 підтверджується квитанціями зважування від 22.02.05 та 29-30.03.05 на інформаційно-вимірювальній системі "SCALEX-2200", яка спеціально призначена для зважування вагоно-цистерн без розчеплення під час руху та була повірена на момент визначення маси нафтопродуктів, що підтверджується свідоцтвом про державну повірку № 210-1 від 07.10.04р. та вивантажувальними відомостями від 22.02.05р. та 29.03.05р.

Попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач, АТ "Укртатнафта" не є ні перевізником, ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем. А тому АТ „Укртатнафта" є неналежним відповідачем. АТ „Укртатнафта" виконало свої зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору, передавши товар вантажовідправнику внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог стосовно першого відповідача відсутні.

Згідно положень пункту 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності з пунктом 4 Правил складання актів на вантаж, що перебуває у дорозі, комерційні акти складаються у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані в цьому пункті термін, вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби. Про складені на попутних станціях комерційні акти робиться відмітка на зворотньому боці накладної.

При видачі вантажу залізницею було виявлено його недостачу всупереч документів вантажовідправника , яка було оформлена комерційними актами.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що позивачем були порушені вимоги єдиного порядку приймання нафтопродуктів за кількістю, що надійшли залізницею, та встановлені пунктами 4.1.3.19, 4.1.3.21 «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, обліку і відпуску нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України»№81/38/101/235/122 від 12.04.98р. (надалі-Інструкція) відповідно до яких на всі нафтопродукти, які надійшли залізницею повинен складатися «Акт приймання нафтопродуктів за кількістю»за формою № 5-НП (Додаток 5 Інструкції).

Наведені вище вимоги Інструкції позивачем були повністю проігноровані в зв'язку з чим керівником позивача не було призначено комісію з осіб, громадських представників, затверджених наказом по підприємству та рішенням профкому, для виконання робіт з приймання нафтопродуктів.

Акт приймання нафтопродуктів за кількістю за формою 5-НП в день їх надходження в цистернах №№ 79559860, 79562088, 79555314 на станцію призначення не складався, після виявлення недостачі не було припинено приймання нафтопродуктів та не викликано представника вантажовідправника - ЗАТ «Торговий дім «Укртатнафта»для участі в прийманні нафтопродуктів та складання двостороннього акта.

Відповідно до п. 4.4. Договору поставки нафтопродуктів № ЦПХ -14 -02005-01 від 27 .12.2004 року укладеного між АТ «Укртатнафта»та ДПМТЗ «Укрзалізничпостач»покупець (ДПМТЗ «Укрзалізничпостач») здійснює приймання нафтопродуктів у порядку передбаченому Інструкцією № 81 із складанням Акта 5-НП.

Комерційні акти не можуть бути належним доказом наявності недостачі, оскільки як вже вказувалося єдиним документом є Акт приймання нафтопродуктів за кількістю 5-НП передбачений Інструкцією № 81, яка встановлює єдиний порядок приймання нафтопродуктів.

Посилання скаржника на незастосування судами ст. 35 ГПК України колегією суддів до уваги не приймається, оскільки постановою ВГСУ від 12.07.07 у справі №4/1508-12/274 було зазначено, що продукція прибула на станцію призначення Львівської залізниці без слідів втрати та розкрадання, у непошкодженому рухомому складі, що є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за нестачу вантажу.

Доводи скаржника про безпідставне незастосування судом ст.ст. 334, 509, 525, 526,664, 670 ЦК України, ст.ст. 173,266 ЦК України колегія суддів до уваги не приймає. По-перше, скаржник не вказав конкретно в чому полягає порушення судом перерахованих ним норм. Вказані норми регулюють момент набуття права власності за договором, загальні положення про зобов’язання; правовідносини по договору купівлі-продажу, а також предмет, кількість і асортимент поставки. По-друге, в даному випадку суди правильно керувалися Статутом залізниць України. Відповідно Статуту претензії з приводу перевезень можуть бути пред’явлені залізниці, вантажовідправнику або уповноваженим на це особам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що компанія "Укртатнафта" не є перевізником, вантажовідправником. Тому в позові до компанії відмовлено обгрунтовано.

Порядок приймання нафтопродуктів, що надійшли залізничним транспортом, порушив позивач. Саме ним не виконані умови договору (п.4.4) де зазначено, що покупець приймання товару за кількістю, що прийшов в залізничній цистерні, здійснює у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 2.04.98 із складанням акта за формою № 5-НП.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів про неналежне виконання відповідачем умов договору поставки та передачу перевізнику продукції в кількості, меншій, ніж зазначено в залізничній накладній.

Враховуючи, що у відповідності зі ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, доводи касаційної скарги, які стосуються оцінки доказів слід залишити поза увагою.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова апеляційної інстанції є обґрунтованою та відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 15.01.2008 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.04.2008 у справі № 21/273 - без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун