РІШЕННЯ

"11" серпня 2008 р.

Справа № 8/65-1255

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув матеріали справи:

за позовом: Селянського фермерського господарства «Нічлава», с. Великі Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області

до відповідача: Державного підприємства «Кобиловолоцький спиртзавод», с. Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області

третя особа на стороні відповідача: Приватного підприємства «Зерно-8», вул. Грецька, 1/9, м. Одеса (вул. Корольова, 92А, м. Одеса)

про: стягнення заборгованості в сумі 28 037,49 грн.

За участю представників:

Позивача: не з’явився

Відповідача: Славіча А. В. –представника, доручення № 434 від 03.10.2007 р.

Третьої особи на стороні відповідача: не з’явився

В судових засіданнях присутнім представникам сторін роз’яснювались їх процесуальні права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового засідання не здійснюється.

Суть справи:

Селянське фермерське господарство «Нічлава», с. Великі Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області, надалі позивач, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Кобиловолоцький спиртзавод», с. Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області, надалі відповідач, заборгованості в сумі 28 037,49 грн. В якості третьої особи на стороні відповідача позивачем вказано Приватне підприємство «Зерно-8», м. Одеса.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов’язання виконав не належним чином, зокрема всупереч вимогам ст. 692 ЦК України не здійснив оплату за товар після його прийняття, а саме за вологу кукурудзу у кількості 63 170 кг. на загальну суму 20 214, 40 грн. Заборгованість відповідача позивач оцінює на суму 28 037, 49 грн., з якої 20 214, 40 грн. –основний борг, 6 509,05 грн. –інфляційні збитки та 1 314, 04 грн. –3% річних.

В підтвердження викладеного додає розрахунок заборгованості, довідку ДП «Кобиловолоцького спиртзаводу»за № 182 від 05.05.2006 р., платіжне доручення № 312 від 28.11.2005 р., лист ПП «Зерно-8»№ 512 від 17.11.2005 р., виписку з особового рахунку, накладні № 120 від 01.01.2005 р., № 121 від 01.11.2005 р., № 122 від 01.11.2005 р., № 123 від 01.11.2005 р., № 124 від 02.11.2005 р.,№ 125 від 02.11.2005 р., № 127 від 03.11.2005 р., № 128 від 04.11.2005 р., № 129 від 04.11.2005 р., інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивач по справі явки уповноваженого представника в судове засідання 11.08.2008 р. не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в порядку статті 64 ГПК України (повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення за № 1836006 від 07.07.2008р., врученого відповідачу 09.07.2008р. знаходиться в матеріалах справи), проте витребувані ухвалою суду документи представив.

Згідно представленого відповідачем відзиву на позов за № 597 від 17.04.2008р., підтриманого його повноважним представником в судових засіданнях ДП «Кобиловолоцький спиртзавод»позовних вимог не визнає, вважає їх безпідставними та таким, що не підлягають до задоволення. Стверджує, що ДП "Кобиловолоцький спиртзавод" в 2005 році не мало господарських стосунків з СФГ „Нічлава”, а відповідно у нього і не виникало жодних господарських зобов`язань перед позивачем. Натомість зазначає, що між ДП "Кобиловолоцький спиртзавод" (відповідачем) та ПП «Зерно –8»(третьою особою) був укладений договір на поставку продукції від 28.09.2005 р., на виконання умов якого продукція з господарств Тернопільської області, у т.ч. і та, яка є предметом даного судового розгляду поступала на ДП "Кобиловолоцький спиртзавод" для ПП «Зерно –8». Як свідчать представлені ним документи, директор ПП «Зерно - 8»був присутній при транспортуванні та здачі кожної партії продукції по даному договору , приймав участь при проведенні аналізів якості сировини. А відтак, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні відповідача в судові засідання не прибув, витребуваних судом доказів не подав, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином в порядку ст. 64 ГПК України (ухвали суду направлялись судом як на адресу вказану позивачем у позовній заяві, так і на адресу, яка зазначена самим ПП «Зерно –8»у договорі від 28.09.2005 р.).

Ухвалою господарського суду від 12.05.2008 р. за згодою сторін продовжено строк вирішення спору по справі № 8/65-1255 на 3 (три) місяці, до 27 серпня 2008 р.

Зважаючи на те, що явка представників сторін не визнавалась судом обов’язковою, справа розглядається без участі повноважного представника позивача та третьої особи відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, оглянувши у судових засіданнях оригінали документів, заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, дослідивши норми чинного законодавства України, суд встановив:

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права і обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно тверджень позивача, Селянським фермерським господарством «Нічлава»за накладними № 120 від 01.01.2005 р., № 121 від 01.11.2005 р., № 122 від 01.11.2005 р., № 123 від 01.11.2005 р., № 124 від 02.11.2005 р., № 125 від 02.11.2005 р., № 127 від 03.11.2005 р., № 128 від 04.11.2005 р., № 129 від 04.11.2005 р. було здано на Державне підприємство «Кобиловолоцький спиртзавод», с. Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області на картку ПП «Зерно -8», м. Одеса товар - вологу кукурудзу у кількості 63 170 кг. на загальну суму 20 214,40 грн.

При цьому, зазначає, що дані дії були вчинені на підставі усної домовленості з відповідачем, на підтвердження яких останній видав довідку № 182 від 05.05.2006 р., зі змісту якої вбачається, що за листопад місяць 2005 року від СФГ «Нічлава»для ПП «Зерно –8»надійшло 63170 кг вологої кукурудзи по ціні 320 грн. за 1 тону на суму 20214,40 грн.

Позивач вважає, що між ним і відповідачем у справі виникли зобов’язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним и використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В зв’язку з цим, з посиланням на ст. 692 ЦК України, зазначає, що покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб’єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Оскільки строк оплати вартості зданого товару сторонами встановлений не був, в порядку ст. 530 ЦК України Селянським фермерським господарством «Нічлава»на адресу Державного підприємства «Кобиловолоцький спиртзавод»було надіслано вимогу № 15 від 26.03.2008 р. про сплату в семиденний строк заборгованості в сумі 20214,40 грн., яка останнім залишена без реагування та задоволення.

Згідно п. 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 р. та зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318 (далі –Інструкція), встановлено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно –матеріальні цінності відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів. Про використання довіреності або повернення невикористаної довіреності у журналі реєстрації довіреностей робиться відмітка про номери документів (накладних, актів тощо) на одержані цінності або про дату повернення довіреності. Повернуті невикористані довіреності гасяться надписом «невикористана»і зберігаються протягом строку, встановленого для зберігання первинних документів (п. 10 Інструкції).

У відповідності п 13 даної Інструкції після закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреність разом з документами на відпуск цінностей працівникам, на яких покладено обов’язки з ведення бухгалтерського обліку.

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ-накладну-вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей, і відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для її бухгалтерського обліку.

Згідно п. 12 Інструкції забороняється відпускати цінності в разі подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами та у випадку закінчення строку дії довіреності.

Суд зазначає, що згідно вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яка передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо –безпосередньо після її закінчення, можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте, позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не представлено витребувані ухвалами суду довіреності (довіреність), за якими згідно накладних № 120 від 01.01.2005 р., № 121 від 01.11.2005 р., № 122 від 01.11.2005 р., № 123 від 01.11.2005 р., № 124 від 02.11.2005 р., № 125 від 02.11.2005 р., № 127 від 03.11.2005 р., № 128 від 04.11.2005 р., № 129 від 04.11.2005 р. були передані товарно –матеріальні цінності відповідачу.

Як доказ передачі відповідачу товарно –матеріальних цінностей, позивачем були представлені накладні № 120 від 01.01.2005 р., № 121 від 01.11.2005 р., № 122 від 01.11.2005 р., № 123 від 01.11.2005 р., № 124 від 02.11.2005 р., № 125 від 02.11.2005 р., № 127 від 03.11.2005 р., № 128 від 04.11.2005 р., № 129 від 04.11.2005 р., які при їх оцінці судом не являються належними доказами, які б засвідчували факт укладення між СФГ «Нічлава»та ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод»договору поставки товару в усній формі, оскільки при їх оформленні бути істотні порушення, зокрема:

-          належним чином не заповнений реквізит через кого були прийняті товарно –матеріальні цінності;

-          не вказано серію, номер і дату довіреності;

-          в реквізиті «кому відпущено»вказано «Кобиловолоке», що не відповідає найменуванню відповідача, якого визначив у даній справі позивач, а відповідно не дає підстав стверджувати про отримання останнім товарно –матеріальних цінностей;

-          жодна із граф в якій вказується ціна та сума не заповнена.

Окрім цього, беручи до уваги представлені позивачем вищезазначені накладні сумарна кількість зазначеної в них кукурудзи складає 67 480 кг, а не як зазначає позивач –63170 кг.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, висновок позивача про наявність у відповідача заборгованості перед ним за отриманий товар –кукурудзу на загальну суму 20214,40 грн. не може бути визнано судом обґрунтованими та законними.

Що ж до посилання позивача в позовній заяві, а також доводів висловлених в судовому засіданні його повноважним представником відносно довідки ДП «Кобиловолоцький спиртзавод»№ 182 від 05.05.2006 р. як доказу, який засвідчує вчинення між сторонами по справі усного правочину, із змісту якої вбачається, що за листопад 2005 року від СФГ «Нічлава»для ПП «Зерно –8»надійшло 63170 кг вологої кукурудзи по ціні 320 гривень за 1 тону на суму 20214,40 грн., суд відзначає, що встановлення факту відпуску покупцеві товарно –матеріальних цінностей можливе через призму дослідження первинних документів, якими супроводжується відповідна господарська операція.

Окрім цього, в ході розгляду справи судом досліджено заяву СФГ «Нічлава»в Прокуратуру Приморського району м. Одеси (отримана прокуратурою 19.09.2006 р.), зі змісту якої вбачається, що СФГ «Нічлава»отримувачем товару –зерна вологої кукурудзи на суму 20214,40 грн. вважає ПП «Зерно –8», а не ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод», зазначивши, що керівництво ПП «Зерно –8»до часу звернення в прокуратуру не провело розрахунків за поставлену підприємством «Нічлава»кукурудзу, і встановити їх місцеперебування не представляється можливим.

Згідно виписки з особового рахунку позивача, 01.03.2006 р. ПП «Зерно –8» провело розрахунок з позивачем за отриману кукурудзу в сумі 2000 грн. В даній банківській виписці призначенням платежу зазначено –оплата за кукурудзу згідно рахунку № 54 від 15.11.2005 р., що враховуючи ненадання позивачем даного рахунку на вимогу суду (ухвала господарського суду від 09.06.2008 р.), не виключає того, що мали місце й інші поставки кукурудзи позивачем третій особі.

Що ж до представленого в матеріалах справи договору на поставку продукції від 28.09.2005 р., укладеного між Приватним підприємством «Зерно-8»(Постачальник), та державним підприємством «Кобиловолоцький спиртзавод»(Покупець), за умовами якого, постачальник зобов’язався поставити і передати у власність покупцю зерно технічного призначення (кукурудза волога, пшениця, жито, ячмінь, третікале, просо) (п. п. 1.1. п. 1 Договору), то вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174,175 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Проте, даний договір укладений між відповідачем і третьою особою на стороні відповідача, і не має відношення до Селянського фермерського господарства «Нічлава», с. Великі Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області, так як останнє не є його стороною.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень статті 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Селянського фермерського господарства «Нічлава», с. Великі Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області про стягнення з Державного підприємства «Кобиловолоцький спиртзавод», с. Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області заборгованості в сумі 28 037,49 грн. слід відмовити, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовані належними та допустимими доказами відповідачем.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу згідно вимог статей 44, 49 ГПК України позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 4, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (підписання рішення).

3.          Сторони вправі подати апеляційну скаргу, а прокурор внести апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання –18.08.2008р.), через місцевий господарський суд.

Суддя