ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 5/546

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

позивача

Ісаєнко С.М. –довіреність від 30.10.2007 р. (а.с. 73)

відповідача

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області

на постанову

від 14.02.2008 р. Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 5/546 господарського суду Полтавської області

за позовом

Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Ворскла"

про

розірвання договору оренди землі

В С Т А Н О В И В :

Старосанжарська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Агрофірма "Ворскла" про розірвання договору оренди земельної ділянки в частині передачі земельної ділянки площею 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами, укладеного між сторонами у справі 16.09.2004 р., посилаючись, зокрема, на приписи статей 96, 141, 211 Земельного кодексу України, статті 24, 25 Закону України "Про оренду землі".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з пунктами 15, 16 укладеного між сторонами договору оренди землі від 16.09.2004 р. земельна ділянка відповідачу була передана з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте будь –які ознаки ведення відповідачем на даній земельній ділянці відсутні.

Проведеною перевіркою з метою встановлення порядку використання ТОВ "Агрофірма Ворксла" орендованих земель було встановлено ряд порушень відповідачем норм законодавства, у зв'язку з чим було складено акт перевірки та адміністративний протокол відносно директора ТОВ "Агрофірма Ворксла".

Таким чином, на думку позивача, ТОВ "Агрофірма Ворксла", як землекористувач, порушує обов'язки покладені на нього законом, що призводить до погіршення стану орендованої земельної ділянки, а згідно з пунктом 36 спірного договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою із сторін своїх обов'язків за договором, та з інших підстав, передбачених законом.

У відзиві ТОВ "Агрофірма Ворксла" просило відмовити у задоволенні позовних вимог та припинити провадження у справі за відсутністю предмету спору, посилаючись на те, що розірвання договору оренди земельної ділянки площею 25,14 га, укладеного нібито між сторонами у справі є неможливим, оскільки зазначений договір не укладався.

Між сторонами у справі було укладено два договори оренди землі від 16.09.2004 р. на оренду земельних ділянок загальною площею 126,08 га та загальною площею 448,17 га терміном на 5 років до 06.10.2009 р., які використовуються відповідачем за цільовим призначенням, що підтверджується звітами про хід збирання врожаю та проведення інших польових робіт, орендна плата за договорами оренди сплачується відповідачем своєчасно та у розмірах, передбачених договорами.

Крім того, у відзиві на позовну заяву було зазначено, що єдине місце, де неможливо використовувати орендовану відповідачем земельну ділянку є територія на якій знаходяться будівлі (майно), що належать на праві власності іншим особам - ТОВ "Призма Україна", яке забезпечує схоронність свого майна зусиллями охоронної фірми "Антарес 2000", працівники якої і перешкоджають доступу як працівників відповідача, так і техніки для наведення на орендованій земельній ділянці порядку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.12.2007 р. (суддя Гетя Н.Г.) позовні вимоги задоволені в повному обсязі, розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між Старосанжарською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області та ТОВ "Агрофірма Ворксла" 16.09.2004 р., в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами.

Мотивуючи рішення господарський суд, керуючись приписами статей 141, 152, 211 Земельного кодексу України, статтею 32 Закону України "Про оренду землі" та статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", на підставі наданих позивачем доказів, зокрема, акта перевірки вимог земельного законодавства від 28.09.2007 р.; протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2007 р.; припису від 28.09.2007 р. та постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.10.2007 р. № 52, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

За апеляційною скаргою ТОВ "Агрофірма Ворксла" Київський міжобласний апеляційний господарський суд (судді: Федорчук Р.В., Ткаченко Б.О., Лобань О.І.), переглянувши рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 14.02.2008 р. скасував його, прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Скасовуючи рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги позивача про розірвання договору оренди землі від 16.09.2004 р., укладеного між сторонами у справі в частині 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами, не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не доведено невиконання відповідачем умов договору та не надано суду будь –яких доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем обов'язків за спірним договором.

Старосанжарська сільська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить, з урахуванням уточнень до касаційної скарги, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.02.2008 р. скасувати, а рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2007 р. залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що вважаючи доведеним те, що відповідачем спірна земельна ділянка використовується за цільовим призначенням не згадано жодного доказу, на підставі якого суд дійшов такого висновку.

Крім того, в порушення статті 105 Господарського процесуального кодексу України, в оскаржуваній постанові не міститься доводів, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 16.09.2004 р. між Старосанжарською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області та ТОВ "Агрофірма Ворксла" було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 126 га, із них 100,94 га ріллі та 25,14 га землі під господарськими будівлями і дворами, строком на п'ять років, яка була передана товариству в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з цільовим призначенням –ведення товарно - сільськогосподарського виробництва (пункти 8, 15, 16 договору).

Предметом спору у даній справі є вимога Старосанжарської сільської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.09.2004 р. в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами, з огляду на порушення ТОВ "Агрофірма Ворксла", як землекористувача, обов'язків покладених на нього законом, що призводить до погіршення стану орендованої земельної ділянки, з посиланням на пункт 36 спірного договору, статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" та статей 96, 141, 211 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, згідно статті 611 вказаного Кодексу, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За приписами статті 792 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення договору оренди земельної ділянки, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Згідно з пунктом ґ частини 1 статті 211 вказаного кодексу встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, як невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначав, що позивачем не доведено невиконання відповідачем умов договору та не надано будь –яких доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем зобов'язань за договором.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги Старосанжарської сільської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.09.2004 р. в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо їх обґрунтованості та підтвердженні належними доказами, а саме:

- актом перевірки вимог земельного законодавства від 28.09.2007 р., в якому зазначено, що земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні ТОВ "Агрофірма Ворксла" на підставі договору оренди від 16.09.2004 р., що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за цільовим призначенням не використовується, на звернення сільської ради до товариства про проведення робіт із знищення бур'янів необхідні заходи не вжиті (а.с. 40);

- протоколом про адміністративне правопорушення від 28.09.2007 р., в якому встановлено, що земельна ділянка надана в оренду ТОВ "Агрофірма Ворксла" площею 24,24 га на території Старосанжарської сільської ради, за цільовим призначенням не використовується та не вживаються заходи по боротьбі з бур'янами (а.с. 41);

- приписом від 28.09.2007 р. (а.с. 43);

- постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.10.2007р. № 52 (а.с. 44).

Пунктом 36 спірного договору оренди земельної ділянки від 16.09.2004 р. передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою із сторін своїх обов'язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

А тому, беручи до уваги приписи законодавства та встановлені під час розгляду справи судом першої інстанції обставини, судова колегія вважає правомірним висновок господарського суду Полтавської області щодо задоволення позовних вимог Старосанжарської сільської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки від 16.09.2004 р. в частині передачі в оренду земельної ділянки площею 25,14 га, яка розміщена під господарськими дворами.

Разом з цим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення господарського суду м. Києва, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, виходячи з встановлених обставин справи судом першої інстанції та враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2007 р. у справі прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, а постанова апеляційної інстанції скасуванню як така, що прийнята в порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 1117, пунктом 6 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.02.2008 р. у справі № 5/546 скасувати, а рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2007 р. залишити без змін.

Касаційну скаргу Старосанжарської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області задовольнити.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач