ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 14/397

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Рогач Л.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Суб'єкта підприємницької діяльності Крамеш Валентини Тимофіївни

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.03.2008

у справі

господарського суду Полтавської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності Сидоренко Надії Андріївни

до

1.Суб'єкта підприємницької діяльності Крамеш Валентини Тимофіївни; 2.Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області; 3.Миргородської міської ради; 4.Миргородського міського відділу земельних ресурсів Полтавського обласного управління земельних ресурсів; 5.Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Миргородської міської ради.

про

визнання недійсним рішень про надання в користування та продаж земельної ділянки по вул. Воскресінській, 5-А громадянці Крамеш В.Т.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Сидоренко О.В. –дов.ВКА № 322485 від 08.10.2007

від відповідачів:

1. не з'явилися; 2. не з'явилися; 3. не з'явилися; 4. не з'явилися; 5. не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Полтавської області від 18.04.2006 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою від 21.03.2008 Київського міжобласного апеляційного господарського суду рішення господарського суду Полтавської області від 18.04.2006 скасовано, з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними:

- рішення виконкому Миргородської міської ради Полтавської області №419 від 14.05.1999 , яким укладений договір оренди земельної ділянки площею 50 м2 з відповідачкою Крамеш В.Т. по вул. Воскресінській, 5-А;

- рішення виконкому Миргородської міської ради Полтавської області №349 від 17.05.2000 року, яким продовжено термін користування земельною ділянкою по вул. Воскресінській, 5-А з відповідачкою Крамеш В.Т.;

- рішення виконкому Миргородської міської ради Полтавської області №734 від 29.08.2000 року про затвердження розробленого проекту відводу земельної ділянки площею, 70 м2 та продаж у власність відповідачці Крамеш В.Т;

- рішення від 23.01.2001 позачергової 33 сесії 23 скликання Миргородської міськради, яка затвердила рішення виконкому про продаж визначеної земельної ділянки відповідачці;

- рішення виконкому Миргородської міської ради Полтавської області №227 від 24.03.2004, яким укладений договір оренди вказаної земельної ділянки з відповідачкою Крамеш В.Т.;

- рішення виконкому Миргородської міської ради Полтавської області від 26.05.2005 №227 про переукладання договору оренди вказаної земельної ділянки з відповідачкою Крамеш В.Т., площею 50 м2.

Постанова мотивована тим, що відповідно ч. 2 ст.377 Цивільного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Не погоджуючись з постановою СПД ФО Крамеш В.Т. звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати посилаючись на те, що судом порушенні норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 33, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

СПД ФО Крамеш В.Т. надіслала телеграму з клопотанням про відкладення розгляду касаційної скарги з неможливістю її прибути в засідання, в зв'язку з тим, що вона знаходиться у лікарні.

Дане клопотання не підлягає задоволенню з тих підстав, що СПД ФО Крамеш В.Т не надано доказів перебування її у лікарні. До того ж ухвалою Вищого господарського суду України від 20.06.2008 доведено до відома сторін, що нез’явлення представників в засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що 14.05.1999 виконком Миргородської міської ради Полтавської області прийняв рішення за №419, яким надав у тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку площею 517 м2 по вул. Воскресінській, 5 Гунько Л.А. для обслуговування нежитлового приміщення. Цим же рішенням була надана згода відповідачу 1 на користування земельною ділянкою площею 50 м2 по вул. Воскресінській, 5-А у м. Миргород для розміщення літньої торгової точки терміном на 1 рік.

Рішенням виконкому Миргородської міської ради Полтавської області №349 від 17.05.2000 продовжено термін користування земельною ділянкою по вул. Воскресінській, 5-А з Крамеш В.Т.

29.08.2000 виконком Миргородської міської ради Полтавської області рішенням № 734 “Про продаж земельної ділянки у власність" затвердив розроблений проект відводу земельної ділянки площею 70 м2 по вул. Воскресінській, 5-А для продажу у власність відповідачу 1 та затвердив вартість ділянки у сумі 2 320,00 грн. (дві тисячі триста двадцять гривень 00коп.)

23.01.2001 позачергова 33 сесія 23 скликання прийняла рішення “Про затвердження рішень виконавчого комітету міської ради, прийнятих у міжсесійний період 2000-2001 років”, яким затвердила рішення виконкому Миргородської міської ради від 29.08.2000 року №734 “Про продаж земельної ділянки у власність”.

24.03.2004 виконком Миргородської міської ради Полтавської області прийняв рішення № 227 про надання земельної ділянки площею 50 м2 по вул. Воскресінській, 5-А відповідачу 1.

26.05.2005 виконком Миргородської міської ради прийняв рішення №227, яким переуклав договір оренди вищевказаної земельної ділянки з Крамеш В.Т., площею 50 м2.

Суд апеляційної інстанції встановив, що предметом розгляду в даній справі є вимоги позивача про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про надання в користування та продаж земельної ділянки, який виступає в даному випадку як суб’єкт права комунальної власності, а позивач звернувся до суду за захистом свого майнового (цивільного) права. Відносини сторін у даному спорі є цивільно-правовими, тому дана справа підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що позивач є власником нежитлового приміщення по вул. Воскресінській, 5 у м. Миргород. Вказану нежитлову будівлю він як суб’єкт підприємницької діяльності використовує для надання перукарських послуг громадянам і таким чином реалізує своє право здійснення підприємницької діяльності. Відповідно викопіювання плану земельної ділянки по вул. Воскресінській, 5, попередньому власнику надавалась земельна ділянка загальною площею 517 м2.

Відповідності до ч.2 ст. 377 Цивільного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частина ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Позивач не може належним чином використовувати будівлю перукарні для здійснення підприємницької діяльності у зв’язку з тим, що відповідач 1 з боку дворового фасаду будинку перукарні по вул. Воскресінській, 5-А збудував літній майданчик з порушенням норм і правил, зокрема, протипожежна відстань між існуючою будівлею перукарні та спорудою майданчика згідно з додатком 3.1 ДБН 360-92** повинна складати не менше 10 метрів, фактична відстань між ними 2,6 метри. Крім того, літній майданчик загромаджує під’їзд до дворового фасаду будинку перукарні. Відстань між об’єктами не відповідає протипожежним вимогам ДБН 360-92** (п. 3.6*, 3.13). Майданчик відповідача розташований в районі проходження мереж інженерних комунікацій та оглядових колодязів, що ускладнює обслуговування мереж та не відповідає вимогам п. 8.56 ДБН 360-92**. Одночасно встановлено, що для проведення капітального ремонту необхідна розробка проекту організації капітального ремонту, що є складовою частиною затверджуємої проектно-кошторисної документації з метою ув’язування об’ємнопланувального, конструктивного та технологічних рішень з умовами та методами здійснення капітального ремонту об’єкту, де, зокрема, в проекті організації капітального ремонту вирішується питання про розташування під’їзних шляхів, майданчиків для складування будівельних матеріалів. Також повинно бути забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Також з’ясовано, що літній майданчик, збудований відповідачем 1 у м. Миргороді по вул. Воскресінській, 5-А є капітальною спорудою 3-го класу капітальності.

Висновком фахівця №514 будівельно-технічного дослідження, також підтверджено порушення норм та правил забудови та невідповідність протипожежним вимогам збудованого літнього майданчика відповідача по вул. Воскресінській, 5-А.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачами 2 та 3 при виділенні земельних ділянок порушені вимоги ч. 1 ст. 151 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що юридичні особи, зацікавлені у вилучені (викупі) земельних ділянок, зобов’язані до початку проектування погодити із власниками землі і землекористувачами місце розташування об’єкта, розмір земельної ділянки та умови Ії вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об’єктів, умови проживання населення і охорону довкілля. В судовому засіданні встановлено, що позивача взагалі не повідомляли про перерозподіл земельної ділянки по вул. Воскресінській, 5.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач 1 отримав дозвіл на будівництво по вул. Воскресінській, 9, а фактично побудував капітальну споруду по вул. Воскрсінській, 5-А, тобто в районі проходження мереж інженерних комунікацій та оглядових колодязів, що в свою чергу ускладнює обслуговування мереж та не відповідає вимогам п. 8.56 ДБН 360-92**. Такими діями відповідача 1 порушені вимоги ст. 22 Закону України “Про основи містобудування”, яка передбачає забудову земельних ділянок лише після отримання дозволу на проведення будівельних робіт, який визначається Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт. В даному випадку дозвіл виданий на будівництво по вул. Воскрсінській, 9. Крім того, як вже зазначалось, право на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, норм Містобудування та Планування (ДБН 360-92). В матеріалах справи відсутній дозвіл відповідача 1 на проведення будівельних робіт по вул. Воскресінській, 5-А. Тому, за вимогами ст. 7 Закону України “Про архітектурну діяльність”, відсутність у забудовника затвердженого проекту й дозволу на проведення будівельних робіт тягне за собою визнання такого будівництва самочинним.

Перерозподіл земельної ділянки по вул. Воскресінській, 5-А, на якій знаходиться приватна власність позивача, проводився відповідачами 2 та 3 у відсутності власника приміщення –(позивача), що призвело до порушення вимог ч. 2 ст. 151 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування зобов’язані в порядку, визначеному законодавством України надавати інформацію юридичним особам, зацікавленим у відведенні земельних ділянок, щодо можливих варіантів розміщення об’єктів відповідно до затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою.

Частиною 3 ст. 152 Земельного Кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що Київським міжобласним апеляційним господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому постанова відповідає чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 21.03.2008 Київського міжобласного апеляційного господарського суду зі справи № 14/397 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф.Костенко

Л.І.Рогач