КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

28.07.08 р.                                                                                          № 19/313-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Жук Г. А.

Фаловської І.М.

при секретарі судового засідання Єрмак Л.В.,

за участю:

від позивача: представник за дов. №49 від 04.02.2008 року Ушаков М.С.,

від відповідача 1: представник за дов. №12/20с-464 від 11.05.2007 року Хасін І.Б.,

від відповідача 2: представник за дов. б/н від 07.11.2006 року Трохімчук О.І.,

від третьої особи: не з’явились,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»на рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року,

у справі          №19/313-07/10 (суддя Тищенко О.В.),

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська», с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області,

до                    1. товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой», м. Київ,

2. товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг», м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, м. Київ,

про                    визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

встановив:

09.08.2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»(позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом від 15.03.2007 року до товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»(відповідач 1) та до товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»(відповідач 2) про визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння (а.с. 3-8).

Рішенням господарського суду Київської області від 19.05.2008 року у справі №19/313-07/10 в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»до товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» та товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, про визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено повністю (а.с. 348-356).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд, встановивши відсутність у позивача права власності на спірну земельну ділянку, керуючись ст. ст. 181, 317, 328, 377 та 378 Цивільного кодексу України і ст. ст. 120 та 125 Земельного кодексу України, відмов в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року у справі №19/313-07/10 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевим господарським судом оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

На переконання скаржника, місцевим господарським судом невірно зроблено висновок пре те, що до ТОВ «Енергокомплект»при придбанні у КСП «Агрофірма «Рубежівська»нерухомого майна перейшло право власності на спірну земельну ділянку, на якій воно розташоване, та невірно застосовано ст. 377 ЦК України, тоді як, на думку скаржника, застосуванню підлягає ст. 120 ЗК України, як спеціального закону, регулюючого земельні правовідносини. Крім цього, такий висновок місцевого господарського суду, як стверджує скаржник, суперечить п. 15 Перехідних положень ЗК України, згідно якого на земельні ділянки, призначені для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, накладено мораторій на їх відчуження до 01.01.2005 року.

Одночасно скаржник зазначає, що місцевим господарським судом зроблено невірний висновок про те, що до ТОВ «Енергокомплект»при придбанні у КСП «Агрофірма «Рубежівська»нерухомого майна загальною площею 7 580,6 м2 перейшло право власності на земельну ділянку площею 16,70 га, оскільки для обслуговування нерухомого майна загальною площею 7 580,6 м2 не потрібна земельна ділянка розміром у 16,70 га.

Скаржник стверджує, що висновок місцевого господарського суд про те, що загальними зборами пайовиків-членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002 року було прийнято рішення про відмову від земельної ділянки площею 16,70 га на користь ТОВ «Енергокомплект»є безпідставним, оскільки на той момент діяв мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення і загальні збори не мали права приймати таке рішення.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»на рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року у справі №19/313-07/10 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Згідно розпорядження заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.07.2008 року у зв’язку з відпусткою судді Разіної Т.І. склад колегії суддів з розгляду даної справи змінено: головуюча суддя Агрикова О.В., судді Фаловська І.М. та Жук Г.А.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що він є добросовісним набувачем права власності на спірну земельну ділянку. На підтвердження своїх заперечень відповідач 1 посилається на рішення загальних зборів членів попереднього власника майна –КСП «Агрофірма «Рубежівська», договір купівлі-продажу між ним та ТОВ «Енергокомплект»та на копію витягу з державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Твердження позивача про те, що ст. 377 ЦК України є загальною нормою та деталізована в ст. 120 ЗК України відповідач 1 вважає хибними, а застосування місцевим господарським судом саме ст. 377 ЦК України вважає правомірним.

Посилання скаржника на п. 15 Перехідних положень ЗК України відповідач 1 вважає безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено в 2006 році, а процедура відчуження земельної ділянки КСП «Агрофірма «Рубежівська»та ТОВ «Енергокомплект»не є предметом спору.

Твердження скаржника про те, що він є власником спірної земельної ділянки на підставі державного акту про право власності на землю відповідач 1 вважає безпідставними, оскільки вказаний акт видано КСП «Агрофірма «Рубежівська», а не ТОВ «Агрофірма «Рубежівська».

Відповідач 2 не скористався своїм правом відповідно до ст. 96 ГПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Третя особа не скористалась своїм правом відповідно до ст. 96 ГПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представники відповідачів 1 та 2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

В судове засідання представники третьої особи не з’явились, третя особа про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Згідно рішення 4 сесії 23 скликання Києво-Святошинської ради народних депутатів від 25.12.1998 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Рубежівська»(КСП «Агрофірма «Рубежівська») 31.03.2000 року видано Державний акт серії КВ на право колективної власності на землю площею 1921,7 га, який було зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №116/1 (а.с. 14 - 16).

Рішенням загальних зборів пайовиків-членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002 року було надано згоду на передачу від Києво-Святошинської районної державної адміністрації господарського двору «Слобода»площею 16,7 га в постійне користування ТОВ «Енергокомплект»(а.с. 82).

27.01.2003 року між КСП «Агрофірма «Рубежівська»та ТОВ «Енергокомплект»було укладено договір купівлі-продажу №3-Е-2003, згідно з яким КСП «Агрофірма «Рубежівська»продало, а ТОВ «Енергокомплект»купило цілісний майновий комплекс МТФ, належний КСП «Агрофірма «Рубежівська» та розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-Б (а.с. 79 - 80).

03.07.2003 року між ТОВ «Енергокомплект»та ТОВ «Градострой»укладено договір купівлі-продажу №40-Е-2003/99, за умовами якого ТОВ «Енергокомплект»продало, а відповідач 1 купив цілісний майновий комплекс МТФ, належний продавцю на праві власності та розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-Б (а.с. 77 - 78).

04.09.2003 року Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації зареєстровано за відповідачем 1 на праві власності об’єкти нерухомого майна - нежилі будівлі: літ. А, Б, В, Г, Д, Є, Ж та З, №1 та 2, що розміщені за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, вул. Жовтнева, 2-6 та придбані відповідачем-1 за вказаним договором купівлі-продажу №40-Е-2003/99 від 03.07.2003 року (а.с. 81).

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.03.2005 року №114 вилучено та передано відповідачу 1 в оренду строком на 49 років із земель колективної власності, що не підлягають паюванню КСП «Агрофірма «Рубежівська»в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, земельну ділянку площею 16,70 га (під господарськими будівлями та дворами) для ведення підсобного сільського господарства (а.с. 18).

Постановою Господарського суду Київської області від 14.06.2007 року у справі №30/327-А/167/12-06/4 визнано протиправним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №114 від 10.03.2005 року (а.с. 118 - 126). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2008 року вказана постанова господарського суду Київської області залишена без змін.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2006 року у справі №2-А-359/06 визнано бездіяльність Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо ухилення від видачі ТОВ «Градострой»державного акту на право власності на земельну ділянку площею 16,7 га, на якій знаходиться належне ТОВ «Градострой»нерухоме майно, розташовану за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева. 2-Б, неправомірною; зобов’язано Михайлівсько-Рубежівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області видати ТОВ «Градострой» державний акт на право власності на земельну ділянку площею 16,7 га, на якій знаходиться належне ТОВ «Градострой»нерухоме майно, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-Б (а.с. 19 - 24).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.10.2006 року апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»задоволено, постанову Мукачівського міськрайонного суду від 31.03.2006 року у справі №2-А-359/06 за адміністративним позовом Власова В.В., ТОВ «Градострой»до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області скасовано, а справу передано на новий розгляд до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у іншому складі (а.с. 33 - 34).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2007 року касаційну скаргу ТОВ «Градострой»залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23.10.2006 року у справі №2-А-359/06 без змін (а.с. 127).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2006 року вжито заходів до забезпечення позову Плотнікової Л.А. до Помазана С.С., ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»шляхом заборони Михайлівсько-Рубежівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області оформляти та видавати державний акт про право власності на земельну ділянку, яка має державний кадастровий номер :04:020:018 загальною площею 16,70 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева. 2-6. (а.с. 53).

13.09.2006 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва скасовано вищезазначену ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17.07.2006 року у справі №2-5246/2006, а також вжиті нею заходи забезпечення позову (а.с. 54).

На підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2006 року у справі №2-А-359/06 Михайлівсько-Рубежівською сільською радою 15.09.2006 року було видано відповідачу 1 державний акт серії ЯГ №196230 про право власності на земельну ділянку (державний кадастровий номер :004:020:0021) площею 16,7 га за адресою: Київська область, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-6 (а.с. 13).

15.09.2006 року між ТОВ «Градострой»та ТОВ «СНГ Трейдінг»було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки 16,7000 га, кадастровий номер :04:020:0021, розташованої по вул. Жовтневій. 2-Б, у с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 12).

Згідно листа №14603 від 07.08.2006 року Києво-Святошнського районного відділу земельних ресурсів спірна земельна ділянка площею 16,70 га відносилась до земель колективної власності КСП «Агрофірма «Рубежівська», входила до складу земельної ділянки загальною площею 1921,70 га. Відповідно до Державної статистичної звітності (форма 6-зем) спірна земельна ділянка класифікується як сільськогосподарській землі під господарськими будівлями та дворами (а.с. 17).

Постановою господарського суду Київської області від 30.05.- 06.06.2007 року у справі №251/8-06, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2008 року, визнано протиправними дії Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо видачі ТОВ «Градострой»Державного акту серії ЯГ №196230 від 15.09.2006 року про право власності на земельну ділянку площею 16,70 га за адресою: Київська область, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-6, державний кадастровий номер :004:020:0021; скасовано Державний акт серії ЯГ №196230 від 15.09.2006 року про право власності на земельну ділянку площею 16,70 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Жовтнева, 2-6, державний кадастровий номер :004:020:0021, ТОВ «Градострой» (а.с. 112 -117).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

В силу ст. 43, 47 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. При цьому, згідно ст. 38 ГПК України, суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Отже, прийняті судові акти повинні бути законними і обґрунтованими.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 29.12.1976 року №11 «Про судове рішення», обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Утім, ухвалене у даній справі рішення, цим вимогам не відповідає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції була застосована ст. 377 Цивільного Кодексу України, з посиланням на яку суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу МФТ від 27.01.2003 року №3-Е-2003 укладеного між КП «Агрофірма «Рубежівська»та ТОВ «Енергокомплект»відбувся перехід права власності на спірну земельну ділянку, зайняту придбаними об’єктами нерухомого майна. А у зв’язку з подальшим продажем ТОВ «Енергокомплект»вказаного об’єкта нерухомого майна ТОВ «Градострой»за договором купівлі-продажу №40-Е-3003/99 від 03.07.2003 року до останнього (відповідача 1) перейшло право власності на спірну земельну ділянку площею 16,7 га. Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим, та зробленим без достатнього аналізу матеріалів справи та невірному застосуванню норм чинного законодавства, з наступних підстав.

Суд першої інстанції застосував до правовідносин, що виникли у 2003 році (договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу МФТ від 27.01.2003 року №3-Е-2003 укладеного між КП «Агрофірма «Рубежівська»та ТОВ «Енергокомплект») договір купівлі-продажу №40-Е-3003/99 від 03.07.2003 року, укладений між ТОВ «Енергокомплект»та ТОВ «Градострой») норми Цивільного Кодексу, якій набув чинності тільки з 01.01.2004 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином колегія суддів, вважає не можливим застосування до договорів укладених у 2003 року положень ст. 377 Цивільного Кодексу України.

Частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у редакції від 25.10.2001 року, яка є спеціальною нормою, визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних ділянок у власність, а також іноземним державам відповідно до цього Кодексу (ч. 1 ст. 127 ЗК України).

Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 132 Земельного Кодексу України встановлено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Отже, згідно вищезазначених норм Земельного Кодексу, права на земельну ділянку переходять до власника нерухомості за умови, якщо у цивільно-правовій угоді про придбання будівлі чи споруди або в окремій угоді про відчуження земельної ділянки чи у договорі оренди сторони врегулювали питання набуття прав на землю під об’єктом нерухомості. Якщо ж у договорі купівлі-продажу нерухомості питання щодо набуття прав на землю зовсім не врегульовані, то згідно Земельного Кодексу до покупця об’єктів нерухомості право власності не переходить і власником ділянки залишається продавець будівлі чи споруди на землях приватної власності або держава чи територіальні громади - на землях державної і комунальної власності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що посилання у рішенні суду першої інстанції на те, що у разі відчуження будівлі, яка розташована на земельній ділянці, що належить на праві власності відчужувачеві, до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, є неправомірним, оскільки право власності на земельну ділянку або її частину може переходити тільки на підставі цивільно-правових угод.

При цьому, колегія суддів бере до уваги той факт, що відповідач 1 звертався до Києво-Святошинської районної державної адміністрації на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду з відповідною заявою про відведення йому спірної земельної ділянки в оренду (а.с. 18). Що свідчить, що відповідач 1 сам не вважав себе власником спірної земельної ділянки.

Згідно з ст. 125 Земельного Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та її державної реєстрації. Статтею 126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Вказана норма є обов’язковою і не містить виключень щодо виникнення права власності на земельну ділянку, при переході права власності на будівлю і споруду.

Зі змісту наведених норм чинного законодавства випливає, що недотримання положень про державну реєстрацію не призводить до виникнення права власності на земельну ділянку.

Системний аналіз норм Земельного Кодексу в редакції, яка діяла на момент укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна у 2003 року, дає можливість зробити висновок, що сам по собі правочин купівлі-продажу споруди або будівлі не тягне за собою автоматично виникнення права власності на земельну ділянку на котрий знаходиться придбана споруда, такій правочин не може породжувати для їх суб’єктів бажаного правового результату щодо права власності на земельну ділянку, а врешті й відповідних прав та обов’язків сторін, щодо її відчуження.

Між тим, як зазначалось, встановлені судом обставини мають бути підтверджені достовірними доказами, яким у даному випадку має бути документи, що підтверджують право власності ТОВ «Енергокоплект»та відповідача 1 та на спірну земельну ділянку.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Енергокоплект»спірна земельна ділянка не виділялась, право власності або право користування спірною земельною ділянкою не оформлялось та не надавалось, що підтверджується відсутністю відповідного державного акта на право власності або постійного користування земельною ділянкою, договору її оренди чи державного акта про право власності на неї.

Таким чином, договір купівлі-продажу №40-Е-3003/99 від 03.07.2003 року, укладений між ТОВ «Енергокомплект»та ТОВ «Градострой не має юридичних наслідків щодо права власності на спірну земельну ділянку, а від так не може породжувати і прав відповідача 1 на продаж цієї земельної ділянки в подальшому. Таким чином, колегія суддів вважає, що за відсутністю у відповідача 1 правових підстав на право власності на спірну земельну ділянкоу, останній незаконно відчужив спірну земельну ділянку відповідачеві 2.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до увагио постанову господарського суду Київської області від 30.05-06.06.2007 року по справі №251/8-06 за позовом ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»до Михайлівсько-Рубежівської сільської ради, треті особи ТОВ «Градострой»та ТОВ «СНГ Трейдінг»про визнання дій протиправними та скасування державного акту, залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2008 року, якою було скасовано державний акт серії ЯГ №196230 від 15.09.2006 року про право власності на спірну земельну ділянку площею 16,7 га, виданий ТОВ «Градострой». Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що вищезазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ТОВ «Градострой», видавався останньому на підставі Постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2006 року у справі №2-А-359/06, яка була скасована ухвалою Закарпатської області від 23.10.2006 року. Таким чином, на момент розгляду справи у суді першої інстанції про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки у продавця –відповідача 1, був відсутній документ, що підтверджує його право власності на земельну ділянку, що є істотною умовою договорів купівлі продажу земельних ділянок відповідно до ч. 2 ст. 132 Земельного Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач 1 не є власником земельної ділянки, яка є предметом відчуження спірного договору купівлі продажу земельної ділянки від 15.09.2006 року

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права власності на спірну земельну ділянку, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, колективному сільськогосподарському підприємству Агрофірма «Рубежівська»на праві колективної власності належало 1921,7 га земель в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю від 31.03.2000 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №116/1. (а.с. 14-17).

Відповідно до частин 4 та 6 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року) у колективну власність були передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств (сільськогосподарські та не сільськогосподарські угіддя). Право колективної власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту на право колективної власності на землю (статті 22, 23).

Статтею 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»паюванню підлягали лише сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність. Несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо) не паювалися.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»об’єктом колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб’єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени -в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Земельний кодекс України від 25.10.2001 року який діяв на момент реорганізації КСП «Агрофірма «Рубежівська»в ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»(зокрема ст. 140) не передбачає як підставу для припинення права власності на землю припинення діяльності підприємства, в тому числі шляхом перетворення в інше. Більш того, відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу України при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, повинні розподілятися відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв).

Відповідно до п. 6 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»при перетворенні одного підприємства в інше, до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов’язки колишнього підприємства. Статтею 107 ЦК України встановлено, що при припиненні юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення складається передавальний акт та розподільчий баланс, що затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землі (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджено наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року №43, складання державного акта, на право власності на земельну ділянку при передачі земельної ділянки, ще була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям: об’єднанням громадян всіх видів, або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (пункт 1.13).

Аналізуючи наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла до висновку, що саме загальні збори колективного сільськогосподарського підприємства вправі вирішити питання щодо розпорядження землями колективної власності, які не підлягали паюванню, в тому числі, щодо передачі їх у власність до правонаступника підприємства. При цьому, державний акт на право власності на земельну ділянку правонаступнику колективного сільськогосподарського підприємства видається на підставі рішення загальних зборів про передачу-земельної ділянки, документа, що підтверджує факт передачі (передавальний акт, розподільчий баланс, акт прийому-передачі тощо), та відповідної документації із землеустрою.

Як вбачається із змісту Статуту позивача (зареєстрованого Києво-Святошинською РДА 27.09.2005 року, а.с. 35) ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»створене шляхом перетворення в результаті припинення КСП «Агрофірма «Рубежівська»відповідно до рішення зборів членів КСП від 29.05.04 року та рішення зборів членів КСП від 30.12.2004 року та є правонаступником усіх майнових і немайнових прав і зобов’язань КСП, в тому числі щодо рухомого і нерухомого майна, земельних ділянок тощо.

Відповідно до передавального акту, затвердженого рішенням загальних зборів членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 30.12.2004 року та зборами засновників ТОВ «Агрофірма «Рубежівська»від 17.05.2005 року (а.с. 281-298), зокрема, землі колективної власності загального користування КСП «Агрофірма «Рубежівська», а саме, землі згорілої пойми річки Бучанка, які загальними зборами були виділені під будівництво ставків, землі колективної власності під господарськими дворами, підлягають передачі ТОВ «Агрофірма «Рубежівська» як правонаступнику.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що право власності на земельну ділянку, на захист якого подано позов, належить саме позивачу - ТОВ «Агрофірма «Рубежівська», як правонаступнику колективного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Рубежівська», а отже, останній є належним позивачем.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач добровільно відмовився від земельної ділянки площею 16,70 га, про що свідчить витяг з протоколу загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002 року, не підтримується колегією суддів з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 142 Земельного Кодексу України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже протокол не є належним доказом переходу (відмови) права власності. Крім того, у витязі з протоколу загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002 року( а.с. 82) йдеться про те, що збори не заперечують проти передачі від Києво-Святошинської райдержадміністрації господарського двору «Слобода»площею 16,70 га в постійне користування ТОВ «Енергокомплект». Проте, з вказаного витягу не вбачається, що КСП «Агрофірма Рубежівська»добровільно відмовляється від права власності на земельну ділянку площею 16,70 га. Безпосередньо в протоколі загальних зборів пайовиків членів КСП «Агрофірма «Рубежівська»від 27.04.2002 року відсутні будь-які волевиявлення про відмову від права власності на земельну ділянку площею 16,70 га. Крім того, твердження суду першої інстанції про відмову від права власності на земельну ділянку КСП спростовуються розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.03.2005 року №114 (а.с. 18), оскільки останнім земельна ділянка вилучалась саме з власності КСП «Агрофірма «Рубежівська», що передбачає наявність такого права у зазначеної особи та обізнаність про таке право відповідача 1.

З’ясувавши наявність порушеного матеріального права на захист якого подано позов та враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування на підставі п. п. 1, 3, 4 ст. 104 ГПК рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року та згідно з п. 2 ст. 103 ГПК апеляційний господарський суд прийняття нового рішення, беручи до уваги наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб’єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб’єкти права власності рівні перед законом. Згідно із ст. ст. 153, 155 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 95 Земельного Кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 152 Земельного Кодексу України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

За загальним правилом частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); згідно з частиною п’ятою статті 216 ЦК України: вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред’явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відчуження майна особою, яка фактично не була його власником, є підставою для визначення відповідної угоди недійсною.

Стаття 216 Цивільного кодексу України містить положення, згідно з яким за недійсним правочином кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за правочином, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності правочину не встановлені Законом.

Це значить, що на угоду, укладену з порушенням закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності угоди (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Оскільки добросовісне придбання згідно ст. 388 Цивільного кодексу України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, колегія суддів, встановивши той факт, що спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 року, укладений з порушенням норм чинного законодавства, що тягне за собою визнання його недійсним, дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору від 15.09.2006 року купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 16,7000 га, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой»та товариством з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»недійсним та про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»земельну ділянку загальною площею 16,7000 га у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду розподіляє господарські витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»на рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року у справі №19/313-07/10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»до товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»та товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, про визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задовольнити повністю.

2.          Рішення господарського суду Київської області від 19.05.2008 року у справі №19/313-07/10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»до товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой»та товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі, про визнання недійсним договору та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»задовольнити повністю.

4.          Визнати договір від 15.09.2006 року купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 16,7000 га, кадастровий номер :04:020:0021, розташованої по вул. Жовтневій. 2-Б, у с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Градострой»та товариством з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»- недійсним.

5.          Витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»земельну ділянку загальною площею 16,7000 га, розташовану по вул. Жовтневій. 2-Б, у с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області.

6.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Градострой» (м. Київ, бул. Лихачова, 3-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»(с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, вул. Шкільна, 15, код ЄДРПОУ 8493276) 12 750,00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання позову, 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 6 375,00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

7.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СНГ Трейдінг»(м. Київ, пр. Академіка Палладіна, 32, оф. 405, 6) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рубежівська»(с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, вул. Шкільна, 15, код ЄДРПОУ 8493276) 12 750,00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання позову, 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 6 375,00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

8.          Матеріали справи №19/313-07/10 повернути до господарського суду Київської області.

9.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Жук Г. А.

Фаловська І.М.

Дата відправки 30.07.08