ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 2/3/235

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Відкритого акціонерного товариства

"Дніпроенерго"

на постанову                                         Запорізького апеляційного

господарського суду від 19.02.2008 року

у справі                                                  № 2/3/235

господарського суду                              Запорізької області

за позовом                                                  Прокурора Гірницького району м.Макіївка

в інтересах держави в особі Міністерства палива та енергетики і Державного відкритого акціонерного товариства "Шахта Холодна Балка" –дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Макіїввугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Макіїввугілля"

до відповідачів:                                        1)          Відкритого акціонерного товариства

"Дніпроенерго"

2) Криворізька ТЄС

за участю третьої особи, що не

заявляє самостійних вимог на

предмет спору на стороні

відповідача           Відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі міста Запоріжжя

про          визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

за участю представників:

прокуратури –          не з"явились

позивачів -          1) не з"явились

2) не з"явились

відповідачів –          1) Парицької Н.О.

2) не з"явились

третьої особи -           не з"явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2002 р. (суддя Колодій Н.А.) присуджено до стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" на користь Державного відкритого акціонерного товариства "Шахта Холодна Балка" –дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Макіїввугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Макіїввугілля", 179 894,54 грн. основного боргу та судові витрати.

На виконання вищезазначеного рішення судом першої інстанції 02.03.2002 року видано наказ.

ВАТ "Дніпроенерго" звернулось до цього ж місцевого господарського суду із заявою про визнання наказу №2/3/235 господарського суду Запорізької області від 02.03.2002 року таким, що не підлягає виконанню, яка задоволена ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.12.2007 року.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року (судді: Хуторной В.М., Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В.) ухвалу суду першої інстанції скасовано, в задоволенні заяви ВАТ "Дніпропенерго" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

В касаційній скарзі Відкрите акціонерне товариство "Дніпроенерго" просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року у даній справі, посилаючись на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.103, ч.1 ст.104, ч.2 ст.105 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення місцевого господарського суду повністю або частково і прийняти нове рішення. Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Апеляційний господарський суд у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у постанові повинен зазначити доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2002 р. присуджено до стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" на користь Державного відкритого акціонерного товариства "Шахта Холодна Балка" –дочірнього підприємства Державної холдингової компанії "Макіїввугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Макіїввугілля", 179 894,54 грн. основного боргу та судові витрати.

На виконання вищезазначеного рішення судом першої інстанції 02.03.2002 року видано наказ.

12.12.2001 року господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі №5/5/466 про банкрутство ВАТ "Дніпроенерго" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В газеті "Голос України" від 04.06.2002 року № 99 опубліковано оголошення про порушення провадження у справі № 5/5/456 про банкрутство ВАТ "Дніпроенерго".

Постановою Відділу Державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 07.06.2002 року порушено виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Запорізької області від 02.03.2002 року у справі № 2/3/235. У зв'язку з порушенням господарським судом Запорізької області справи про банкрутство ВАТ "Дніпроенерго" вказане виконавче провадження зупинено.

ВАТ "Дніпроенерго" вважає наказ господарського суду Запорізької області від 02.03.2002 року таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено, що вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або, взагалі не заявлені, вважаються погашеними.

Місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив всі суттєві обставини справи, правильно встановив підставність вимог ВАТ "Дніпроенерго", викладених в заяві про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, суд виходив з того, що вимоги ДП "Макіїввугілля" виникли до порушення справи про банкрутство і не заявлені в процедурі банкрутства, а тому вважаються погашеними.

Дані висновки суду відповідають вимогам закону, встановленим судом обставинам та ґрунтуються на матеріалах справи.

В той же час, судом апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що господарський суд першої інстанції належним чином не дослідив усі фактичні обставини справи та дійшов неправильного висновку щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Так, Запорізький апеляційний господарський суд вказав на помилковість висновку господарського суду Запорізької області про погашення вимог ДП “Макіїввугілля”, звернувши увагу на те, що Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не врегульовані питання щодо погашення зобов’язань, по яких відкрито виконавче провадження. При цьому, апеляційна інстанція зазначила, що при вирішенні зазначених питань слід керуватись Законом України “Про виконавче провадження”, згідно пункту 8 статті 34 якого виконавче провадження з виконання рішення суду підлягає обов’язковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства. Статтею 37 пункту 7 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що закінчення виконавчого провадження відбувається у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом. Оскільки ліквідації боржника або визнання його банкрутом не відбулось, а у справі про банкрутство ВАТ “Дніпроенерго” застосовано процедуру санації, виконання наказу суду триває, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви останнього. Крім того, статтями 34, 37, 40, 41 Закону "Про виконавче провадження" не передбачено повернення виконавчого документа чи припинення виконавчого провадження з підстав, вказаних у статті 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а тому правових підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню немає.

Однак, такий висновок суду апеляційної інстанції є помилковим.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та, вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

В силу ч. 1 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у визначений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Так, вказаною статтею передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що грошові вимоги Державного підприємства "Макіїввугілля" до Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" ґрунтуються на рішенні господарського суду Запорізької області від 20.02.2002 року, згідно якого з останнього на користь Державного підприємства стягнуто заборгованість у розмірі 179 894,54 грн..

Отже, грошові вимоги Державного підприємства "Макіїввугілля" виникли до порушення справи про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" та є конкурсними.

Колегія суддів зазначає, що прийняття судом рішення про стягнення з боржника заборгованості не звільняє кредитора від обов’язку заявлення грошових вимог до боржника в порядку ст. 14 Закону про банкрутство.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, Державне підприємство "Макіїввугілля" не зверталось до суду із заявою про грошові вимоги до боржника у справі про банкрутство останнього.

Ліквідації боржника або визнання його банкрутом не відбулось, а у справі про банкрутство ВАТ “Дніпроенерго” застосовано процедуру санації.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин, вказані грошові зобов’язання ВАТ "Дніпроенерго" перед ДП “Макіїввугілля” є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

За ст. 1 цього закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону про банкрутство вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо визнання наказу господарського суду Запорізької області від 02.03.2002 р. №2/3/235 таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги Державного підприємства "Макіїввугілля", які підтверджені рішенням господарського суду Запорізької області від 20.02.2002 р. та вказаним наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону про банкрутство.

За таких обставин оскаржувану постанову апеляційної інстанції не можна визнати законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в порядку ст.ст.43,47,43 ГПК України врахував наведене, всебічно, повно і об’єктивно розглянув всі обставини в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази та, керуючись законом, дійшов вірного висновку про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго" задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року у справі № 2/3/235 скасувати.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.12.2007 року у справі №2/3/235 залишити в силі.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк