Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2008
р.
Справа № 40/381-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І.,
суддя Білоконь Н.Д., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Криворученко О.І.

за
участю представників сторін:

позивача - не прибув (Мацко Ю.І.- без належних повноважень)

відповідача -  не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.
№ 432 Х/1-14) на рішення господарського суду Харківської області від
28.11.07 у справі № 40/381-07

за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м.
Харкова

до суб"єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
м. Харків

про стягнення 31329,67 грн.

встановила:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони
України  подав до господарського суду
Харківської області позов  про стягнення
з суб"єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 31329,67
грн., з яких: 22443,67 грн. -заборгованість по сплаті орендної плати по
укладеному  між сторонами договору оренди
нерухомого військового майна № 03/2006 КЕВ від 29.06.2006 р. за період з
01.01.2007 р. по 01.07.2007 р., 8886,00 грн. - штраф у розмірі 3% вартості
орендованого за цим договором майна за несплату орендної плати понад 3 місяці.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.11.2007 р.
у справі №  40/381-07 (суддя Хотенець
П.В.) позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивача
стягнуто 13690,23 грн. заборгованості, 136,90 грн. державного мита та 118 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.У
задоволенні  позовних вимог про стягнення
17639,44 грн. відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням господарського суду першої
інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення  в
частині відмови у задоволенні позовних вимог  в  сумі
17639,44 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач  посилається на те, що місцевий господарський
суд неправомірно відмовив у стягненні заборгованості по сплаті орендної плати в
розмірі, нараховану позивачем, виходячи зі
ставки орендної
плати 15% від вартості орендованого майна та стягнув заборгованість,
виходячи з  ставки орендної плати в
розмірі 10% від вартості орендованого майна, оскільки Законом України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік"
та Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846
"Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за
оренду державного майна" була змінена

- 2 -

Методика розрахунку орендної плати, внаслідок чого ставка орендної
плати  збільшилась  з 10% від вартості орендованого майна до 15%;
позивач неодноразово повідомляв про це відповідача, але останній на листи не
відповідав та на пропозиції по укладенню додаткової угоди щодо збільшення
розміру орендної плати через зміну
Методики її розрахунку не з"являвся. Також позивач посилається на
те, що місцевий господарський  суд не
врахував того, що у разі  зміни Методики
розрахунку орендної плати не потрібно укладення
додаткової угоди про зміну розміру орендної плати, оскільки, як
вважає  позивач така зміна автоматично
змінює умови договору  щодо розміру
орендної плати та, окрім цього  зміну
розміру орендної плати у зв"язку зі зміною Методики її розрахунку
передбачено  п. 3.4. та 10.2. договору.
Крім того позивач  посилається на те, що
місцевий господарський  суд неправомірно,
всупереч своїм  висновкам  відмовив
у стягненні передбаченого п.
11.3. договору  штрафу в розмірі
3% від вартості орендованого майна за прострочення виконання
зобов"язання  по сплаті орендної
плати понад три місяці   через те, що в  договорі чітко  не зазначено    умов його застосування.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення - без змін та просить розглянути апеляційну
скаргу  без участі його представника.

Від позивача прибув представник Мацко Ю.І.  без належних повноважень, оскільки у
виданій   йому позивачем  довіреності №
531 від 04.03.2008 р. не передбачено право здійснювати представництво
інтересів позивача  в господарських судах
України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників сторін та перевіривши правильність застосування місцевим
господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

29.06.2006 р. між позивачем, орендодавцем та відповідачем,
орендарем було укладено договір оренди нерухомого військового майна  № 03/2006/КЕВ м. Харкова, згідно з умовами
якого орендодавець передав орендареві у строкове платне користування  до 28.06.2007 р. нежитлові приміщення
загальною площею 167,6 кв.м., розташовані в
будівлі № 12  військового містечка
за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 228 ж.

Передача нежитлового приміщення в оренду підтверджується
підписаним сторонами актом приймання-передачі, який є додатком № 1 до договору
оренди

Пунктом 3.1. зазначеного договору передбачено, що орендна
плата  визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і  становить
за базовий  місяць розрахунку
(травень 2006 р.) 2507,67 грн.

Орендна плата  за  перший
місяць оренди визначається шляхом коригування базової орендної плати на
індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди.

Згідно з пунктами  3.2.,
3.3.  договору орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній  місяць на індекс
інфляції за наступний місяць та перераховується у  розмірі 100% до спеціального фонду Державного
бюджету на спеціальний реєстраційний
рахунок КЕВ щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за
звітним.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим
господарським судом, відповідач
неналежним чином виконував зобов"язання  зі сплати орендної плати, а  саме не сплачував її у період з  01 лютого 2007 р. по 28 червня 2007 р.,
внаслідок чого у нього  виникла заборгованість
в  сумі
13690,23 грн.

Згідно зі статтею  526
Цивільного кодексу України зобов"язання має виконуватися

-
3 -

належним чином відповідно
до  умов договору та вимог  цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Як вбачається  з позовної
заяви та розрахунку  суми позову,
позивачем визначено   суму
заборгованості  за спірний  період в сумі 22830,95 грн, виходячи зі
ставки орендної плати в розмірі  15% від
вартості орендованого майна. Застосування ставки орендної плати в розмірі 15 %
від вартості  орендованого майна позивач
обгрунтовує тим, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2007
р." та Постановою Кабінету Міністрів України  від 27.12.2006 р. № 1846 "Про внесення
змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного
майна"   збільшено  ставку орендної плати з 10% до 15 % від
вартості  орендованого державного майна.

Застосування ставки орендної плати 10% від вартості майна
передбачено  додатком № 6 до договору
оренди, підписаним сторонами та погодженим з органом, який здійснює управління
державним майном -регіональним відділенням Фонду державного майна України по
Харківській області, тоді як застосування ставки  орендної плати в розмірі 15% від вартості
орендованого майна сторони не погоджували, а тому, як вірно зазначено місцевим
господарським судом, позивач  в
односторонньому порядку змінив умови договору, а згідно зі статтею 525
Цивільного кодексу України  одностороння
зміна зобов"язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що в разі
зміни  ставки орендної плати у
зв"язку зі зміною Методики її розрахунку до договору оренди не потрібно
вносити зміни, оскільки на його думку, зміна Методики розрахунку не є зміною
договору оренди, та окрім цього  пунктами
3.4.,10.2. договору  передбачено  зміну розміру
орендної плати в разі зміни Методики.

Колегія суддів з такими доводами позивача не погоджується,
зважаючи на таке.

Пунктом 3.4 договору передбачено. що розмір орендної плати
переглядається  на вимогу однієї із
сторін у  разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін та тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Статтею 21 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути
змінено за погодженням сторін.

Розмір орендної плати може
бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни цін і тарифів та в
інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що зміни і доповнення до нього
допускаються за  взаємною згодою сторін.
Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються  протягом одного місяця з дати їх подання до
розгляду іншою стороною.

Статтею 624 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або
розірвання договору вчиняються  в  такій
самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не
встановлено договором  або законом чи не
випливає із звичаїв ділового обороту.

Однак позивач не надав доказів
того, що розмір  ставки орендної
плати було змінено за погодженням сторін, а саме укладено додаткову угоду до
договору  а також того, що він надсилав
відповідачеві вимогу чи проект додаткової угоди щодо зміни ставки орендної
плати через зміну  Методики її розрахунку
чи звертався до суду з позовом  про
спонукання відповідача укласти додаткову угоду про зміну орендної плати.

Наданий  позивачем
розрахунок  орендної плати за січень 2007
р. року таким доказом не є, оскільки не містить підпису відповідача та  погоджувального  підпису регіонального відділення Фонду
державного майна України по Харківській області.

Тому місцевий господарський суд дійшов  правильного висновку про задоволення  позовних вимог в  частині стягнення 13690,23 грн. заборгованості  по сплаті орендної плати та про відмову в
задоволенні решти нарахованої позивачем суми

- 4 -

заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення 8886,00 грн. штрафу за
прострочення виконання зобов"язання по сплаті орендної плати понад 3-х
місяців, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в
їх задоволенні, зважаючи на таке.

Пунктом  11.3. договору  передбачено, що  за
прострочення платежів по орендній платі, за надані комунальні послуги та
за невиконання вимог п. 5.3. понад три місяці, орендар сплачує  штраф в розмірі 3% від вартості майна.

Згідно з ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що  штрафом є неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання, а  частиною 3 цієї ж статті передбачено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.Тому, виходячи
з наведеної норми штраф не може застосовуватись за прострочення виконання
зобов"язання, а застосовується  в
разі його невиконання або неналежного виконання.

Частиною 4 статті  231
Господарського кодексу України передбачено зокрема, що розмір штрафних санкцій
може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної
частини зобов"язання або у  певній,
визначеній грошовій  сумі, або у
відсотковому відношенні до суми зобов"язання незалежно від ступеня його
виконання.

Однак, як вірно зазначено місцевим господарським
судом,застосування штрафу  у розмірі 3%
від вартості  орендованого майна за
невиконання зобов"язання по сплаті орендної плати викладено в
договорі  без  чіткого зазначення умов його   застосування
та порядку його обчислення, а
саме: не визначено, за який саме період він застосовується, одноразово
чи  за кожні три місяці несплати орендної
плати, за несплату орендної плати протягом
трьох місяців поспіль чи окремо,
не визначено  час, станом на
який  визначається  вартість майна -час укладення  договору
чи час  вчинення господарського
правопорушення. Тому місцевий господарський суд правильно зазначив про
неможливість застосування п. 11.3. до правовідносин, що стосуються предмету
спору.

Зважаючи на наведене, рішення місцевого господарського суду
прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права та  підстави для його зміни  чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від  28.11.2007 р. у справі №  40/381-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                             (підпис)                         Сіверін В.І.

Суддя                             (підпис)                         Білоконь Н.Д.

Суддя                             (підпис)                        Камишева Л.М.