ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.07.2008 року                                                                      Справа № 6/49

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Бойченка К.І.

суддів Баннової Т.М.

Єжової С.С.

секретар судового засідання:           Наумов Б.Є.

за участю представників:

від позивача:                              - Купріяненко М.А., юрисконсульт за дов. б/н від 20.02.08;

від відповідача:                              -повноважний представник не прибув;

розглянувши

у судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Машинобудівник”, м. Донецьк

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  22.05.08

по справі                                        №6/49 (суддя - Василенко Т.А.)

за позовом:                                        Товариства з обмеженою відповідальністю

„Машинобудівник”, м. Донецьк

до відповідача:                              Товариства з обмеженою відповідальністю „Брянківський                     рудоремонтний завод”, м. Брянка Луганської області

про           стягнення 106355 грн. 12 коп.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Машинобудівник”, м. Донецьк (далі за текстом –ТОВ „Машинобудівник”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою №04/12-01 від 04.12.07 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Брянківський рудоремонтний завод”, м. Брянка Луганської області (далі за текстом –ТОВ „Брянківський рудоремонтний завод”, відповідач), основного боргу у сумі 88466 грн. 55 коп., 3% річних у сумі 225 грн. 41 коп., індексу інфляції в сумі 2565 грн. 53 коп., 20% від суми поставки неякісної продукції у сумі 15097 грн. 63 коп.; про накладання на період розгляду даної справи арешту на рахунок відповідача на суму 105763 грн. 29 коп. на підставі ст. 67 Господарського процесуального кодексу України та про заборону відповідачу відчужувати власне майно в іншій засіб, оскільки існує загроза того, що відповідач може намагатися уникнути сплати вказаного боргового зобов’язання, чим суттєво ускладнить виконання майбутнього рішення суду щодо стягнення заборгованості.

За поясненнями до позовної заяви №10/04-01 від 10.04.08 (т.1, а.с. 90-93), позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача основний борг у сумі 84255 грн. 88 коп., 3% річних у сумі 789 грн. 45 коп., інфляційні нарахування у сумі 2127 грн. 06 коп., 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп.

За поясненнями до позовної заяви №12/05-01 від 12.05.08 (т.1, а.с. 129-131) позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 69702 грн. 89 коп., 20% штрафу від суми поставленої неякісної продукції у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційні нарахування у сумі 2033 грн. 00 коп.

Заявою від 12.05.08 (т.1, а.с. 148) позивач частково відмовився від позовних вимог, а саме: за договором №10/2006 від 04.07.06 від стягнення суми 7649 грн. 01 коп. та за договором №37 від 01.02.07 від стягнення суми 6903 грн. 98 коп.

Господарським судом Луганської області було прийнято відмову позивача від частини позовних вимог.

Заявою про уточнення позовних вимог від 21.05.08 №21/05-01 (т.1, а.с. 153-154) позивач знову змінив позовні вимоги, а саме: наполягав на стягненні з відповідача 70075 грн. 64 коп., що складається з суми поставки неякісної продукції і суми попередньої оплати за договором №26 від 25.06.07, 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2033 грн. 00 коп., а також витрат по сплаті державного мита у сумі 1063 грн. 55 коп. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Суд першої інстанції прийняв дану заяву до розгляду як таку, що не суперечить положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зазначивши, що остаточними позовними вимогами слід вважати вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 70075 грн. 64 коп. за договором №26 від 25.06.07, 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2033 грн. 00 коп.

Позивач в обґрунтуванням позовних вимог посилається на наступне:

-відповідно до договору №26 від 25.06.07 відповідач поставив позивачу неякісну продукцію у вигляді перехідників і розпірок, свідченням чого є претензія ВАТ “Алчевській металургійний комбінат” (вих. від 16.10.07 №03-027-5028), яким безпосередньо отримувач продукції вказує на ознаки браку та додає акти вхідного контролю від 09.08.07 та 08.08.07;

-про факт повернення неякісної продукції відповідачу свідчить копії накладних від 03.08.07 і 08.08.07, на яких стоять позначки представників відповідача про прийняття неякісної продукції. Таким чином, на думку позивача, відповідач поставив неякісну продукцію на суму 2236 грн. 52 коп.;

-за вказаним договором відповідач виготовив два еджерні валки вартістю 31270 грн. 46 коп., які поставив позивачу;

-отримані валки позивач поставив на користь ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод”, м. Новомосковськ, про що свідчить акт про приймання продукції від 23.08.07. У зазначеному акті вказано, що продукція знаходиться на збереженні на ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод” до прибуття представників позивача. Разом з цим, 29.08.07 комісією було встановлено, що поставлені валки браковані. На цей час вказані валки знаходяться на ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод” і керівництву відповідача відомо про даний факт;

-на виконання умов договору №26 від 25.06.07 позивач сплатив відповідачу 67839 грн. 12 коп. Оскільки відповідач поставив позивачу бракований товар, за ним залишилась попередня оплата у сумі 36568 грн. 66 коп;

-позивач повернув ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод” попередню оплату, перераховану останнім за виготовлення валків;

-на суму неякісної продукції позивач відповідно до п. 5.7 договору №26 від 25.06.07 нарахував штраф в розмірі 20% поставки неякісної продукції у сумі 6626 грн. 85 коп.;

-оскільки відповідач не замінив неякісну продукцію, він зобов’язаний повернути позивачу вартість неякісної продукції, що за розрахунком позивача становить 70075 грн. 64 коп., де 36568 грн. 66 коп. –попередня оплата, 2 236 грн. 52 коп. і 31 270 грн. 46 коп. –вартість неякісної продукції;

-оскільки відповідач у добровільному порядку не оплатив вказану суму, позивач звернувся до суду з даним позовом, за яким просить також стягнути штраф, 3% річних і інфляційні.

Ухвалою від 22.02.08 у справі №6/49 господарський суд Луганської області клопотання позивача щодо накладання на період розгляду даної справи арешту на рахунок відповідача на суму 105763 грн. 29 коп. на підставі ст. 67 Господарського процесуального кодексу України та про заборону відповідачу відчужувати власне майно в іншій засіб відхилив за його необґрунтованістю.

Рішенням господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49 у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ “Брянківський рудоремонтний завод” боргу у сумі 70075 грн. 64 коп., 3% відсотків річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2033 грн. 00 коп., 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп. відмовлено; щодо вимог про стягнення з ТОВ “Брянківський рудоремонтний завод” заборгованості у сумах 7649 грн. 01 коп. таі 6903 грн. 98 коп. провадження у справі припинено; судові витрати за позовом покладені на позивача.

Дане рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:

-ст.ст. 526, 530, 625, 629, 693 Цивільного кодексу України; ст.ст. 33, 42, 43, п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України;

-із матеріалів справи, а саме: накладної №РН-31/08-1 від 22.08.07 вбачається, що відповідач поставив позивачу 2 валки бокові загальною вартістю 31270 грн. 46 коп., які були прийняті останнім без будь-яких зауважень або заперечень;

-матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджено, що договір №26 між сторонами у справі був укладений позивачем також з метою виконання зобов’язань за договором №601/07 перед ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод”;

-відповідно до акту приймання продукції на відповідальне збереження завод прийняв від позивача два еджерних валка до прийняття продукції відповідно до технічної документації;

-згідно акту приймання від 29.08.07 комісією у складі представників заводу і позивача було встановлено, що поставлені валки є браком;

-за листом від 21.09.07 трубний завод зазначив, що розриває договірні відносини з позивачем та просить повернути грошові кошти у сумі 297423 грн. 99 коп.;

-відповідно до банківської виписки від 25.10.07 позивач повернув заводу зазначену суму;

-між ТОВ “Машинобудівник” та ВАТ “Алчевській металургійний комбінат” був укладений договір №027/1-380 від 14.02.07, за умовами якого позивач зобов’язався поставити ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” відповідний товар, передбачений у специфікаціях до договору, а останній - прийняти та оплатити цей товар;

-в той же час, позивач, з метою виконання умов цього договору, уклав договір з відповідачем №26 від 25.06.07, у специфікаціях до якого перебачив виготовлення і поставку продукції, визначеної договором №027/1-380 від 14.02.07;

-на виконання умов договору №26 відповідач виготовив та поставив позивачу продукцію на суму 2235 грн. 12 коп. Будь-які акти про приймання продукції за якістю між позивачем та відповідачем не складалися;

-разом з цим, виготовлена продукція була поставлена на ВАТ “Алчевський металургійний комбінат”. При прийманні продукції від позивача ВАМ “Алчевський металургійний комбінат” встановлено, що поставлена продукція неякісна, про що складено акти від 08.08.07, 09.08.07, 04.08.07, які складені і підписані без представника відповідача. В той же час, бракована продукція була повернута ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” представникам відповідача, що підтверджено і самим відповідачем. Але представник відповідача при прийманні продукції за якістю не був присутній, акти про приймання продукції за якістю між ним та позивачем не складалися;

-викладені вище обставини свідчать про те, що позивачем в порушення умов договору №26 не було здійснено приймання продукції від відповідача за положеннями Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю (затверджена постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.66 №П-7);

-тобто, позивачем не було дотримано умов договору щодо приймання продукції за якістю, у зв’язку з чим у останнього не має правових підстав для стягнення вартості неякісної продукції;

-також позивачем не було надано суду доказів звернення до відповідача з вимогою про заміну неякісної продукції та відмови відповідача здійснити таку заміну;

-позивачем не доведений розрахунок вартості неякісної продукції у розмірі 31270 грн. 46 коп., поставленої ВАТ “Інтерпайп Новомосковський трубний завод”, оскільки цей розрахунок ним здійснений на підставі зауважень відповідача за актом звірення розрахунків від 30.10.07, який лише засвідчує вже здійснений факт і не є первинним документом, а тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення вартості неякісної продукції у сумах 2236 грн. 52 коп. і 31270 грн. 46 коп. слід відмовити. Також слід відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 6626 грн. 85 коп.;

-позивачем не доведено, що відповідачем не було поставлено йому відповідний товар на суму 36568 грн. 66 коп., окрім цього, позивач не звертався до відповідача з вимогою про повернення передплати у сумі 36 568 грн. 66 коп.;

-позивач при зверненні з позовом мав обґрунтувати свої вимоги, поданими суду доказами, а відповідач –спростувати доводи позивача. Тобто, виходячи з наведених приписів, згідно з принципом змагальності саме позивач мав надати суду певні докази допущення відповідачем порушень. У разі ж надання позивачем відповідних доказів та невизнання певних обставин відповідачем, на останнього покладається обов’язок їх спростування, з огляду на це позивачем не доведені вимоги щодо стягнення з відповідача передплати у сумі 36568 грн. 66 коп., у зв’язку з чим у задоволенні цих вимог також слід відмовити;

-у даному випадку позивачем не доведені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, у зв’язку з чим немає правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп.;

-щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумах 7 649 грн. 01 коп. і 6 903 грн. 98 коп. провадження у справі слід припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку із відмовою позивача від цих вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49, позивач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 06.06.08 №06/06-01, у якій просить згадане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким остаточні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати по сплаті державного мита у сумі 1063 грн. 55 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на наступне:

-ч. 2 ст. 16, ст.ст. 625, 662 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 32, 43 Господарського процесуального кодексу України;

-фактично суд першої інстанції не вірно трактує суть позовних вимог, видаючи в формі боргу суму попередньої оплати і суму, що підлягає поверненню у зв’язку з поставкою відповідачем бракованої (неякісної) продукції. З боку суду першої інстанції даний факт є порушенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки він не повно та не всебічно викладає обставини справи, що суттєво впливає на висновки суду, відображені в оскаржуваному рішенні;

-позивач належними доказами довів факт поставки йому відповідачем неякісного товару і висновок суду першої інстанції про зворотнє є помилковим, зробленим в наслідок неналежного вивчення наданих до даної справи матеріалів і невірного застосування норм матеріального права.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу позивача до Луганського апеляційного господарського суду не подав та його повноважний представник у судове засідання, яке відбулося 22.07.08, не прибув, хоча усі сторони у даній справі були повідомлені Луганським апеляційним господарським судом про час, дату та місце цього судового засідання належним чином, про що свідчать матеріали даної справи.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 19.06.08, відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України”, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівник”, м. Донецьк, від 06.06.08 №06/06-01 на рішення господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя - Бойченко К.І., суддя - Баннова Т.М. , суддя - Єжова С.С.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач декілька раз уточнював позовні вимоги у даній справі, а 12.05.08 подав до господарського суду Луганської області аж два уточнення, а саме: пояснення до позовної заяви від 12.05.08 №12/05-01 т.1, а.с. 129-131), в яких просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 69702 грн. 89 коп., 20% штрафу від суми поставленої неякісної продукції у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційні нарахування у сумі 2033 грн. 00 коп., це пояснення було залучено судом першої інстанції до матеріалів справи у судовому засіданні 12.05.06; та заяву від 12.05.08 (т.1, а.с. 148), в якій він відмовився від позовних вимог за договором №10/2006 від 04.07.06 від стягнення суми 7649 грн. 01 коп. та за договором №37 від 01.02.07 від стягнення суми 6903 грн. 98 коп.

Господарським судом Луганської області було прийнято цю відмову позивача від частини позовних вимог.

Розглянувши ці уточнення позовних вимог, судова колегія не приймає до уваги заяву позивача від 12.05.08 (т.1, а.с. 148), в якій він відмовився від позовних вимог за договором №10/2006 від 04.07.06 від стягнення суми 7649 грн. 01 коп. та за договором №37 від 01.02.07 від стягнення суми 6903 грн. 98 коп., оскільки позивач у цій заяві не конкретизував з чого складаються ті суми за зазначеними договорами, від яких він відмовився - з основного боргу, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, річних тощо, чи з усього у відповідних сумах.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково припинив провадження у даній справі відносно сум, від яких позивач відмовився за заявою від 12.05.08 (т.1, а.с. 148).

Крім того, позивач заявою про уточнення позовних вимог від 21.05.08 №21/05-01 (т.1, а.с. 153-154) знову змінив позовні вимоги, а саме: наполягав на стягненні з відповідача 70075 грн. 64 коп., що складається з суми поставки неякісної продукції і суми попередньої оплати за договором №26 від 25.06.07, 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2033 грн. 00 коп.

Тому, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду вважає остаточними позовними вимогами вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 70075 грн. 64 коп., що складається з суми поставки неякісної продукції і суми попередньої оплати за договором №26 від 25.06.07, 20% штрафу від суми поставки неякісного товару у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2033 грн. 00 коп., які є результатом зміни підстав позову та зменшення розміру позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів даної справи і встановлено господарським судом Луганської області, ТОВ „Брянківський рудоремонтний завод” (відповідач), як „Постачальник” з однієї сторони, та ТОВ „Машинобудівник” (позивач), як „Покупець” з другої сторони, 25.06.07 уклали договір №26 (далі за текстом –договір №26), який є підставою остаточних позовних вимог (т.1, а.с. 12, 132).

За умовами п. 1.1 договору №26 відповідач зобов’язувався виготовити і відпустити продукцію: найменування, кількість, ціна і строки поставок визначені в специфікаціях (т.1, а.с. 133-134), доданих до даного договору, і які є його невід’ємною частиною.

Згідно з п. 2.2 договору №26 приймання продукції за кількістю і якістю проводиться у відповідності з Інструкціями №П6 та №П7 (затверджені постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 №П6 та постановою Держарбітражу СРСР при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 №П7, відповідно). Як вказано далі у пункті 2.2 договору №26, у всьому, що не передбачено договором, сторони домовились керуватись Положенням про поставки продукції виробничо-технічного призначення (затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 №888), діючим законодавством і технічною документацією.

Згідно з п. 2.1 договору №26 якість продукції повинна відповідати діючим Держстандартам та технічним умовам.

Пунктом 3.1 договору №26 сторони передбачили, що поставка продукції здійснюється на складі „Постачальника”.

Умовами п. 4.4 договору №26 сторони за ним передбачили, що „Постачальник” приступає до виготовлення продукції після отримання від „Покупця” 50% попередньої оплати від вартості замовлення за специфікацією.

Згідно з п. 4.5 договору №26 з моменту повідомлення „Покупця” „Постачальником” про готовність продукції, „Покупець” протягом трьох банківських днів зобов’язувався здійснити остаточний розрахунок, направити представника для складання акту приймання продукції за кількістю та якістю і забрати готову продукцію.

Як свідчать матеріали даної справи, жоден з таких актів стосовно продукції за Специфікацією №1 і Специфікацією №2 сторонами не складався, тобто, продукція за договором №26 була відпущена відповідачем та отримана позивачем без дотримання умов договору обома сторонами, а саме: без виконання обов’язку складання відповідного акту приймання продукції за кількістю і якістю.

Таким чином, за відсутністю відповідного акту, що згаданий у п. 4.5 договору №26, неможливо стверджувати, що відпущена за Специфікаціями №1 та №2 продукція не мала недоліків за якістю.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються у договорі.

Договір №26, на підставі якого заявлені остаточні позовні вимоги, є договором поставки.

Також, пунктом 39 Положення про поставки передбачено, що продукція, яка постачається, повинна відповідати за якістю стандартам, технічним умовам, іншій документації, що встановлює вимоги до якості продукції, зразкам (еталонам).

Номери та індекси стандартів, технічних умов, іншої документації зазначаються у договорі.

Виготовлювач (постачальник) посвідчує якість продукція, яка постачається, відповідним документом про якість.

У договорі №26 номери та індекси стандартів, технічних умов, іншої документації не зазначені.

В матеріалах даної справи відсутні відомості про посвідчення відповідачем якості відпущеної продукції.

Частиною 4 статті 268 Господарського кодексу України визначено, що постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Як слідує з матеріалів даної справи, відповідач на відпущену за договором №26 по Специфікаціям №1 та №2 продукцію відповідні документи щодо її якості не видавав.

Відповідно до статті 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Матеріали даної справи свідчать про те, що позивач на виконання умов договору №26 за платіжним дорученням №52 від 24.07.07 перерахував відповідачу попередню оплату в сумі 28113 грн. 72 коп. за валки і за платіжним дорученням №53 - попередню оплату в сумі 39725 грн. 40 коп. за перехідники, а всього –67839 грн. 12 коп.

Відповідач відпустив позивачу продукцію (перехідники, розпірки та валки) на загальну суму 33506 грн. 98 коп., з якої позивач у подальшому на суму 2236 грн. 52 коп. (перехідники і розпірки) за договором №027/1-380 від 14.02.07 поставив ВАТ „Алчевський металургійний комбінат” та на суму 31270 грн. 46 коп. (валки) за договором №601/07 від 07.05.07 поставив ВАТ „Інтерпайп Новомосковський трубний завод”.

Відпущена відповідачем позивачу за договором №26 продукція, що вказана вище, на загальну суму 33134 грн. 23 коп. є неякісною, тобто браком, що підтверджується актами вхідного контролю від 08.08.07 (т.1, а.с. 16, 106), від 09.08.07 (т.1, а.с. 17, 107), складеними Алчевським КСП „Укренергочермет” №1 за результатами контролю представлених ВАТ „Алчевський металургійний комбінат” перехідників та розпірок (згідно Специфікації №5 від 20.07.07 до вищевказаного договору №027/1-380 від 14.02.07), актом огляду перехідників і розпірок від 08.08.07 (т.1, а.с. 19, 109), складеним представниками ВАТ „Алчевський металургійний комбінат” та позивача, претензією ВАТ „Алчевський металургійний комбінат” від 16.10.07 № 03-027-5028, що надіслана на адресу позивача (т.1, а.с. 104-105), накладними №3/08-1 від 03.08.07 та №8/08-1 від 08.08.07 з підписами представників відповідача (т.1, а.с. 111-112), видатковою накладною №РН-31/08-1 від 22.08.07 (т.1, а.с. 113), актом приймання еджерних валків від 29.08.07 (т.1, а.с. 117), який складений та підписаний представниками ВАТ „Інтерпайп Новомосковський трубний завод”, листом ВАТ „Інтерпайп Новомосковський трубний завод” від 21.09.07 №17-3191, а також іншими матеріалами справи.

Згідно з п. 5.6 договору №26 у випадку поставки продукції неналежної якості відповідач зобов’язувався:

-замінити неякісну продукцію в строки, погоджені сторонами;

-при неможливості здійснити заміну, повернути позивачу грошові кошти, які перераховані у відповідності з розділом 4 договору протягом п’яти днів з моменту отримання письмової вимоги позивача про повернення грошових коштів.

Заходів щодо заміни неякісної продукції та погодження строків її заміни відповідачем, як свідчать матеріали справи, вжито не було.

В свою чергу, у згаданих вище претензіях ВАТ „Алчевський металургійний комбінат” та ВАТ „Інтерпайп Новомосковський трубний завод”, у зв’язку з невиконанням перед ними договірних обов’язків позивачем, заявили останньому вимоги про повернення отриманих попередніх оплат.

За таких обставин, позивач 06.11.07 направив відповідачу претензію №06/11-01 від 06.11.07 з вимогою перерахувати на користь позивача 195243 грн. 04 коп., з яких, як слідує з додатку до претензії, кошти в сумі 67839 грн. 12 коп., що отримані за договором №26 у якості попередньої оплати.

Відповідач претензію позивача №06/11-01 від 06.11.07 залишив без задоволення.

Судова колегія, враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги у частині стягнення суми 70075 грн. 64 коп., яка складається з суми поставки неякісної продукції і суми попередньої оплати, обґрунтовані частково, а саме: у частині стягнення суми 67839 грн. 12 коп., яка складається з суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, розраховуючи 3% річних, зазначив період розрахунку –з 06.11.07 по 12.05.08 (189 днів), а за основу розрахунку визначив суму 69702 грн. 89 коп.

Виходячи з обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення попередньої оплати в сумі 67839 грн. 12 коп., враховуючи строк поштового перебігу, 3% річних слід розраховувати від суми 67839 грн. 12 коп. за період з 14.11.07 по 12.05.08, тому розмір 3% річних складає 1009 грн. 22 коп., але позивач просить стягнути 3% річних лише в сумі 945 грн. 28 коп.

Також, інфляційні нарахування за період з листопада 2007 року по квітень 2008 року позивач помилково розрахував від суми 69702 грн. 89 коп.

З урахуванням часткової обґрунтованості основних позовних вимог, тобто, у частині стягнення попередньої оплати в сумі 67839 грн. 12 коп., розмір інфляційних нарахувань за період з листопада 2007 року по квітень 2008 року складає 12217 грн. 76 коп., але позивач наполягає на стягненні інфляційних нарахувань лише в сумі 2033 грн. 00 коп.

Умовами п. 5.7 договору №26 сторони передбачили, що у випадку невиконання його п. 5.6, відповідач сплачує штраф в розмірі 20% від вартості неякісної продукції.

У даному випадку, розмір штрафу складає 6701 грн. 40 коп.

У частині стягнення штрафу позивач наполягає на його стягненні в сумі 6626 грн. 85 коп.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням їх остаточних уточнень, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача суму 67839 грн. 12 коп., яка складається з суми попередньої оплати, штраф в сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних в сумі 945 грн. 28 коп., інфляційні нарахування в сумі 2033 грн. 00 коп. В решті позову судова колегія відмовляє за необґрунтованістю.

За таких обставин, судова колегія скасовує оскаржуване рішення господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49 та позов задовольняє частково в вищезазначених сумах.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати пропорційно задоволеним вимогам:

-за позовом:

-по сплаті державного мита у сумі 289 грн. 41 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 32 грн. 10 коп. покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Машинобудівник”, м. Донецьк;

-по сплаті державного мита у сумі 774 грн. 44 коп., та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 85 грн. 90 коп. покладаються на відповідача у справі – Товариство з обмеженою відповідальністю „Брянківський рудоремонтний завод”, м. Брянка Луганської області;

-за апеляційною скаргою:

-по сплаті державного мита у сумі 11 грн. 18 коп. покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Машинобудівник”, м. Донецьк;

-по сплаті державного мита у сумі 387 грн. 22 коп., покладаються на відповідача у справі –Товариство з обмеженою відповідальністю „Брянківський рудоремонтний завод”, м. Брянка Луганської області.

Згідно з п.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” №7-93 від 21.01.93 позивачу –Товариству з обмеженою відповідальністю „Машинобудівник”, вул. Рози Люксембург, буд. 2 „б”, кім. 208, м. Донецьк, 83055, ідентифікаційний код №32281791, слід повернути з Державного бюджету України зайве сплачене при поданні до Луганського апеляційного господарського суду апеляційної скарги державне мито у сумі 133 грн. 37 коп. за платіжним дорученням №2688 від 05.06.08, яке знаходиться у матеріалах справи №6/49.

У судовому засіданні за згодою представника позивача оголошені вступна та резолютивна частини даної постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 47, 49, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Машинобудівник”, м. Донецьк, від 06.06.08 №06/06-01 на рішення господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 22.05.08 у справі №6/49 скасувати.

3.Позов задовольнити частково.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Брянківський рудоремонтний завод”, вул. Щетиніна, буд. 12, м. Брянка Луганської області, 94100, ідентифікаційний код №32905399, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівник”, вул. Рози Люксембург, буд. 2 „б”, кім. 208, м. Донецьк, 83055, ідентифікаційний код №32281791, суму 67839 грн. 12 коп., яка складається з суми попередньої оплати за договором №26 від 25.06.07, штраф у сумі 20% від суми поставленої неякісної продукції у сумі 6626 грн. 85 коп., 3% річних у сумі 945 грн. 28 коп., інфляційні нарахування у сумі 2033 грн. 00 коп., витрати по сплаті державного мита у сумі 774 грн. 44 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 85 грн. 90 коп.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Брянківський рудоремонтний завод”, вул. Щетиніна, буд. 12, м. Брянка Луганської області, 94100, ідентифікаційний код №32905399, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівник”, вул. Рози Люксембург, буд. 2 „б”, кім. 208, м. Донецьк, 83055, ідентифікаційний код №32281791, витрати по сплаті державного мита у сумі 387 грн. 22 коп. за апеляційною скаргою.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

6.Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю „Машинобудівник”, вул. Рози Люксембург, буд. 2 „б”, кім. 208, м. Донецьк, 83055, ідентифікаційний код №32281791, з Державного бюджету України зайве сплачене при поданні до Луганського апеляційного господарського суду апеляційної скарги державне мито у сумі 133 грн. 37 коп. за платіжним дорученням №2688 від 05.06.08, яке знаходиться у матеріалах справи №6/49.

Підставою повернення з Державного бюджету України зайве сплаченого державного мита є дана постанова, засвідчена гербовою печаткою Луганського апеляційного господарського суду.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                            К.І. Бойченко

Суддя                                                                                 Т.М. Баннова

Суддя                                                                                С.С. Єжова