донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

02.07.2008
р.
справа №6/64

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової  Н.В.

суддів

Гези  Т.Д. , Алєєвої  І.В.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

Заікін
В.М., довіреність № ВО 803852 від 13.06.2008року,

від
відповідача:

ОСОБА_2
довіреність НОМЕР_1 від 15.05.2008року,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватний
підприємець ОСОБА_1 м.Артемівськ

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

20.05.2008
року

по
справі

№6/64
(Подколзіна Л.Д.)

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Іділлія" м.Горлівка

доФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
м.Артемівськ Донецької області

про

стягнення
17006 грн. 33 коп

В С Т А Н О В И В:

Товариство
з обмеженою відповідальністю “Іділлія” м.Донецьк звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1АДРЕСА_1про стягнення 17006грн.33коп., у тому числі заборгованість за
договором купівлі-продажу №722 від 01.03.2007року у розмірі 8415грн.03коп.,
відсотки за користування грошовими коштами на підставі ст. 536 Цивільного
кодексу України у розмірі 83грн.86коп.; штраф за порушення договірних
зобов'язань у розмірі 8415грн.03коп., пеня в сумі 92грн.41коп. /арк. справи
2-4/.

Рішенням
від 20.05.2008року господарський  суд
Донецької області  /суддя Подколзіна
Л.Д./ позовні вимоги задовольнив повністю. /арк. справи 51-52/.

Рішення
мотивоване тим, що 01.03.2007року між Товариством з обмеженою відповідальністю
Іділлія” м.Донецьк та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1АДРЕСА_1 був
укладений договір № 722, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання
передати відповідачу товар, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити його
вартість; позивач посилається на виконання своїх договірних зобов'язань у
повному обсязі, де він у виконання умов укладеного договору, у період
лютого-березня 2008р. по ряду видаткових накладних здійснив поставку продуктів
харчування у адресу відповідача на загальну суму 9 265грн.71коп.; у
підтвердження заявлених вимог позивачем представлені суду докази поставки
продуктів харчування, а саме: видаткові накладні; пунктом 4.2 договору № 722
від 01.03.2007р. сторони встановили, що
оплата отриманого товару здійснюються відповідачем у безготівковій
формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача з
відстрочкою платежу на строк до 14 календарних днів.  Але відповідач договірні зобов'язання перед
позивачем виконав частково, в результаті чого у
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1 перед позивачем виникла
заборгованість у  сумі  8 415грн. 03коп., яка до теперішнього часу
ним не погашена.  Пунктом  6.1
укладеного договору  сторони  передбачили, що  у випадку несплати поставленого товару в
термін 25 днів (з дати здійснення доставки) в якості забезпечення виконання
зобов'язань, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за кожен день прострочки
в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період за який сплачується
пеня. Оскільки відповідач порушив умови договору   № 722 від 01.03.2007р.  і своєчасно не розрахувався за товар, суд
вважає вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 94грн. 41коп. обґрунтованими
та підлягаючими задоволенню. Пунктом
6.1  укладеного договору  сторони
передбачили, що  у випадку
несплати поставленого товару, відповідач повинен сплатити позивачу   штраф в розмірі 100% вартості партії
проданого і несплаченого (частково сплаченого) товару без урахування сум
часткової сплати, тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафу у сумі
8 415грн. 03коп. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, оскільки дана
відповідальність та її розмір  узгоджені
сторонами у договорі, та не обмежені діючим законодавством. Пунктом 6.2
договору № 722 від 01.03.2007р. сторони встановили, що у відповідності зі
ст.536 та ст.692 ЦК України у випадку несплати товару у встановлені договором
строки відповідач повинен сплатити позивачу 18%
річних за користування чужими грошовими коштами, за кожен день такого
користування, починаючи зі дня продажу товару, тому суд вважає вимоги позивача
щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами у сумі 83грн. 86коп.
також обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, оскільки дана
відповідальність та її розмір  узгоджені
сторонами у договорі, та не обмежені діючим законодавством.

Фізична
особа -підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1в апеляційній скарзі просить скасувати рішення
господарського суду від 20.05.2008року у справі №6/64 та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що строк дії договору № 722 встановлено сторонами 1 рік
-  до 28.02.2008року, у відповідності з
приписами п.8.2 договору відповідач через торгового агента позивача направив за
місяць до закінчення строку договору лист про відмову продовжувати строк дії
договору, тому, з 01.03.2008року дія договору припинилась; товар, за
зазначеними накладними ані сам відповідач, ані працівники відповідача не
отримували; на даний позивачем додаток №1 до договору відповідач не підписував,
тому відповідач вважає, що позивач належним чином не довів факт передачі товару
відповідачу. Відповідач був позбавлений права надавати відповідні докази та
брати участь у судових засіданнях, оскільки ухвали суду першої інстанції
своєчасно ним отримані не були. Суд першої інстанції не надав оцінки тому
факту, що позов підписано від імені директора ОСОБА_3., який є фінансовим
директором та не має права підписувати такі документи.

У
судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача посилався
також на той факт, що відповідачем часткова оплата товару не здійснювалась, з
огляду на те, що матеріали справи місять
прибутковий касовий ордер №87 від 22.03.2008року , який містить також і
відривну частину ордеру, яка повинна знаходитись у відповідача на підтвердження
здійснення оплати, тому, даний документ не можна вважати належним доказом
здійснення оплати відповідачем.

Представник
Товариства з обмеженою відповідальністю “Іділлія” м.Донецьк вважає рішення
господарського суду Донецької області від 20.05.2008року законним та
обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без
задоволення, оскільки договір №722 є діючим, оскільки ні одна із сторін
договору в установленому порядку належним чином не повідомила іншу сторону
про  його розірвання; відповідачем не надано
доказів звернення до позивача з відповідним листом; відповідачем після
28.02.2008року здійснювалось приймання продукції саме за договором, що
підтверджується видатковими накладними, які містять посилання на вказаний
договір; відповідачем здійснювалась часткова оплата за договором.Суд першої
інстанції належним чином повідомив відповідача про час та місце судового
розгляду справи, позов підписано керівником позивача, який має належні
повноваження на підписання відповідних документів.

Колегія
суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.
28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України  на підставі встановлених фактичних обставин
переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що
мають значення для справи.

Розглянувши
матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому
засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване
рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно
до ст.655 Цивільного кодексу  України за
договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як
вбачається з матеріалів справи, 01.03.2007року між Товариством з обмеженою
відповідальністю “Іділлія” м.Донецьк та Фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_1АДРЕСА_1був укладений договір № 722, згідно умов якого позивач взяв на
себе зобов'язання передати відповідачу товар, а відповідач зобов'язався
прийняти та оплатити його вартість./арк. справи 11-12/.

Предметом
даного договору -є купівля -продаж товарів продуктової групи за цінами та в
кількості, що вказані у /видаткових/ накладних на відпуск./п.1.1. договору/.

У
відповідності з п. 8.1 договору даний договір укладено на строк один рік та
вступає в силу  з дня його підписання.

Після
перебігу  даного строку , вказаного в
п.8.1, договір вважається укладеним на той же строк  та на тих же умовах, якщо не одна із сторін в
строк за тридцять календарних днів не виразила письмового бажання його
розірвати./п.8.2 договору/.

На
думку судової колегії Донецького апеляційного господарського суду, даний
договір є діючим, оскільки ні одна з сторін договору не довела належними
доказами, що вона у строк , встановлений у п.8.2 договору, зверталась до іншої
сторони у порядку, встановленому договором, з вимогою про  розірвання вказаного договору.

Посилання
відповідача, що він листом від 31.01.2008року звернувся до позивача з вимогою
розірвання договору №722 від 01.03.2007року, внаслідок чого договір є
розірваним, не приймається судовою колегією Донецького апеляційного
господарського суду, оскільки докази направлення даного листа за юридичною
адресою позивача або за поштовою адресою позивача, які зазначені у договорі,
матеріали справи не містять; ствердження, що даний лист отримано менеджером
позивача Вербенко є безпідставним, тому що зі змісту даного листа не
вбачається, який саме менеджер та якої організації отримав лист, оскільки не
зазначено П.І.Б. особи та назва організації, працівником якої є дана особа.
Крім того, позивач не уповноважував будь-якого з своїх представників на
отримання таких листів.

Тобто,
на час здійснення спірних поставок товару, відносини між сторонами регулювались
умовами договору №722 від 01.03.2007року.

Згідно
п. 1.2 договору №722 кількість, асортимент, вартість товару відображуються у
/видаткових/ накладних на відпуск товару.

За
п.2.1 Продавець /позивач/ зобов'язується передати  Покупцю товар згідно отриманого замовлення.

У
відповідності з умовами даного договору у період лютого-березня 2008року за
видатковими  накладними №5639 від
13.03.2008року, № 50019 від 06.03.2008року, №4254 від 28.02.2008року, № 4255
від 28.02.2008року, № 5029 від 06.03.2008року, №4995 від 06.03.2008року, №5588
від 13.03.2008року, № 6478 від 20.03.2008року, №6476 від 20.03.2008року, №5637
від 13.03.2008року, №5028 від 06.03.2008року, оригінали яких містять матеріали
справи, позивач  здійснив поставку
продуктів харчування у адресу відповідача на загальну суму 9 265грн.
71коп./арк. справи 17-20, 24-32, 102-107/.

Згідно
п. 3.4 договору приймання товару здійснюється особою, яка уповноважена Покупцем
/відповідачем/. Документ, що підтверджує право особи на отримання товару,
оформлюється у відповідності з п.13 Інструкції №99 від 16.05.1996року, як
додаток до даного договору, який підписується директором  та головним бухгалтером /фізичною особою
підприємцем/ Покупця та скріплюється печаткою.

Як
вбачається з матеріалів справи, додатками №1, №2, №3  сторони узгодили перелік осіб, які
уповноважені з боку Покупця/відповідача/ на отримання товару. /арк. справи
13-15/.

Пункт
3.9 договору передбачає, що сторони домовились, що при прийнятті товару
Покупцем /уповноваженою особою/ для підтвердження доставки /передачі/ товару, а
також приймання товару за кількістю та якістю достатньо підпису  Покупця та /чи його уповноваженої особи без
проставлення на цей підпис печатки /штампу/ Покупця.

Сторони
також домовились, що якщо товар буде прийнятий
за тими чи іншими причинами
особою, яка не уповноважена на те Покупцем /продавцем магазину, ларьку,
торг.точки/ та ін. / такий товар вважається проданим належній особі та належним
чином, а вся відповідальність за таку доставку товару покладається на Покупця.
У даному випадку Покупець вважається винним, якщо не доведе зворотнього.

Пунктом
4.2 договору № 722 від 01.03.2007року сторони узгодили, що  оплата отриманого товару здійснюються
відповідачем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок позивача з відстрочкою платежу на строк до 14 календарних
днів.

Судом
першої інстанції встановлено, що відповідач свої договірні зобов'язання перед
позивачем щодо повної оплати вартості отриманого товару у встановлені договором
строки виконав частково, сплативши позивачу 850грн. готівкою у касу позивача,
що підтверджується  ордером №85208 від
21.03.2008року, що містить посилання на накладну №4255./арк. справи77/.

Ствердження
скаржника, що ані він, ані його представники зазначеного товару не отримували
суперечить фактичним обставинам справи, оскільки зазначені накладні, за якими
отримувався товар підписані представниками відповідача без заперечень, факт
отримання даного товару іншими особами матеріалами справи не підтверджено,
відповідач частково здійснив оплату товару.

З
огляду викладене, матеріалами справи підтверджено факт наявності заборгованості
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1 перед позивачем у  сумі  8
415грн. 03коп., яка до теперішнього часу ним не погашена.

Відповідно
до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно
до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким
чином, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності
належними доказами факту наявності заборгованості в сумі 8415грн.03коп.є
правомірним, а заборгованість є такою, що підлягає стягненню.

Статтею
546 ЦК України передбачено, що виконання
зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором
неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,
пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник
повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання
зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Пунктом  6.1
укладеного договору  сторони  передбачили, що  у випадку несплати поставленого товару в
термін 25 днів (з дати здійснення доставки) в якості забезпечення виконання
зобов'язань, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за кожен день прострочки
в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період за який сплачується
пеня.

Оскільки
відповідач порушив умови договору   № 722
від 01.03.2007року , не здійснивши повну оплату за отриманий товару в
установлені договором строки, сума заборгованості відповідача складає
8415грн.03коп.,  суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку,  вважає
вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 92грн. 41коп. обгрунтованими та
підлягаючими задоволенню.

Пункт  6.1
договору  твердить, що  у випадку несплати поставленого товару,
відповідач повинен сплатити позивачу
штраф в розмірі 100% вартості партії проданого і несплаченого (частково
сплаченого) товару без урахування сум часткової сплати.

Суд
першої інстанції підставно вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафу у сумі
8 415грн. 03коп. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, оскільки дана
відповідальність та її розмір  узгоджені
сторонами у договорі, та не обмежені діючим законодавством, факт наявності
заборгованості підтверджено матеріалами справи.

Статтею
536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У
відповідності з приписами ч. 3ст.692 Цивільного кодексу України  у разі прострочення  оплати
товару  продавець  має
право вимагати  оплати товару та
сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто,
право вимагати  оплати товару та сплати
процентів за користування чужими грошовими коштами передбачено законом.

Але
законом не встановлено конкретного розміру вказаних процентів.

Розмір
процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом
6.2 договору № 722 від 01.03.2007року встановлено,  що у відповідності зі ст.536 та ст.692 ЦК
України у випадку несплати товару у встановлені договором строки відповідач
повинен сплатити позивачу 18%  річних за
користування чужими грошовими коштами, за кожен день такого користування,
починаючи зі дня продажу товару.

Судова
колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає висновок суду першої
інстанції відносно правомірності та обґрунтованості стягнення процентів за
користування грошовими коштами у сумі 83грн. 86коп. підставним та таким, що
відповідає фактичним обставинам справи, оскільки дана відповідальність та її
розмір  узгоджені сторонами у договорі,
не обмежені діючим законодавством.

Ствердження
скаржника , що відповідач належним чином не був повідомлений про час та місце
судового розгляду справи судом першої інстанції спростовується матеріалами
справи, оскільки як вбачається з ухвал господарського суду Донецької області
від 24.04.2008року, 07.05.2008року у справі №6/64 дані процесуальні документи
були направлені за адресою відповідача рекомендованою кореспонденцією, що
виключає порушенням норм Господарського процесуального кодексу України.

Посилання
відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права,
зокрема відносно того, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що
позов підписано від імені директора ОСОБА_3., який є фінансовим директором та
не має права підписувати такі документи, є безпідставним виходячи з наступного.

Як
вбачається з протоколу №3 загальних зборів засновників /учасників/ Товариства з
обмеженою відповідальністю “Іділлія” від 13.11.2006року, директором позивача
призначеноОСОБА_3

Тобто,
позов підписано керівником позивача, який має належні повноваження.

Доводи
скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються
вищевикладеним.

З
урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду
Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи,
чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути
підставою для  скасування рішення,
оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно
до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги
відносяться на скаржника.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний
господарський суд

П О С Т
А Н О В И В:

Рішення
господарського суду Донецької області від 20.05.2008року  у справі №6/64 залишити без змін, апеляційну
скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1АДРЕСА_1-без задоволення.

Головуючий          Н.В.
Акулова

Судді:          Т.Д.
Геза

І.В.
Алєєва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС