СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

06 серпня 2008 року

Справа № 5020-7/073

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Волкова К.В.,

за участю представників сторін:

позивача:          Зенкової Ірини Олександрівни, довіреність № 42 від 01.01.08;

позивача: Мотової Світлани Петрівни, довіреність № 43 від 01.01.08;

відповідача: Майстренка Ігоря Євгеновича, довіреність № 23 від 28.04.08;

відповідача: Терешко Антон Миколайович, довіреність № 20 від 24.04.08;

третьої особи: Басової Наталії Андріївни, довіреність № 271/0109 від 09.04.08, закрите акціонерне товариство "Макіївський металургійний завод";

третьої особи: не з'явився, Державне підприємство "Донецька залізниця";

третьої особи: не з'явився, відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського";

третьої особи: не з'явився, відкрите акціонерне товариство "Єнакіївський металургійний завод"

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Ілюхіна Г.П.) від 19.05.2008 у справі № 5020-7/073

за позовом           Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (вул. К.Маркса 108, м. Дніпропетровськ, 49602); (Кримська дирекція залізничних перевезень: 95006, м. Сімферополь, вул. Павленко, 34)

до закритого акціонерного товариства "Стівідорна компанія "Авліта" (вул. Приморська, 2-г, м. Севастополь,99016)

3-ті особи:

закрите акціонерне товариство "Макіївський металургійний завод" (вул. Металургійна, 47, м. Макіївка, Донецька обл.,86101)

Державне підприємство "Донецька залізниця" (вул. Артема, 68, м. Донецьк,83001)

відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського" (вул. Кірова 18-б, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровська обл.,51925)

відкрите акціонерне товариство "Єнакіївський металургійний завод" (864, м. Єнакієвє, пр. Металургів, 9)

про стягнення збору за зберігання вантажу в вагонах в розмірі 772573,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 19.05.2008 у справі № 5020-7/073 у позові відмовлено.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що позивач не довів належними доказами факт затримки та простоювання вагонів на підходах до станції призначення саме з вини відповідача. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про те, що Державне підприємство "Придніпровська залізниця" неправомірно нарахувало збір за зберігання вантажу в вагонах.

Не погодившись з цим судовим актом, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позивач посилається на загальні норми господарського та цивільного права, які регулюють договірні зобов’язальні відносини сторін, а саме статті 525, 525, 627 Цивільного кодексу України.

Позивач наполягає на тому, що закрите акціонерне товариство "Стівідорна компанія "Авліта" повинно сплатити збір за зберігання вантажу у вагонах. Позивач також посилається на норми статті 908 Цивільного кодексу України та статті 307 Господарського кодексу України, відповідно до яких необхідно застосовувати положення Правила зберігання вантажів і „тарифним керівництвом”. В обґрунтування наявності вини з боку відповідача, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" наводить факт складення позивачем повідомлень про затримку вагонів та актів про затримку вагонів. При цьому, складання актів загальної форми позивач вважає не обов’язковим, оскільки чинним законодавством, при даному випадку, не передбачений такий обов’язок. Тобто, позивач вважає, що акти, які складені ним одноособово є достатнім доказом наявності вини закритого акціонерного товариства "Стівідорна компанія "Авліта" в затримці вагонів.

Представник відповідача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав суду відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення господарського суду міста Севастополя законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.06.2008 суддю Голика В.С. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

25 червня 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 06 серпня 2008 року.

Державне підприємство "Донецька залізниця", відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського", відкрите акціонерне товариство "Єнакіївський металургійний завод" у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся третіх осіб за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови судової палати Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 суддю Борисову Ю.В. замінено на суддю Волкова К.В.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства "Придніпровська залізниця" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2005 між Державним підприємством „Придніпровська залізниця” (Залізниця) та закритим акціонерним товариством „Стівідорна компанія „Авліта” (Власник колії) укладено Договір № ПР/МД-05-4/274-НЮ-3825дч від 27.09.2005 про експлуатацію залізничної під’їзної колії Закритого акціонерного товариства „Стівідорна компанія „Авліта”, яка примикає до станції Мекензієві Гори Придніпровської залізниці, та Додаткових угод до нього.

Пунктом 13 цього договору встановлено, що Власник колії сплачує Залізниці плату:

- за подачу, забирання вагонів по таблиці № 1 і таблиці № 2 Тарифного керівництва № 1;

- за користування вагонами (контейнерами) –згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами;

- за вагони, що з вини Власника не вивантажені до середньодобової переробної спроможності, встановленої пунктом 10 цього Договору і простоюють на станції Мекєнзієві Гори та на підходах до неї (та за усі вагони, затримані з його вини на станції призначення та на підходах до неї нараховується плата за користування вагонами з оформленням актів форми ГУ-23, ГУ-23а),

- за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) –у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) –згідно Правил зберігання вантажів;

- інші збори і плати за маневрову роботу, додаткові роботи та послуги, що виконує Залізниця для Власника колії –згідно діючих нормативних документів. Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України та Договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги по передоплаті через ТехПД з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення (том 1 а. с.11-20).

Пунктом 10 Договору встановлено, що середньооблікова переробна спроможність вантажно-розвантажувальних фронтів по під’їзній колії складає:

Вивантаження:

металопродукція –90 ваг. При відсутності суден;

металопродукція –70 ваг. При наявності 1 судна;

металопродукція –60 вагонів при наявності 2 суден;

металопродукція –14 вагонів (верхній майданчик при умові його роботи);

Зернові вантажі:

зерно (колії № № 17, 18) –65 ваг.

Обставини справи також свідчать про те, що 27.03.2006 між Державним підприємством „Придніпровська залізниця” (Залізниця) та закритим акціонерним товариством „Стівідорна компанія „Авліта” (Вантажовласник) укладено Договір № ПР/4ТХ-06-708/НЮ-179 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно цього Договору Залізниця оказує Вантажовласнику послуги з перевезення вантажів та проведення відповідних розрахунків (том 1 а. с. 21-25).

Пунктом 3 даного Договору встановлено, що плата за перевезення визначається у відповідності до Тарифного керівництва № 1 з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Додаткові послуги та штрафи передбачаються розділами 2, 3 Тарифного керівництва № 1. Плата за користування вагонами визначається у відповідності до Збірника № 1 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458. На вартість послуг нараховується податок на додану вартість, у встановленому законодавством порядку і відображається у переліках та рахунках ТехПД-4 (пункт 3.1 Договору).

Не рідше одного разу на місяць Вантажовласник і Залізниця провадять звірку розрахунків, результати якої оформлюються актом (пункт 3.4 Договору).

Судом також встановлено, що 25.06.2007 та 24.07.2007 між ДП „Донецька залізниця” (Залізниця відправлення), ЗАТ „Макіївський металургійний завод” (Відправник), ДП „Придніпровська „Стівідорна компанія „Авліта” були укладені Договори № ДН-2/6 2700956 ПР/М-071598/Н та № 30/ДН-1 1476/07 ПР/М-071817/НЮдч № ПР/М-071946/НЮ № 27-2146-02 з організації планування та здійснення перевезення вантажів залізничним транспортом на експорт з перевалкою в Порту за узгодженими календарними графіками (том 1 а. с. 26-28, 29-31, 32-33).

Матеріали справи містять накопичувальні картки зборів за роботи та штрафу, пов’язані з перевезенням вантажів (вантажобагажу) за період їх затримки знаходження на станціях Джанкой та Сімферополь - вантажний, які підписані відповідачем з запереченнями про незгоду з Актами у зв’язку з тим, що вагони ним прийняті та вивантажені з урахуванням узгодженої середньодобової норми (том 1 а. с. 36-72).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки чинним чотирьохстороннім договорам, відповідно до яких відповідач повинен нести відповідальність за неприйняття вантажів, відвантажених відправником по узгодженим графікам і доставлених залізною дорогою у встановлені строки.

Однак, у даному випадку апеляційна інстанція вважає необхідним з'ясування не тільки чинності вищенаведених договорів, а і встановлення певних доказів, які б належним чином свідчили про наявність факту затримки вагонів (поставленого вантажу) саме з вини відповідача.

Так, закрите акціонерне товариство "Стівідорна компанія "Авліта" не заперечує проти факту чинності чотирьохсторонніх договорів, матеріали справи такий факт також не спростовують, проте, правова позиція відповідача складається саме з доводів про відсутність належних доказів, які б свідчили про факт затримки та простоювання вагонів на підходах до станції призначення саме з його вини. Відповідач надав листування з позивачем, яке свідчить про несвоєчасне і нерівномірне подання ним вагонів у спірний період з 28.12.2007 по 03.01.2008. Зміст цих листів свідчить про те, що вивантаження і періодичні простої зернового терміналу відбулися у зв’язку з відсутністю подачі вагонів і отримувач вантажу категорично незгоден з актами затримки та наказами про затримку (том 4 а. с. 61-86).

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2007, 29.12.2007, 01.01.2008, 02.01.2008, 03.01.2008 складені Акти про затримку вагонів № 26, 14/3, 27, 73/1, 14/2, 28, 29, 01, 02, 4, 1, 01, 06, 07, 8, 09, 12, 21, 13, 02, 14, 17 через неприйняття їх вантажовласником з причини відсутності технічної можливості накопичення вагонів на станції Мекензієві Гори експорт, незабезпечення отримувачем ЗАТ „СК „Авліта” вивантаження вагонів в кількості, що надійшли на Дирекцію (том 1, а. с. 73-90).

На підставі Актів прийняті Накази № № 65, 72, 73/1, 73/2, 73/3, 74, 75, 76, 77, 79, 81, 82, 83, 86, 88, 90, 91, 92, 93,96, 100, 110 у зв’язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ЗАТ „СК „Авліта” затримані вагони через неможливість приймання їх станцією призначення Мекензієві Гори (том 1, а. с. 91-108).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги доводи Державного підприємства "Придніпровська залізниця" стосовного того, що листи, які відповідач скеровував на його адресу в період з 28.12.2007 по 03.01.2008 частково є фактичним доказом своєчасного отримання закритим акціонерним товариством "Стівідорна компанія "Авліта" повідомлення про затримку вагонів. Так, в цих листах є посилання на те, що позивач неправомірно безпідставно видавав накази про затримку вагонів. Крім того, про ознайомленість відповідача зі змістом актів про затримку вагонів свідчать надписи посадової особи вантажовласника на відомостях плати за користування вагонами (контейнерами). При цьому, повноважність особи, що підписала заперечення на акти відповідачем не оскаржується.

Однак, апеляційна інстанція зазначає, що питання отримання відповідачем таких актів не має значення для вірного вирішення спору по суті.

Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що Державне підприємство "Придніпровська залізниця" повинно було скласти акти загальної форми. Позивач вважає, що такий довід не оснований на чинному законодавстві. Проте, судова колегія вважає необхідним звернути увагу на наступні норми закону.

Згідно статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Перелік підстав для складання комерційного акту міститься в частині другій статті.

Частина третя статті встановлює, що в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Пунктом 7 Правил зберігання вантажів передбачено, що на прохання вантажовласників залізниця може надавати їм місця в смузі відведення, на відкритих майданчиках та в складах станцій для зберігання вантажів на строк, більший граничного терміну зберігання. Умови такого зберігання вантажів і плата за нього визначаються окремою угодою між залізницею і вантажовласником. За умовами такої самої угоди можуть зберігатися вантажі у вагонах і контейнерах.

Згідно пункту 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до пункту 9 Правил зберігання за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Таким чином, суд першої інстанції повністю правомірно зазначив, що у даному випадку повинен був складений Акт загальної форми, який мав бути підписаний представниками станції та вантажовласника і який міг би з’явитися належним необхідним доказом, що обґрунтовував би вимоги позивача.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що відповідач підписав письмові повідомлення про затримку вагонів з запереченнями і за даним фактом не були складені акти загальної форми. Отже, за такими обставинами відсутні правові підстави для відповідальності відповідача.

Крім того, відповідно до вимог статті 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів уста новлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції без коштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вива нтаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно вказав, що нарахування збору мо жливо виключно щодо вантажів, які прибули на адресу одержувача, тобто на станцію призначення та за визначений період їх перебування на станції призначення.

Обставини справи свідчать про те, що повідомлення про затримку вагонів оформлені позивачем, однак відповідач зі змістом не погодився, зазначивши про кількість вивантажених вагонів з посиланням на Договір ПР/МД-05-4/274-НЮ-3825дч. Прийняття вагонів станцією Мекензієві гори було неможливим у зв’язку з їх поданням без дотримання умов укладених договорів. Так, у запереченнях відповідача зазначено, що кількість вагонів, які було вивантажено є більшою, ніж яка узгоджена сторонами і ця кількість вивантажених вагонів сама по собі позивачем не оскаржується.

Тобто, позивач подав в період з 28.12.2007 по 03.01.2008 кількість вагонів з металопродукцією, що перевищує максимальну переробну спроможність вантажно-розвантажувальних фронтів по під’їзній колії відповідача в той час, як зерновий термінал мав простой і неподачу вагонів.

Таким чином, місцевим судом вірно встановлений факт вини саме позивача, оскільки подача вантажів була в кількості, що перевищує договірні, вагони подавались одночасно, нерівномірно, без врахування технічної можливості відповідача по їх вивантаженню і без дотримання узгоджених графіків. Відповідач, за незалежними причинами від нього, не мав можливості вивезти вантаж з місця користування, а від так, то і не має правових підстав нараховувати йому збір за зберігання вантажу у вагонах. При цьому, у даному випадку не має значення для вірного вирішення спору по суті питання - чи є місце загального чи незагального користування. Судова колегія вважає, що такий факт судом не повинен встановлюватися, оскільки відсутність вини відповідача у будь-якому разі вказує на те, що збір не повинен бути нарахований саме з нього.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду міста Севастополя є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду міста Севастополя від 19.05.2008 у справі № 5020-7/073 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

К.В. Волков