ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.07.08 р.                     Справа № 17/322

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С., суддів Волошиної Л.В., Джарти В.В.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Елемент” м. Донецьк

про: стягнення 11 856, 00 грн.

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпромкабель” м. Донецьк

Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський технологічний інститут” м. Донецьк

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Мартін О.В. – за довіреністю;

від третьої особи1не з’явився;

від третьої особи2 н з’явився;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Елемент” м. Донецьк, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрпромкабель” м. Донецьк, про стягнення збитків в сумі 5 766, 00 грн., які складаються з реальних збитків в сумі 2 598, 00 грн., неодержаного прибутку в сумі 3 168, 00 грн., а також моральної шкоди в сумі 3 000, 00 грн.

Справа розглядається відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 11.12.2006 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір найму нежитлового приміщення № 28/03 від 15.12.2003 р., акт приймання-передачі від 01.01.2004 р., претензію № 86 від 02.02.2004 р., протокол огляду, лист № 30 від 29.12.2004 р., № 067 від 13.02.2004 р., акт огляду від 17.02.2004 р., лист № 15 від 13.04.2004 р., повідомлення № 30 від 22.12.2004 р., акт огляду від 29.12.2004 р., повідомлення № 01 від 26.01.2005 р., акт огляду від 03.02.2004 р., повідомлення № 04 від 08.08.2005 р., повідомлення № 05 від 08.08.2005 р., акт огляду від 22.08.2005 р.

Під час попереднього розгляду справи, позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, збільшивши їх розмір до 11 856, 00 грн. і просив стягнути з відповідача збитки 8 856, 00 грн., що складаються з реальних збитків в сумі 2 520, 00 грн., неодержаного прибутку в сумі 6 336, 00 грн., а також моральну шкоду в сумі 3 000, 00 грн.

Відповідач надав відзив на позов, та додаткові пояснення по справі, проти позовних вимог заперечив через їх безпідставність, вважав недоведеним позивачем вини ТОВ “Елемент” у спричиненні збитків.

Третя особа1, надала пояснення по справі, зазначила, що на момент залиття кімнати, ТОВ “Укрпромкабель” м. Донецьк орендувало спірне приміщення у позивача, на теперішній час, у зв’язку з пошкодженням приміщення та закінченням терміну дії договору ним орендується приміщення на 3 поверсі цієї ж будівлі на підставі договору оренди, укладеного з ВАТ “Донецький проектно-конструкторський технологічний інститут” м. Донецьк.

Ухвалою суду від 18.01.2007 р. судом в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Відкрите акціонерне товариство “Донецький проектно-конструкторський технологічний інститут” м. Донецьк.

Третя особа2, як балансоутримувач будівлі, де розміщена спірна кімната, пояснила, що в результаті залиття кімнаті завдано значної матеріальної шкоди, приміщення знаходиться у непридатному до експлуатації стані, на теперішній час причини залиття кімнати № 14 розташованої на першому поверсі адміністративного будинку по пр. Ілліча, 89 у м. Донецьку не виявлені та не усунуті.

В процесі розгляду справи, для всебічного та об’єктивного дослідження обставин справи, встановлення причин затоплення спірного приміщення та розміру майнової шкоди, завданої спірному приміщенню судом згідно ухвал від 01.11.2005 р., від 12.03.2007 р. та від 12.03.2008 р. було призначено судову будівельно-технічну, додаткову судову будівельно-технічну експертизи відповідно та комплексну будівельно-технічну експертизу, проведення яких було доручено Донецькому науково дослідницькому інституту судових експертиз.

Строк судового розгляду справи, відповідно до ст. 69 ГПК України, продовжений заступником голови господарського суду Донецької області.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 23.06.2008 р. справу призначено до колегіального розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд встановив.

Позивач, згідно свідоцтва про вправо власності від 04.05.2001 р. є власником нежитлового приміщення - кімнати № 14, розташованої на першому поверсі адміністративного будинку по пр. Ілліча, 89 у м. Донецьку.

Відповідно до договору найма нежитлового приміщення №028/03 від 15.12.2003 р. означене приміщення згідно акту приймання-передачі від 01.01.2004 р. передане в оренду третій особі1 - ТОВ „УКРПРОМКАБЕЛЬ”, строком до 30.12.2004 р.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що спірне приміщення протягом 2004-2005 р.р. піддавалося залиттю з вини відповідача, внаслідок чого йому завдано збитків на суму 11 856 грн., у тому числі реальні збитки, спричинені внаслідок пошкодження майна в сумі 2 520, 00 грн., та неодержаний прибуток в сумі 6 336, 00 грн., у зв’язку з тим, що через непридатний стан приміщення позивач не мав можливості здавати останнє в оренду, а також моральна шкода, завдана позивачеві внаслідок приниження ділової репутації в сумі 3000 грн.

На підтвердження позовних вимог в цій частині позивач посилається на акти огляду кімнати від 17.02.2004 р., від 29.12.2004 р., від 03.02.2004 р., від 22.08.2005 р.

Згідно положень ст.1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Встановлений ч. 2 наведеної вище статті принцип презумпції вини заподіювача шкоди зазначає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Факт залиття кімнати через стики конструкцій будинку з другого поверху адміністративного будинку по пр. Ілліча, 89 у м. Донецьку а також розмір завданої майнової шкоди, підтверджений висновком судової будівельно-технічної експертизи №5229/22 від 29.03.2006 р., а також висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 1375/23 від 02.11.2007 р. та відповідачем не спростовується.

Як вбачається з висновків експертизи та пояснень судового експерта Окладникової О.В. причиною залиття приміщення № 14, є теча горизонтальних трубопроводів каналізації в приміщеннях санвузла відповідача - кім. № 61, наразі приміщення санвузлів кім. № 63 (відповідача), та №№ 66-70 з приміщенням № 14 (позивача) за планом будівлі не є суміжними, найбільш вірогідною причиною утворення течі експерт визначає наявність тріщин в трубопроводах чи розгерметизацію стиків труб.

Приміщення, розташоване на другому поверху адміністративного будинку по пр. Ілліча, 89 у м. Донецьку орендується відповідачем, згідно договору №46 від 01.01.2002 р. та додаткової угоди від 01.03.2003р., у орендодавця - ВАТ „Дон ПКТІ”.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, відповідачем здійснено переобладнання приміщень, що знаходяться у нього в користуванні, у тому числі, переобладнання каналізаційних систем.

Згідно п. 3.3, 8.1 Договору орендар має право здійснити поліпшення, переобладнання чи перепланування переданого йому в оренду приміщення лише за письмово згодою орендодавця.

Як вбачається з представлених суду доказів орендодавцем на звернення відповідача надано згоду на проведення перепланування приміщення. Наразі згідно наданих третьою особою, ВАТ “ДонПКТІ”, пояснень (лист № 01-9/71 від 11.02.2008 р., т.2 а.с. 88), згоди на переобладнання водопроводу та каналізаційних систем орендодавцем не надавалося.

Згідно договору № 23/1 від 15.08.2002 р., укладеного між ТОВ “Елемент” та ПП “Гасік”, останнім для відповідача виконувалися сантехнічні, електромонтажні та оздоблювальні роботи по кафе з дискотекою по пр. Ілліча, 89.

Як встановлено висновком судової будівельно-технічної експертизи №5229/22 від 29.03.2006 р., відповідачем виконані наступні переобладнання

-          в приміщенні № 63 (29) демонтовані три сантехнічних прибори та трубопроводи, що до них підходять;

-           в приміщенні № 63 (26) встановлений сантехнічний прибор с облаштуванням трубопроводів, що підходять до нього;

-          в приміщенні № 61 (22) встановлено два сантехнічних прибори та трубопроводи, що до них підходять;

-          в приміщенні № 60 (25) встановлено два сантехнічних прибори та трубопроводи, що до них підходять.

Згідно п. 3.3 Договору оренди № 46 від 01.01.2002 р. переобладнання та перепланування приміщення повинно бути здійснено у відповідності до будівельних норм та правил.

Проте, визначити відповідність здійснених переобладнань діючим будівельним нормам та стандартам не представилося можливим через недоступність трубопроводів для візуального обстеження.

Посилання відповідача на те, що спірні трубопроводи знаходяться на балансі ВАТ “ДонПКТІ” і згідно договору про відшкодування витрат баланасоутримувача від 01.03.2003 р., мають ним обслуговуватись, судом до уваги не приймається, оскільки, згідно п. 1.1, 2.1.1 Договору балансоутримувач прийняв на себе зобов’язання щодо виконання комплексу робіт, пов’язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі та при домової території, здійснення ж поточного ремонту та утримання приміщення у відповідності до санітарних та протипожежних правил згідно п. 3.1, 3.2 Договору від 01.01.2002 р. покладається на орендаря.

Разом з тим, встановити джерело витоку, що призвело до пошкодження кімнати № 14 не представилося можливим, оскільки відповідачем не забезпечено експерту вільний доступ до об’єкту дослідження.

При винесенні ухвали від 12.03.2008 р. про призначення по справі комплексної будівельно-технічної експертизи, господарський суд зобов’язував сторін, власників/користувачів суміжних приміщень надати експерту вільний доступ та можливість обстеження об’єктів дослідження.

Проте всупереч вимог суду та клопотань експерта, провести експертизу та отримати відповіді на поставлені експерту питання не представилося можливим, у зв’язку з неможливістю візуального огляду трубопроводів.

Наразі, беручи до уваги той факт, що встановлення фактичної причини залиття кімнати № 14, розташованої на першому поверсі будинку № 89 по пр. Ілліча в м. Донецьку, стало наслідком невиконання відповідачем вимог ухвал суду щодо надання експерту вільного доступу до об’єкту дослідження, заперечення відповідача в цій частині судом до уваги не приймаються.

За таких обставин, враховуючи, що факт заподіяння шкоди, а також розмір завданих збитків підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований, вимоги позивача в частині стягнення реальних збитків в сумі 2 520 грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6 336, 00 грн. – суми неодержаних прибутків, розрахованих входячи зі ставки орендної плати на місяць у розмірі 396,00 грн. (розмір орендної плати за договором оренди № 028/03 від 15.12.2003 р.) за період з 01.01.2005 р. по 30.04.2006 р.

Вимоги в цій частині позивач обґрунтовує тим, що через непридатний стан приміщення він не мав можливості здавати останнє в оренду.

Пунктом 1 статті 225 цього кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов'язання другою стороною.

Слід зазначити, що неодержаний прибуток (неотриманий доход, упущена вигода) - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

При цьому при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Позивачем не представлено суду належних та допустимих, у відповідності з вимогами ст. 33-34 ГПК України, доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій відповідача, ним втрачено можливість здавати спірне приміщення в оренду іншим фізичним та юридичним особам, так само як і доказів на підтвердження того, що ним отримані відмови потенційних орендарів, від укладання договорів оренди, через непридатний стан об’єкту оренди.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує наведений ним розрахунок суми неодержаного прибутку, зокрема, місячна ставка орендної плати у розмірі 396 грн. 00 коп., використана при здійсненні розрахунку, була взята ним з договору оренди найма нежитлового приміщення № 028/03 від 15.12.2003 р., який припинив свою дію 30.12.2004 р., у той час, як розрахунок суми неодержаного прибутку позивач починає з 01.01.2005 р.

Наразі доказів того, що в разі належного виконання відповідачем своїх обов’язків, спірне приміщення протягом 01.01.2005 р. по 30.04.2006 р. могло бути здано в оренду за рівнозначно або вищою ставкою орендної плати, позивачем суду не представлено.

Не продовження строку договору оренди № 028/03 від 15.12.2003 р. з третьою особою не може бути прийнято судом в якості належного доказу на підтвердження позовних вимог в цій частині, оскільки, не дивлячись на наявність пошкодження приміщення внаслідок затоплення договір оренди в достроковому порядку орендарем не розірваний, відсутні докази зменшення орендної плати або вжиття інших заходів щодо відшкодування орендарю втрат, завданих непридатним станом приміщення.

Наразі підставою для припинення орендних правовідносин між сторонами стало саме закінчення строку дії договору оренди.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2006 р., між ТОВ “Співдружність” та ТОВ “АКВАСЕРВІС-ДОН” укладено договір найму нежитлового приміщення № 055/06 зі ставкою орендної плати 882,0 грн., при цьому докази здійснення ремонтних робіт або вчинення позивачем/третіми особами інших дій, пов’язаних з поліпшення технічного стану приміщення в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що ним здійснювалися будь-які заходи щодо пошуку потенційних орендарів або інших заходів, спрямованих на одержання прибутків, пов’язаних із здаванням спірного приміщення в оренду.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 грн. 00 коп., внаслідок приниження ділової репутації Товариства.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової та не пов'язана із розміром цього відшкодування і полягає вона (моральна шкода) у приниженні честі, гідності та ділової репутації юридичної особи.

Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 з наступними змінами і доповненнями "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням ділової репутації, посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також дії, спрямовані на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгівельних марок та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг.

Ділова репутація має грошовий еквівалент у формі гудвіл, який згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” є нематеріальним активом, вартість якого визначається як різниця між балансовою вартістю активів підприємства та його звичайною вартістю як цілісного майнового комплексу, що виникає внаслідок використання кращих управлінських якостей, домінуючою позиції на ринку товарів (робіт, послуг), нових технологій тощо.

Гудвіл як нематеріальний актив підлягає бухгалтерському обігу відповідно до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19 “Об’єднання підприємств”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999р. № 163 і зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23.07.199р № 499/3792. Тому приниженням ділової репутації суб’єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв’язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Тобто, при вирішенні питання про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, належними і допустимими, у відповідності до вимог ст. ст. 33 - 34 ГПК України, слід вважати докази в підтвердження факту приниження честі, гідності та ділової репутації, а не докази, що підтверджують факт завданих йому збитків.

Таким чином, оскільки позивачем не доказано факту приниження його честі, гідності та ділової репутації, не наведено обґрунтованого розрахунку заявленої до відшкодування шкоди, завданій діловій репутації, в задоволенні позовних вимог стягнення з відповідача 3000 грн. 00 коп. моральної шкоди слід відмовити.

При винесені рішення по справі, судом першої інстанції враховані приписи Вищого господарського суду, викладені в постанові від 11.12.2006 р.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на сторін пропорційно від задоволених позовних вимог.

Крім того, за подання позовної заяви позивачем, згідно платіжного доручення № 193 від 20.09.2005 р. оплачене державне мито в сумі 187 грн. 00 коп., що є більшим від встановленого законом розміру.

Відповідно до п.п. а п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” N 7-93 від 21 січня 1993 року, за подання позовної заяви з урахуванням уточнень, позивачем мало бути сплачене державне мито в сумі 118 грн. 56 коп.

Надлишково сплачене державне мито в сумі 68 грн. 44 коп., відповідно до п.1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” N 7-93 від 21 січня 1993 р. та ст. 47 ГПК України підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк – задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Елемент” користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк реальні збитки в сумі 2 520, 00 грн., витрати за державним митом в сумі 25, 20 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 25, 08 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз м. Донецьк витрати на проведення експертизи в сумі 443, 37 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Елемент” на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз м. Донецьк витрати на проведення експертизи в сумі 119,67 грн.

Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Співдружність” м. Донецьк надлишково сплачене державне мито в сумі 68, 44 грн.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Морщагіна Н.С.

Судді Волошинова Л.В.

Джарти В.В.