ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18 червня 2008 р., 10 год. 00 хв.                                                  Справа № 8/66

Суддя – В.С. Русняк

Секретар судового засідання - помічник судді – Н.Ю. Рабцун

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Чоп-Транс-1”, м. Чоп

до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі, м. Ужгород

про визнання нечинними та скасування вимоги УПФ України в Ужгородському районі від 04.01.2008 р. про сплату боргу на суму 202092,39грн. та рішення №319 від 06.11.07 про застосування фінансової санкції за донарахування органом ПФ України сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків на суму 203157,19 грн.

Представники:

Від позивача –Батрин В.В. –представник, довіреність №001/08 від 24.03.08;

Від відповідача –Печкар А.А. –заступник начальника - начальник відділу обліку надходження платежів, довіреність №1745/01 від 23.07.07;

–Діус Н.І. –головний спеціаліст юрисконсульт, довіреність №1817/01 від 01.08.07

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „Чоп-Транс-1”, м. Чоп заявлено позов до Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі, м. Ужгород про визнання нечинними та скасування вимоги УПФ України в Ужгородському районі від 04.01.2008 р. про сплату боргу на суму 202092,39грн. та рішення №319 від 06.11.07 про застосування фінансової санкції за донарахування органом ПФ України сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків на суму 203157,19 грн.

Позивач подав до суду позовну заяву про визнання нечинним та скасування вимоги Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі, м. Ужгород про сплату боргу від 04.01.2008 р. №Ю-870 на суму 202092,39 грн. та рішення №319 від 06.11.2007 р. про застосування фінансової санкції за донарахування органом Пенсійного фонду України сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків на суму 203157,19 грн. мотивуючи свої вимоги зокрема тим, що він не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплату цього збору для нього замінено сплатою єдиного податку.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на правомірність та законність своїх дій.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно до п. 3 ст. 160 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду України в Ужгородському районі з 27 по 28 вересня 2007 р. була проведена позапланова перевірка правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов’язання зі збору та страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування Товариства з обмеженою відповідальністю „Чоп-Транс-1”, м. Чоп.

За результатами вказаної перевірки було складено акт від 02.10.2007 р. б/н, в якому зазначено, що в результаті перевірки позивачу донараховано зобов’язання зі збору 2,52 грн.; донараховано страхових внесків –202092,39грн.

Оскільки в рахунок сплати страхових внесків зараховано 42% від сплаченого єдиного податку на загальну суму 51468,49 грн., то згідно з актом перевірки, недоїмка зі сплати страхових внесків становить 150623,90 грн. станом на 01.09.2007 р.

На підставі акту перевірки Управлінням Пенсійного фонду України в Ужгородському районі сформовано та надіслано позивачу вимогу №Ю-870 від 04.01.2007 р. про сплату боргу на суму 202092,39 грн. та застосувало до нього фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за які донараховано ці суми на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, що становить 203157,19грн. згідно рішення №319 від 06.11.2007р.

Не погоджуючись з висновками, викладеними в акті перевірки, з вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій, ТОВ „Чоп-Транс-1” звернулось до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зі скаргою. 21.11.2007 р. Головне УПФУ в Закарпатській області надіслало подану до нього скаргу в частині оскарження вимоги про сплату недоїмки до Управління ПФУ в Ужгородському районі.

В частині скарги, щодо оскарження рішень начальника управління ПФУ в Ужгородському районі №319 та №320 від 06.11.2007 р. Головним Управлінням ПФУ в Закарпатській області 06.12.2007 р. було прийнято рішення про продовження строків розгляду скарги до 17.01.2008 року.

08 січня 2008 року заступником начальника головного управління прийняте рішення №316/07 про результати розгляду скарги на рішення начальника управління ПФУ в Ужгородському районі про застосування фінансових санкцій, яким скарга директора ТОВ „Чоп-Транс-1” задоволена частково: рішення №319 від 6 листопада 2007 року про застосування фінансової санкції в сумі 203157,19 грн. –залишене в силі, а рішення №320 від 6 листопада 2007 року про застосування фінансової санкції в сумі 75654,84 грн. за несплату авансових платежів із страхових внесків –скасована.

Вказане рішення 8 січня 2008 року оскаржене до Пенсійного фонду України.

11 лютого 2008 року першим заступником Голови правління Пенсійного фонду України, прийнято рішення №2342/09-10 про результати розгляду скарги яким рішення управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області про застосування фінансових санкцій №319 від 06.11.2007 року в розмірі 203157,19 грн. залишено без змін, а скарга Товариства –без задоволення; виконання цього рішення за період з 2004 року по 1 квартал 2005 року тимчасово зупинене.

28 листопада 2007 року начальником управління ПФУ в Ужгородському районі прийнято рішення про залишення вимоги про сплату недоїмки без змін, а заяви без задоволення.

Непогоджуючись з цим рішенням ТОВ „Чоп-Транс-1” 7 грудня 2007 року оскаржило його до Головного управління ПФУ в Закарпатській області.

24 грудня 2007 року заступником начальника головного управління прийняте рішення про результати розгляду скарги, яким скарга директора ТОВ „Чоп-Транс-1” задоволена частково, вимога про сплату боргу №Ю-870 в сумі 147242,65 грн. та рішення управління ПФУ в Ужгородському районі від 28 листопада 2007 року №2894/01 скасовані. Разом з тим, управління ПФУ в Ужгородському районі зобов’язано винести нову вимогу з урахуванням цього рішення.

На виконання цієї вказівки, 4 січня 2008 року, начальник Управління ПФУ в Ужгородському районі підписала нову вимогу про сплату боргу на суму 202092,39 грн.

Вимога, в черговий раз, 19 січня 2008 року була оскаржена до головного управління ПФ в Закарпатській області, головне управління направило її для узгодження до управління ПФ в Ужгородському районі, начальник цього управління рішенням №0580/01 від 5 лютого 2008 року відмовила в задоволенні вимог ТОВ „Чоп-Транс-1” викладених у первинній скарзі та залишила вимогу про сплату боргу №870 від 4 січня 2008 року без змін.

15 лютого 2008 року ТОВ „Чоп-Транс-1” оскаржило це рішення до головного управління ПФ України в Закарпатській області.

21 лютого 2008 року заступником начальника головного управління прийняте рішення про результати розгляду скарги, яким скарга директор ТОВ „Чоп-Транс-1” залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу №Ю-870 в сумі 202092,39 грн. та рішення управління ПФ України в Ужгородському районі від 5 лютого 2008 року №580/01 прийняте за результатами розгляду скарги –залишено без змін.

Оцінивши подані до справи документи на предмет їх допустимості та доказової сили, суд дійшов до слідуючи висновків.

Щодо оспорюваної вимоги управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі №Ю-870 від 04.01.2008 р. про сплату боргу на суму 202052,39 грн.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 54849,74 грн., оскільки при формуванні вказаної вимоги відповідачем не було враховано акт перевірки від 02.10.2007 р. де чітко зазначено, що в рахунок сплати страхових внесків позивачу зараховано 42% від сплаченого єдиного податку на загальну суму 51468,49 грн. і недоплата становить 150623,90 грн. та не враховано суму 3744,15 грн. сплачену позивачем за період вересень –жовтень 2007 року, що підтверджується розрахунком та банківськими виписками наданими самим відповідачем, тобто фактична заборгованість позивача становить не 202092,39грн., а 147242,65 грн. Враховуючи викладене, вимога №Ю-870 від 04.01.2008 р. про сплату боргу в частині нарахування заборгованості на суму 54849,74 грн. підлягає скасуванню.

Щодо оспорюваного рішення про застосування штрафних санкцій №319 від 06.11.2007 р. на суму 203157,19 грн. позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 116446,94 грн., оскільки згідно розрахунку відповідача штрафних санкцій із фактичної суми боргу, яка склалась на день перевірки 150623,90 грн. розрахунок відсотків за кожний податковий період для застосування штрафних санкцій за період з 2004 року по серпень включно 2007 р. становить 145478,40 грн. мінус 58768,17 грн. нарахованого штрафу за 2004 рік, оскільки згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.03.2005 р. №58-р заборонено до платників єдиного та фіксованого податку застосування санкцій за період 2004 р. –І квартал 2008 року.

Також 16.03.2006 р. Верховною Радою України було прийнято Закон №3583-15 від 16.03.2006 р. „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності”, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 р. – І кварталу 2005 року”. Частиною першою цього Закону визначено про кошти, які були сплачені в складі податків, але не були зараховані на рахунки Пенсійного фонду України в 2004 –І кварталі 2005 років не вважаються заборгованістю.

Донарахування та фінансові санкції до суб’єктів господарської діяльності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 р. –І кварталі 2005 року не застосовуються (ст. 2 Закону №3583-15).

В іншій частині позовних вимог в позові слід відмовити виходячи з наступного.

Статтею 5 Закону України №1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються:

·          принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

·          коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню;

·          перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки;

·          порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків;

·          стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 ст. 11 Закону України №1058-ІV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб –суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб –суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством

Згідно з п. 1 ст. 14 Закону України №1058-ІV страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов’язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У ст. 18 Закону України №1058-ІV зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору обов’язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України від 26.06.97 №400/97-ВР „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, яким, як і Законом України №1058-ІV, не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Отже, обов’язок сплачувати страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Указ Президента №727/98 регулює питання оподаткування суб’єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами ст. 15 Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV до приведення законодавства у відповідність із цим законом закони України та інші нормативні-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Положення ст. 6 зазначеного Указу про звільнення суб’єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, страхування, суперечить закону і застосуванню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 158 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Вимогу Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі №Ю-870 від 04.01.2008 р. про сплату боргу на суму 202092,39 грн. скасувати, в частині нарахування боргу на суму 54849,74 грн.

3.          Рішення Управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі №319 від 06.11.2007 року про застосування фінансових санкцій на суму 203157,19 грн. скасувати, в частині нарахування штрафу на суму 116446,94 грн.

4.          В іншій частині позову відмовити.

5.          Повний текст постанови виготовлений і підписаний 20.06.2008 р.

6.          Постанова набирає законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст. 186 КАС України.

Суддя В.С. Русняк