ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.08р.

Справа
№ 32/28-08

За
позовом: Прокурора
Широківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі  Широківської селищної ради Широківського
району, с.м.т. Широке

До:  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
с.м.т. Широке

Про: визнання недійсним договору та
вилучення земельної ділянки

Суддя
Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Прокурор: Зіма В.Б. ( сл.посв. № 117 );

Від
позивача: не
з'явився;

Від
відповідача:  ОСОБА_1( приватний підприємець )

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор
Широківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі  Широківської селищної ради Широківського
району  звернувся  з позовом
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсною тимчасової
угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою та вилучення з
незаконного користування відповідача земельної ділянки площею 0,0297 га, що
розташована АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням  прокурора на невідповідність умов спірної
угоди вимогам ст.ст.14-15 Закону України „Про оренду землі”, відсутність
державної реєстрації цього договору та безпідставне ( без документів, що
підтверджують право власності або право
користування ) користування
відповідачем спірною земельною ділянкою в порушення вимог ст.125 ЗКУ.

Позивач -Широківська селищна рада
Широківського району, в інтересах якої прокурор звернувся з позовом;
явку повноважних представників до судових засідань двічі не забезпечила; в
письмових пояснення щодо позову прокурора підтримала позовні вимоги прокурора .

Відповідач  - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, позовні
вимоги прокурора не визнав, в судовому засіданні зазначив, що на початку 2006
р. він придбав у приватну власність приміщення магазину, який розташований на
спірній земельній ділянці .В серпні 2006 р. він звернувся до голови
Широківської селищної ради із заявою про надання в оренду землі з правом викупу
.27.10.06 р. селищна Рада прийняла рішення про надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки та про укладання тимчасової угоди про
сплату за фактичне користування земельною ділянкою до часу виготовлення
технічної документації по землеустрою. 02.02.2006 р. така угода була укладена
між позивачем та відповідачем строком на 6 місяців; але враховуючи значний
термін, на протязі якого виготовлюється та погоджується така документація;
сторони укладають тимчасові угоди про сплату за фактичне користування земельною
ділянкою, на виконання яких відповідач сплачує до місцевого бюджету грошові
кошти за користування земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників прокурора та сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач -  Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, є
власником будівлі магазину, що знаходиться АДРЕСА_1;  на спірній земельній ділянці площею 0,0297
га  . В серпні 2006 р. він звернувся до
голови Широківської селищної ради із заявою про надання в оренду землі з правом
викупу .27.10.06 р. селищна Рада прийняла рішення про надання дозволу на
складання проекту відведення земельної ділянки та про укладання тимчасової
угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою до часу
виготовлення технічної документації по землеустрою . 02.02.2006 р. така угода
була укладена між позивачем та відповідачем строком на 6 місяців; але
враховуючи значний термін, на протязі якого виготовлюється та погоджується така
документація; сторони укладають тимчасові угоди про сплату за фактичне користування
земельною ділянкою, на виконання яких відповідач сплачує до місцевого бюджету
грошові кошти за користування земельною ділянкою. Умовами цієї угоди
передбачено, що фактичний землекористувач укладанням  цієї угоди засвідчує своє зобов'язання перед
розпорядником земель протягом терміну її дії оформити право користування
земельною ділянкою. що є предметом цієї угоди, з уточненням при цьому її площі
при встановленні меж в натурі за проектом її відведення.  З цією метою від дня набуття чинності цієї
угоди фактичний землекористувач у встановленому законодавством України порядку
вживає заходи по оформленню права оренди чи постійного користування земельною
ділянкою Однією із істотних умов цієї угоди є обов'язок фактичного
землекористувача щомісяця вносити на користь розпорядника земель орендну плату
в обумовленому сторонами розмірі. Одночасно розпорядник земель зобов'язався при
належному виконанні фактичним землекористувачем цієї угоди не застосовувати до
нього процедуру , передбачену „Порядком визначення та відшкодування
збитків  власникам землі та
землекористувачам”

Враховуючи ту обставину, що станом
на час закінчення строку дії вищезазначеної угоди технічна документація на
земельну ділянку ще не була виготовлена не з вини відповідача, сторони  ще двічі продовжували термін дії
вищезазначеної угоди  шляхом укладання
аналогічних угод.

За своєю правовою природою
оспорювана прокурором тимчасова угода не відноситься до договорів оренди землі
в розумінні ЗК України  та Закону України
„Про оренду землі ”, а лише певним чином формалізує правовідносини власника
землі та землекористувача, та не замінює собою договір оренди, який повинен
бути укладений між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства
України.

Предметом спору у даній справі є
дійсність  (чи  недійсність) укладеної між сторонами у справі
тимчасової угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою.

Як вбачається із змісту статті
203 Цивільного кодексу України,  правочин
є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема,
волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його
внутрішній волі (частина третя цієї статті). Частиною першою статті 215
Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його
відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з
необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного
волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.
Змістом статті 124 Земельного кодексу України, якою регулюється порядок
передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що особа, яка бажає одержати
земельну ділянку в оренду із земель державної чи комунальної власності, подає у
відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування заяву
(клопотання) у порядку, визначеному статтями 118, 123 цього Кодексу. Тобто
волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення договору оренди реалізується
шляхом подання відповідної заяви. При цьому частиною першою вказаної норми
встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній
або  комунальній власності, здійснюється
на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином,
волевиявлення відповідного органу як орендодавця, в даному випадку,
здійснюється у формі рішення такого органу і лише реалізується шляхом укладення
договору оренди. В даному випадку присутні формалізовані  волевиявлення відповідного органу як
орендодавця,  так і землекористувача.

Отже, твердження прокурора про
невідповідність оспорюваної угоди вимогам ст.ст.20,31 ЗК України є хибним та не
ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах земельного законодавства.

Відповідно
до ч.1 статті 120  Земельного кодексу
України, при  переході права власності на
будівлю  і  споруду
право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору
оренди.

Оскільки,
власником приміщеня магазину, що розташований на спірній земельній ділянці, є
ОСОБА_1,  то висновок  прокурора щодо самовільного зайняття спірної
земельної ділянки не відповідає дійсності. Самовільне зайняття земельної  ділянки - це самовільне заволодіння земельною
ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного
порядку надання земельних ділянок. В даному випадку землекористування не можна
визнати самовільним, так як відбувся перехід права власності на будівлю та
споруди, разом з яким фактично відбулася передача і права на користування
землею. Враховуючи викладене, суд не знаходить достатньо правових підстав для
задоволення позовних  вимог  прокурора.

На
підставі вищезазначеного, керуючись вимогами ст.ст.49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог прокурора відмовити в повному обсязі

Суддя
Васильєв О.Ю.