ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

17 червня 2008 р.                                                             Справа № 7/128-2008

за позовом Державної податкової інспекції у Тячівському районі, м. Тячів

до відповідача 1 Закритого акціонерного товариства „Бахчисарайський виноробний завод”, м. Бахчисарай

до відповідача 2 Державного підприємства „Руськополівське”, с. Руське Поле Тячівського району

про визнання недійсним договору поставки виноматеріалів

від позивача –Шкамбара М.Д.;

від відповідача 1 –Дудкін В.С.;

Секретар судового засідання – Ряшко А.В. Суддя С.Б.Швед

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Тячівському районі звернулася до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства „Бахчисарайський виноробний завод” та до Державного підприємства „Руськополівське” про визнання недійсними, укладених між ними договору поставки виноматеріалу від 09.11.2004р. та додаткового погодження до нього від 01.01.2005р. №1.

У процесі судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що укладені між відповідачами договір та додаткове погодження до нього є фіктивними, оскільки відповідач 1 не мав на меті створення правових наслідків, які ними передбачалися.

Крім того, як на підставу для задоволення позову, представник податкового органу посилається на те, що укладення спірного договору та додаткового погодження до нього проведено без дотримання вимог Цивільного кодексу України щодо порядку укладення письмових правочинів, зокрема, в частині, що передбачає необхідність підписання правочинів особою, яка уповноважена установчими документами юридичної особи.

Відповідач 1 у надісланому суду письмовому запереченні на позов та його представник у судовому засіданні 10.06.2008р. позов не визнали, зазначивши, що податковим органом перевищено свої повноваження при поданні даного позову, які передбачені Законом України „Про державну податкову службу в Україні”, оскільки в матеріалах позовної заяви відсутні докази, які б свідчили про порушення ЗАТ „Бахчисарайський виноробний завод” вимог податкового законодавства при укладенні правочину.

Відповідач 1 також просить суд прийняти до уваги те, що договір поставки виноматеріалу з ДП „Руськополівське” укладався за наявності всіх необхідних документів. Поставка обумовленої договором продукції та оплата її вартості покупцем була проведена в повному обсязі, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Господарські операції відображені по бухгалтерському та податковому обліку відповідача 1, що підтверджується перевіркою податкового органу за його місцезнаходженням.

Відповідач 2, у надісланій суду письмовій заяві, повідомив суд про можливість розгляду справи без участі його представника та зазначив про визнання позову, оскільки на протязі 2004-2006р.р. жодних угод із ЗАТ „Бахчисарайський виноробний завод” не укладав.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне:

09.11.2004р. року між ЗАТ „Бахчисарайський виноробний завод”, м. Бахчисарай та ДП „Руськополівське”, с. Руське Поле Тячівського району був укладений договір поставки виноматеріалу на загальну суму 95000 грн. (далі - Договір).

01.01.2005р. відповідачами письмово оформлене додаткове погодження до договору про його пролонгацію на 2005 рік.

В межах договірних відносин, передбаченими вищенаведеними правочинами були проведені господарські операції по поставці виноматеріалу на загальну суму 153382,65 грн.

Реалізація спірного договору та додатку до нього проведена на підставі накладних на поставку виноматеріалу, товарно –транспортних накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей, податкових накладних, прихідних касових ордерів.

Пунктом 11 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу" від 04.12.1990р. №509-XII (далі –Закон №509-XII) на державну податкову інспекцію, крім інших, покладено функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами.

Підпунктом 12.1. роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.05.2005р. 02-5/451 „Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної податкової служби” передбачено, що питання про підстави визнання угод недійсними (пункт 11 статті 10 Закону №509-XII) повинні вирішуватись з урахуванням завдань податкових органів, передбачених абзацом другим статті 2 даного Закону та, в залежності, від конкретних обставин, пов'язаних з порушенням вимог законодавства про податки та ухиленням від їх сплати.

Згідно зі статтею 2 Закону №509-XII завданням податкових органів є, зокрема, здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Наведене вище свідчить про те, що податкові органи при поданні позовів про визнання господарського зобов’язання недійсним повинні доводити факти порушення податкового законодавства при укладенні таких правочинів.

Судовим розглядом справи встановлено, що таких доказів, які б свідчили про порушення сторонами вимог податкового законодавства при укладенні оспорюваних угод матеріали справи не містять. Поданий представником відповідача 1 акт від 14.03.2008р. №81/27/23/00411855 „Про результати виїзної перевірки ЗАТ „Бахчисарайський виноробний завод” з питання правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету суми податку на додану вартість та акцизного збору за період з 01.04.2005р. по 31.01.2006р.” даних про порушення відповідачем 1 порядку формування своїх податкових зобов’язань з ПДВ по господарських операціях з відповідачем 2 не містить. Навпаки, податковою перевіркою на підставі первинних фінансово –бухгалтерських документів констатовано фактичне проведення господарських операцій із ДП „Руськополівське”, реальне проведення розрахунків у межах укладених спірних правочинів та включення їх до податкового обліку.

Наведене вище свідчить про те, що податковим органом заявлено даний позов за відсутності фактичних даних про порушення відповідачами вимог податкового законодавства при укладенні оспорюваних правочинів, що суперечить передбаченим статтею 2 Закону №509-XII завданням органів державної податкової служби та їх компетенції, яка випливає з цих завдань.

Крім того, при вирішенні спору суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, —нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається.

З огляду на наведене, позови податкових органів про визнання такого правочину (господарського зобов’язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

За таких обставин справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 7-9, 69, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повістю .

2. Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена за правилами, передбаченими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя С. Швед