ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

29.07.2008

Справа №2-7/7063-2008

За позовом Виробничого кооперативу «Аіст» (95053, м. Сімферополь, вул. М. Залки, 15-г)

До відповідача: Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» (95000, м. Сімферополь, вул. Некрасова, 11)

Треті особи: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Алафітон» (98516, м. Алушта, вул. Леніна, 21); 2) Виконавчий комітет Алуштинської міської ради (98516, м. Алушта, пл. Радянська, 1)

Про визнання права власності та спонукання до виконання певних дій.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Петков П. С., предст., дов. від 01.07.2008 р., Дудко А. М., голова.

Від відповідача: не з’явився.

Від третіх осіб: 1) Смілик В. В., предст., дов. від 01.03.2008 р.; 2) не з’явився.

Суть справи: Виробничий кооператив «Аіст» звернулвся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алафітон» та Виконавчий комітет Алуштинської міської ради, в якій просить визнати за Виробничим кооперативом «Аіст» право власності на 18 квартир загальною площею 1030,9 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінам 2000 року, розташованих в будинку №38 по вул. Ювілейна м. Алушти, а саме: квартиру №30, загальною площею 85,6 кв. м.; квартиру №35, загальною площею 81,4 кв. м.; квартиру №12, загальною площею 56 кв. м; квартиру №22, загальною площею 56 кв. м.; квартиру №24, загальною площею 66,6 кв. м.; квартиру №29, загальною площею 69,6 кв. м.; квартиру №34, загальною площею 69,8 кв. м.; квартиру №39, загальною площею 69,6 кв. м.; квартиру №11, загальною площею 47,8 кв. м.; квартиру №18, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №28, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №38, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №48, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №58, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №68, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №78, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №81, загальною площею 47,3 кв. м.; квартиру №86, загальною площею 48,7 кв. м. Крім того, позивач просить зобов’язати Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» здійснити відповідну реєстрацію права власності за Виробничим кооперативом «Аіст» на 18 квартир загальною площею 1030,9 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінам 2000 року, розташованих в будинку №38 по вул. Ювілейна м. Алушти, а саме: квартиру №30, загальною площею 85,6 кв. м.; квартиру №35, загальною площею 81,4 кв. м.; квартиру №12, загальною площею 56 кв. м; квартиру №22, загальною площею 56 кв. м.; квартиру №24, загальною площею 66,6 кв. м.; квартиру №29, загальною площею 69,6 кв. м.; квартиру №34, загальною площею 69,8 кв. м.; квартиру №39, загальною площею 69,6 кв. м.; квартиру №11, загальною площею 47,8 кв. м.; квартиру №18, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №28, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №38, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №48, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №58, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №68, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №78, загальною площею 47,5 кв. м.; квартиру №81, загальною площею 47,3 кв. м.; квартиру №86, загальною площею 48,7 кв. м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору від 25.05.1992 р. про будівництво 130-квартирного жилого будинку в мікрорайоні-4 у місті Алушта науково-виробничим будівельним об'єднанням "Аіст" (правонаступником якого є Виробничий кооператив "Аіст") було профінансовано будівництво 18 квартир загальною площею 1030,8 кв. м., та вартістю 842,2 тис. грн. по цінах 2000 року або 151 300 000 карбованців. Позивач зазначив, що постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 р. у справі №2-26/16060-2006 був задоволений позов виробничого кооперативу "Аіст". Суд зобов’язав виконавчий комітет Алуштинської міської Ради виділити виробничому кооперативу "Аіст" 18 квартир загальною площею 1030,8 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінах 2000 року у тому числі: 3-х кімнатних - 6, площею 444,3 кв. м.; 2-х кімнатних - 6, площею 342,7 кв. м.; 1 кімнатні - 6, площею 238,8 кв. м. у 130-ти квартирному житловому будинку № 1 (А-563) в мікрорайоні № 4 у місті Алушта. На виконання цього судового рішення 07.09.2007 р. Виконавчим комітетом Алуштинської міської ради було прийнято рішення №715, яким виробничому кооперативу "Аіст" були виділені 18 квартир загальною площею 1030,9 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінам 2000 року. Однак, позивач стверджує, що на теперішній час КРП «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» відмовляється від здійснення державної реєстрації права власності Виробничого кооперативу «Аіст» на зазначені вище квартири, чим порушує його права, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алафітон» проти позову заперечувало з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» та Виконавчого комітету Алуштинської міської ради у судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи були проінформовані належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалам у порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

За клопотанням ТОВ «Алафітон» здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами у порядку статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників позивача та ТОВ «Алафітон», суд

ВСТАНОВИВ :

25.05.1992 р. між Кам'янець-Подільським виробничим об'єднанням "Електроприбор", науково-виробничим будівельним об'єднанням "Аіст" (правонаступником якого є Виробничий кооператив "Аіст", Позивач), АП -39 Орендного підприємства "Кримспецстрой" (пайові учасники) та відділенням капітального будівництва виконавчого комітету Алуштинської міської ради (Замовник) був укладений договір про будівництво 130-квартирного жилого будинку в мікрорайоні-4 у місті Алушта.

Відповідно до умов договору пайові учасники будівництва зобов'язуються фінансувати будівництво 130-квартирного жилого будинку із початком будівництва у 1992 році, а Замовник зобов'язується запроектувати та побудувати 130-квартирний жилий будинок у 4-му мікрорайоні міста Алушта.

Пунктом 3 вказаного договору, зокрема, визначено, що після завершення будівництва при розподіленні квартир науково-виробничому будівельному об'єднанню "Аіст" переходить 20 квартир, у тому числі 7 однокімнатних квартир, 7 двохкімнатних квартир і 6 трьохкімнатних квартир.

Позивач стверджує, що фактично виробничим кооперативом "Аіст" профінансовано будівництво 18 квартир загальною площею 1030,8 кв. м., та вартістю 842,2 тис. грн. по цінах 2000 року або 151 300 000 карбованців, у тому числі 3-х кімнатних квартир - 6, загальною площею 449,3 кв. м.; 2-х кімнатних квартир - 6, загальною площею 342,7 кв. м.; 1- кімнатних квартир - 6, загальною площею 238,8 кв. м.

Матеріали справи свідчать, що постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 р. у справі №2-26/16060-2006 був задоволений позов виробничого кооперативу "Аіст". Суд зобов’язав виконавчий комітет Алуштинської міської Ради виділити виробничому кооперативу "Аіст" 18 квартир загальною площею 1030,8 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінах 2000 року у тому числі: 3-х кімнатних - 6, площею 444,3 кв. м.; 2-х кімнатних - 6, площею 342,7 кв. м.; 1 кімнатні - 6, площею 238,8 кв. м. у 130-ти квартирному житловому будинку № 1 (А-563) в мікрорайоні № 4 у місті Алушта. На виконання цієї постанови Господарським судом АР Крим був виданий наказ.

07.09.2007 р. Виконавчим комітетом Алуштинської міської ради було прийнято рішення №715, яким виробничому кооперативу "Аіст" були виділені 18 квартир загальною площею 1030,9 кв. м. вартістю 848,2 тис. грн. по цінам 2000 року, у тому числі:

- трикімнатних – 2 штуки - №30, загальною площею 85,6 кв. м.; №35, загальною площею 81,4 кв. м.;

- двокімнатних – 6 штук - №12, загальною площею 56 кв. м.; №22, загальною площею 56 кв. м.; №24, загальною площею 66,6 кв. м.; №29, загальною площею 69,6 кв. м.; №34, загальною площею 69,8 кв. м.; №39, загальною площею 69,6 кв. м.;

- однокімнатних – 10 штук - №11, загальною площею 47,8 кв. м.; №18, загальною площею 47,5 кв. м.; №28, загальною площею 47,5 кв. м.; №38, загальною площею 47,5 кв. м.; №48, загальною площею 47,5 кв. м.; №58, загальною площею 47,5 кв. м.; №68, загальною площею 47,5 кв. м.; №78, загальною площею 47,5 кв. м.; №81, загальною площею 47,3 кв. м.; №86, загальною площею 48,7 кв. м. в будинку №38 по вул. Ювілейна м. Алушти після скасування постанови державної виконавчої служби від 01 серпня 2007 року про накладення арешту на вказаний будинок в частині вказаних квартир.

Арешт відносно вказаних квартир був скасований, що підтверджується постановою Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим від 13.09.2007 р., за якою арешт був накладений в цілому на жилий будинок №38 по вул. Ювілейній в м. Алушті за винятком 18 квартир, належних Виробничому кооперативу „Аіст”.

Звертаючись до суду з цим позовом, Виробничий кооператив «Аіст» посилається на те, що Кримське республіканське підприємство «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» відмовляється від проведення державної реєстрації права власності позивача на вищевказані 18 квартир, яке, на його думку, було підтверджено постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 р. у справі №2-26/16060-2006.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Ст.331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності може бути набуте на новостворене майно. Так, в ч. 2 ст. 331 ЦК України зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зі змісту ст. ст. 331, 332 ЦК України вбачається, що до основних ознак нової речі – об’єкту нерухомості, зокрема, відноситься наступне: річ створена з матеріалів особи, що претендує на новостворене майно.

Згідно з п. 9 Листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом» від 31.01.2001 р. N 01-8/98 (з наступними змінами та доповненнями) одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Позивач стверджує, що його право власності на спірні квартири виникло у зв’язку з фінансуванням будівництва 130-квартирного жилого будинку в мікрорайоні-4 у місті Алушта. При цьому, Виробничий кооператив «Аіст» посилається на наступні документи:

- меморіальні ордери, ордери - розпорядження, у НПСО "Аіст" за період з 27.07.1993 р. по 27.12.1994 р. у кількості 14 шт.;

- платіжні доручення про перерахування НПСО "Аіст" на рахунок виконкому Алуштинської міської Ради грошових коштів на дольове будівництво у кількості 10 шт.;

- акт уточнення обліку коштів пайовиків ВКБ виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 1998 р., затвердженим заступником голови Алуштинського Міськвиконкому П.П. Седовим на суму 359,8 млн. крб. по НПСО "Аіст" та малому підприємству "Восход";

- відповідь ВКБ виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 18.02.2001 р. № 23 з додатком бухгалтерського акту звірки дольової участі, яким визнається факт отримання 151,3 млн. крб., що складає 848,2 тис. грн. у цінах 2000 року та право на виділення у власність після вводу будинку в експлуатацію 18 квартир, загальною площею 1030,8 кв. м.

Проте, позивач не надав суду примірники відповідних меморіальних ордерів та платіжних доручень, які б свідчили про здійснення відповідного фінансування, у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду.

Суд зазначає, що за відсутністю вказаних документів неможливо стверджувати про будівництво спірних квартир саме за кошти Виробничого кооперативу «Аіст».

Не є такими документами й акт уточнення обліку коштів пайовиків та відповідь ВКБ виконавчого комітету Алуштинської міської ради, позаяк останні не є первинними документами в розумінні положень чинного законодавства України.

Так, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з розділом 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, наявність чи відсутність будь-яких прав та обов’язків сторін підтверджується лише первинними документами.

Акт уточнення обліку коштів пайовиків та відповідь ВКБ виконавчого комітету Алуштинської міської ради до таких документів не відносяться.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що укладеною між ВАТ ВМБП «Електрон» та НВБО «Аіст» угодою від 09.04.2004 р. за позивачем була визнана лише проектна кошторисна вартість грошових вкладень на 18 квартир. Цією ж угодою було передбачено шляхом укладання відповідних договорів необхідність проведення розрахунків з НВБО «Аіст» при здачі об’єктів в експлуатацію, тобто передача позивачеві квартир в будинку А-563 сторонами не обумовлена. Отже, позивач, за умови надання відповідних доказів (первинних документів), має право лише на відшкодування грошових вкладень у будівництво жилого будинку, а не на отримання квартир.

Також, приймаючи рішення про відсутність права власності позивача на спірні квартири, суд виходить з того, що рішенням Алуштинського міського суду від 12.03.2008 р. у справі №2-908/08 за Ткачук Дмитром Миколайовичем було визнано право власності на квартири №№17, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 76, 77, 78, 79, 86, 87, 88, 89 в будинку №38 по вул. Ювілейна м. Алушти. Тобто, на квартири №68, №78 та №86 вже визнано право власності за іншою особою. Вказане судове рішення у порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України розцінюється судом як преюдиціальний факт, тобто такий, що звільняється від доказування.

За таких обставин, наявні в матеріалах справи документи не підтверджують право власності Виробничого кооперативу «Аіст» на спірні 18 квартир, які розташовані по вул. Ювілейній, 38 в м. Алушта, у зв’язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

У той же час, не підлягає задоволенню клопотання ТОВ «Алафітон» про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки в процесі розгляду господарської справи №2-26/16060-2006 Виробничим кооперативом «Аіст» були змінені первісні позовні вимоги про визнання права власності. В своє чергу, після зміни предмету позову, у рамках розгляду справи №2-26/16060-2006 вирішувався спір про спонукання Виконавчий комітет Алуштинської міської ради забезпечити виділення позивачеві спірних 18 квартир, тобто предмет спору у справі №2-26/16060-2006 не є тотожним предмету спору у цій справі, через що підстави для припинення провадження у справі відсутні.

Судові витрати у вигляді сплаченого державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд залишає за позивачем відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.