ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 37/377

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Акціонерної енергопостачальної компанії

"Київенерго" в особі структурного

відокремленого підрозділу "Енергозбут

Київенерго"

на постанову          Київського апеляційного

господарського суду від 24.04.2008 року

у справі                                                  № 37/377

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Акціонерної енергопостачальної компанії

"Київенерго" в особі структурного

відокремленого підрозділу "Енергозбут

Київенерго"

до                                                            Житлово-будівельного кооперативу

"Мотозаводець –9"

про                                                            стягнення 543 025,96 грн.

за участю представників:

позивача –          Радзівіло Т.О., Герасименко К.Г.

відповідача –          не з"явились

ВСТАНОВИВ:

В липні 2007 року Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець –9" про стягнення 456 083,36 грн. основного боргу, 30 442,88 грн. пені, 42 230,04 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 14 269,68 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2007 року (суддя Кондратова І.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2008 року (судді: Моторний О.А., Кошіль В.В., Алданова С.О.), позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 347 583,61 грн. основного боргу, 1 000 грн. пені, 41 600,39 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 13 512,80 грн. та судові витрати.

В касаційній скарзі Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 08.09.1998 року між сторонами у справі укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №240686, за яким енергопостачальна організація зобов’язалась поставити споживачу теплову енергію в гарячій воді в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Правилами користування тепловою енергією встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Порядок розрахунку вартості наданих послуг сторони узгодили у додатку №5 до вказаного договору.

У зв"язку з частковою несплатою відповідачем вартості спожитої теплової енергії в період з 01.10.2004 року до 01.05.2007 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 456 083,36 грн. згідно тарифів, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.2007 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, №142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилась апеляційна інстанція, повно і всебічно дослідив всі суттєві обставини справи та правильно дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем вищезазначених розпоряджень при нарахуванні вартості наданих послуг на тій підставі, що вказані розпорядження не зареєстровані відповідними органами юстиції, а, отже, не набрали чинності у встановленому законом порядку. Крім того, суд першої інстанції встановив, що постановою господарського суду міста Києва від 13.02.2007 року у cправі №21/43-А за позовом Київської міської організації Української партії „Єдність”, яка набрала законної сили згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року, визнано недійсним та скасовано розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 №1575.

Таким чином, суди попередніх інстанцій вказали, що при здійсненні розрахунків за теплову енергію сторони мали керуватись чинним на зазначений період розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2004 року № 2249, яким передбачено тариф для житлово-експлуатаційних організацій в poзмірі 65,30 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал., для бюджетних організацій - в poзмірі 77,68 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, а також для інших споживачів у poзмipi 96,00 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів щодо необґрунтованості застосування позивачем вищезазначених розпоряджень при нарахуванні вартості наданих послуг з огляду на наступне.

Порядок набрання чинності нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, до яких віднесені місцеві державні адміністрації, регулюється Указом Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й інтереси громадян або мають міжвідомчий характер", відповідно до яких вказані нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Місцевим господарським судом встановлено, що всупереч даним імперативним правовим нормам, на час прийняття рішення спірні розпорядження не пройшли державної реєстрації.

Окрім того, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1575 від 30.10.2006 року постановою господарського суду міста Києва у справі № 21/43-А від 13.02.2007 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року, визнано недійсним та скасовано. Вказані постанови мотивовані тим, що нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації підлягають державній реєстрації, без здійснення якої вони вважаються нечинними і не можуть застосовуватися.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що розпорядження, видані Київською міською державною адміністрацією при здійсненні функцій виконавчого комітету Київської міської ради влади, не підлягають державній реєстрації.

Відтак, господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, правомірно не застосовував тарифи, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.2007 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, №142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року, оскільки дані розпорядження не набрали чинності та не відповідають законодавству України.

За таких обставин, розрахунок вартості наданих позивачем послуг необхідно здійснювати згідно тарифів, встановлених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2004 року № 2249, чинних на зазначений період.

Вказаним розпорядженням передбачено тариф для житлово-експлуатаційних організацій в poзмірі 65,30 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал., для бюджетних організацій –в poзмірі 77,68 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, а також для інших споживачів –у poзмipi 96,00 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал, що мали застосовуватися у розрахунках сторін.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій на підставі наданих табуляграм, розрахунків та платіжних доручень встановили, що за період з 01.10.2004 року по 01.04.2007 року позивачем надано послуг на суму 503 329,27 грн., з яких відповідач сплатив 155 745,66 грн., в зв"язку з чим розмір заборгованості останнього складає 347 583,61 грн.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 347 583,61 грн. основного боргу, 30 442,88 грн. пені, 42 230,04 грн. інфляційних витрат та 3 % річних у poзміpi 14 269,68 грн. повністю погоджується судова колегія Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають п. 6 додатку 5 до вказаного договору, ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, ст.625 ЦК України, а також положенням ст. 84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2008 року у справі № 37/377 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк