донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

02.07.2008 р.                                                              справа №15/61

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Алєєвої І.В. , Гези Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Бутирін О.В., довіреність № 7 від 01.04.2008року,

від відповідача:

Чернюк Р.М., довіреність №25 від 02.07.2008року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Єнаківський котельно-механічний завод" м.Єнакієве

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

22.05.2008 року

по справі

№15/61 (Богатир К.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Меткон-Юг" м.Маріуполь

до

Відкритого акціонерного товариства "Єнаківський котельно-механічний завод" м.Єнакієве

про

стягнення основного боргу в сумі 33974,48 грн., інфляції в розмірі 5813,50 грн. 3% річних в сумі 427,57 грн., процентів за користування чужими коштами в розмірі 1339,39 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Меткон –Юг” м.Маріуполь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Єнакіївський котельно-механічний завод” м.Єнакієве про стягнення основного боргу в сумі 33974грн.48коп, інфляції в розмірі 5813грн.50коп., 3% річних в сумі 427грн.57коп., процентів за користування чужими коштами в розмірі 1339грн.39коп./арк. справи 3-5/.

Рішенням від 22.05.2008року господарський суд Донецької області/суддя БогатирК.В./ позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з Відкритого акціонерного товариства “Єнакієвський котельно-механічний завод” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Меткон-Юг” суму 40215,55 грн., а саме: основний борг –33974,48 грн., 3% річних –427,57 грн., інфляційні нарахування –5813,50 грн.; відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування чужими коштами в розмірі 1339,39 грн./арк. справи 83-84/.

Рішення мотивоване тим, що між позивачем –товариством з обмеженою відповідальністю “Меткон-Юг” м. Маріуполь (продавець) та відповідачем –відкритим акціонерним товариством “Єнакієвський котельно-механічний завод” м. Єнакієве (покупець) було укладено договір № 19/10/07 від 16.10.2007 р. позивачем було виставлено відповідачу рахунок № СФ-000172 від 16.10.2007 р. на загальну суму 98567,29 грн.; 24.10.2007 р. відповідачем було здійснено передплату за товар на суму 58592,81 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача від 24.10.2007 р.; згідно п. 3.2 договору передача товару здійснюється на складі покупця. Поставка товару здійснюється протягом 7-14 робочих днів з моменту отримання передплати; фактично позивачем було здійснено поставку товару на суму 98567,29 грн. згідно видаткової накладної № РН-0000154 від 20.11.2007 р., податкової накладної № 93 від 24.10.2007 р., № 95 від 20.11.2007 р., довіреності на представника відповідача для отримання товару серія ЯНШ № 643228 від 16.11.2007 р., копії яких додані до матеріалів справи. Свої зобов’язання щодо повної та своєчасної оплати грошових коштів всупереч статей 509, 526, 530, 692 ч. 1 Цивільного кодексу України та умовам договору № 19/10/07 від 16.10.2007 р. відповідач виконав лише частково у сумі 64592,81 грн. ; заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 33974,48 грн.; п. 3.2 специфікації № 1 до договору № 19/10/07 від 16.10.2007 р. встановлено, що умовою відвантаження є самовивіз, який фактично було здійснено відповідачем. Обов’язок позивача відшкодувати суму у розмірі 5253,36 грн. за автопослуги з доставки відповідачем товару не передбачено умовами укладеного між сторонами договору, не є предметом спору між сторонами у даній справі, але може бути предметом окремого позову відповідача до суду по стягненню збитків з позивача, які складаються з даних витрат відповідача, пов’язаних з виконанням сторонами умов вказаного договору. Позов позивачем в цій частині відповідає законодавству, фактичним обставинам справи та підтверджений відповідними доказами, вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 33974,48 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення інфляції у сумі 5813,50 грн. та 3% річних у сумі 427,57 грн., які нараховані на суму основного боргу, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача також проценти за користування чужими коштами у розмірі 1339,39 грн. У підтвердження вказаних вимог позивач посилається на ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. вказана норма не встановлює конкретного розміру процентів, які мають бути стягнуті з відповідача, а його посилання на ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, як на правову норму, яка визначає їх розмір є також необґрунтованим з огляду на те, що згідно ч. 2 вищевказаної статті Господарського кодексу України законом може бути визначений розмір штрафних санкції у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. Однак, як позивач та і відповідач не є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, а порушення відповідачем зобов’язання щодо повної оплати за товар не пов'язане з виконанням державного контракту, також позивачем не доведено, що виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту. Позивач не обґрунтував належними правовими нормами свої вимоги щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами у розмірі 1339,39 грн., тому позовні вимоги в цій частині є такими, що задоволенню не підлягають.

Відкрите акціонерне товариство “Єнакіївський котельно-механічний завод” м.Єнакієве в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.05.2008року у справі №15/61 та винести нове рішення, яким зменшити розмір суми заборгованості, інфляційних та 3% річних посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи./арк. справи 90-91/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно зробив висновок відносно відсутності зобов’язання позивача відшкодувати відповідачу суму 5253грн.36коп. за авто послуги по доставці товару відповідачем, оскільки, на думку суду, це не передбачено умовами договору, тоді як п.3.1 договору передбачено, що доставка здійснюється на умовах СРТ /склад Покупця/, місцем передачі товару також вказаний склад Покупця. Таким чином, позивач зобов’язаний оплатити вартість доставки товару до складу Покупця, оскільки вказане не було здійснено, то вартість доставки товару підліковується від вартості товару, так як вартість доставки товару вказана з урахуванням доставки її до складу Покупця. Дане питання узгоджене з Постачальником, внаслідок чого між сторонами підписано акт звірки розрахунків від 30.11.2007року. Розмір заборгованості складає –28721грн.12коп.; відповідно інфляційні складають 763грн.86коп.; 3% річних –363грн.66коп.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Меткон –Юг” м.Маріуполь вважає рішення господарського суду Донецької області від 22.05.2008року у справі №15/61 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позивач свої зобов’язання за договором виконав у повному обсязі, поставив товар на суму 98567грн.29коп.; у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 33974грн.48коп., яка стягнута за рішенням суду з урахуванням 3% річних та інфляційних нарахувань. Умовою відвантаження згідно п.3.2 специфікації №1 до договору є самовивоз, що фактично й було здійснено відповідачем , а обов’язок позивача відшкодовувати суму 5253грн.36коп. не передбачений умовами договору, акт звірки не є письмовою формою визнання заборгованості.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

16.10.2007року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Меткон-Юг” м. Маріуполь (продавець) та відкритим акціонерним товариством “Єнакієвський котельно-механічний завод” м. Єнакієве (покупець) було укладено договір № 19/10/07./арк. справи 11-12/.

Предмет договору - зобов’язання продавця передати у власність, а покупця оплатити та прийняти на умовах цього договору товар. Асортимент, кількість, ціна, упаковка товару вказуються у специфікаціях, що додаються до цього договору./ п. 1.1 договору/.

Згідно п. 2.1 договору оплата за товар по цьому договору здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у розмірі 60% передплати, а інші 40% по факту готовності металопрокату до відвантаження.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата здійснюється згідно виставленого продавцем рахунку.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем було виставлено відповідачу рахунок - фактура № СФ-000172 від 16.10.2007 року на загальну суму 98567,29 грн./арк. справи 14/.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача, 24.10.2007 року відповідачем здійснено передплату за товар на суму 58592,81 грн./арк. справи 15/.

Згідно п. 3.1 договору доставка товару здійснюється на умовах СРТ /склад Покупця/. Передача товару здійснюється на складі покупця. Поставка товару здійснюється протягом 7-14 робочих днів з моменту отримання передплати./п.3.2 договору/.

Відповідно до п. 3.2 Специфікації №1 від 16.10.2007року до договору №19/10/07 від 16.10.2007року, що згідно п. 2 цієї Специфікації є невід’ємною частиною даного договору, сторонами встановлено, що строк відвантаження –протягом 7-14 робочих днів з моменту отримання 60% передоплати, а останні 40% по факту готовності металопрокату до відвантаження./арк. справи 13/.

Пункт 3.2 Специфікації встановлює, що умовою відвантаження є самовивіз.

Згідно видаткової накладної № РН-0000154 від 20.11.2007року представник відповідача за довіреністю серія ЯНШ № 643228 від 16.11.2007 року отримав товар на суму 98567,29 грн./арк. справи 16-17/.

Видаткова накладна містить посилання на рахунок –фактуру № СФ-000172 від 16.10.2007 року.

Тобто, виходячи з п. 2.1 договору №19/10/07 від 16.10.2007року відповідач здійснив попередню оплату за отриманий товар в сумі 58592,81 грн., залишок суми, на яку поставлено товар, - 39974,48грн. відповідач повинен був сплатити по факту готовності металопрокату до відвантаження.

Фактично відповідачем після отримання товару здійснена часткова оплата товару в сумі 6000грн., що підтверджується платіжним дорученням №2122 від 20.12.2007року./арк. справи 60/.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 33974, 48грн.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Посилання відповідача на той факт, що, ніби то, за умовами договору / п. 3.1 / доставка товару повинна бути здійснена позивачем на склад відповідача, тобто транспортні послуги включаються у вартість товару, а у даному випадку поставка була здійснена зі складу позивача, тобто, витрати на транспорт, що доставив товар зі складу позивача на склад відповідача повинні бути покладені на позивача, а тому сума заборгованості повинна бути зменшена на суму 5253грн.36коп. за авто послуги по доставці товару відповідачем, не приймається судовою колегією Донецького апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Згідно пункту 3.2 Специфікації №1 до договору умовою відвантаження є самовивіз, що й було здійснено відповідачем.

У рахунку –фактурі № СФ-000172 від 16.10.2007 року на загальну суму 98567,29 грн. відсутнє посилання на будь-які транспортні послуги, не зазначено, що у вартість товару –металопрокату входять транспортні послуги, вказано лише на таж та вартість за тону металопрокату.

Також відповідні посилання відсутні у видатковій накладній № РН-0000154 від 20.11.2007року та у договорі №19/10/07 від 16.10.2007року.

Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості по оплаті товару, отриманого відповідачем, з огляду на це, ствердження відповідача, що за договором ним був здійснений самовивіз товару, відповідачем був виставлений позивачу рахунок №КМ –0000270 від 26.11.2007року, за яким позивач повинен був сплатити вартість послуг по автоперевезенню товару на склад покупця в сумі 5253грн.36коп., що зменшує суму заборгованості на згадувану суму є безпідставним, оскільки стягнення заборгованості в сумі 5253грн.36коп. не є предметом даного позову.

З зустрічною позовною заявою щодо стягнення суми 5253грн.36коп. відповідно п.3.1 договору №19/10/07 від 16.10.2007року відповідач до позивача не звертався.

Акт звірки взаємних розрахунків, за яким , ніби то, позивачем визнана заборгованість в сумі 5253грн.36коп., не є належним первинним документом, є лише бухгалтерським документом, наявність або відсутність будь-яких зобов’язань сторін повинна бути підтверджена первинними документами –договором, накладними, рахунками та ін.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 33974,48грн. підтверджений відповідними доказами, а відповідно вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення інфляції у сумі 5813,50 грн. та 3% річних у сумі 427,57 грн., які нараховані на суму основного боргу, суд першої інстанції підставно вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення процентів за користування чужими коштами у розмірі 1339,39грн.судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

У відповідності з приписами ч. 3ст.692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами передбачено законом.

Але законом не встановлено конкретного розміру вказаних процентів.

Конкретний розмір процентів повинен бути визначений сторонами у договорі.

У даному випадку, у договорі №19/10/07 від 16.10.2007року, що укладений між сторонами, відсутнє посилання на обов’язок відповідача сплатити суму боргу з урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами у конкретному розмірі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції відносно відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині базується на приписах закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду від 22.05.2008року у справі №15/61 залишити без змін, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Єнакіївський котельно-механічний завод” м.Єнакієве – без задоволення.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          Т.Д. Геза

І.В. Алєєва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС