донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

19.05.2008
р.
справа №20/88пд

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової  Н.В.

суддів

Гези  Т.Д. , Запорощенка  М.Д.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

Забаренко
І.О., довіреність №01-12/71 від 18.02.2008року,

від
відповідача: від
третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору  від третіх осіб, які не  заявляють самостійні вимоги на предмет
спору  за участю представника
Прокурора Куйбишевського району м.Донецька

Ревін
Д.О., довіреність №7 від 20.06.2007року,
Бондаренко М.В., довіреність №48/10 від 29.12.2007року   ОСОБА_3, довіреність ВЕ № 267013 від
31.10.2006року    ОСОБА_4, довіреність
б/н від 12.05.2008року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги та апеляційне подання

Відкритого
акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів” м.Донецьк, Державної
податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька , Прокурора
Куйбишевського району м.Донецька

на
рішення  господарського суду

Донецької області

від

21.03.2008
року

по
справі

№20/88пд
(Донець О.Є.)

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Донецький завод хімічних реактивів"
м.Донецьк

до
за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет
спору  за участю третіх осіб,
які не  заявляють самостійні вимоги на
предмет спору за участю

Профспілки
відкритого акціонерного товариства "Завод хімичних реактивів"
м.Донецьк  Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька
Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 м.Донецьк та
Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_2 м.Донецьк
Прокурора Куйбишевського району м.Донецька

про

визнання
недійсним договору дарування від 15.08.2000року

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство “Донецький завод хімічних
реактивів” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з
позовом до Профспілки відкритого акціонерного товариства “Донецький завод
хімічних реактивів” м.Донецьк про визнання недійсним договору дарування від
15.08.2000року на підставі ст. ст. 48,59 Цивільного кодексу УРСР./арк. справи
3-5, том1/

Від
Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька до суду
першої інстанції надійшло клопотання №10/10-013 -2 від 11.04.2007року про вступ
у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору
та заявляє позов до Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод
хімічних реактивів” м.Донецьк про визнання недійсним договору дарування від
15.08.2000року, що укладений між сторонами у справі. /арк. справи 77, том1/.
Дане клопотання задоволене.

Рішенням
від 12.04.2007року господарський суд Донецької області /суддя Донець О.Є./
позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Донецький завод хімічних
реактивів”, м.Донецьк та Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі
м.Донецька, до Профспілки відкритого акціонерного товариства „Донецький завод
хімічних реактивів”, м.Донецьк задовольнив; визнав договір дарування від
15.08.2000р., укладений між Відкритим акціонерним товариством „Донецький завод
хімічних реактивів”, м.Донецьк, та Профспілкою відкритого акціонерного
товариства „Донецький завод хімічних реактивів”недійсним./арк. справи 96-97,
том1/.

Постановою
від 11.12.2007року, розглянувши касаційні скарги Суб'єкта підприємницької
діяльності  - фізичної особи
ОСОБА_1м.Донецьк та Суб'єкта підприємницької діяльності  - фізичної особи ОСОБА_2 м.Донецьк, які  не були залучені  до розгляду справи, але рішення суду стосуються
їх прав та обов'язків як власників майна, що передавалось за договором
дарування від 15.08.2000року, а також касаційну скаргу Профспілки відкритого
акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів” м.Донецьк, Вищий
господарський суд України  рішення
господарського суду Донецької області від 12.04.2007року у справі №20/88пд
скасував, справу направив на новий розгляд до господарського суду Донецької
області. /арк. справи 155-159, том1/.

Ухвалою
від 25.02.2008року господарський суд Донецької області залучив до участі у
справі у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Суб'єкта підприємницької
діяльності  - фізичну особу ОСОБА_1
м.Донецьк та Суб'єкта підприємницької діяльності  - фізичну особу ОСОБА_2 м.Донецьк на підставі
ст. 27 Господарського процесуального кодексу України , а також залучив до
участі у справі Прокурора Куйбишевського району м.Донецька на підставі ст. 29
Господарського процесуального кодексу України. /арк. справи 7, том2/.

Рішенням
від 21.03.2008року господарський суд Донецької області /суддя БудкоН.В./  у задоволенні позовних вимог відмовив
виходячи з пропущення позивачем строку позовної давності. /арк. справи 64-66,
том2/.

Рішення
мотивоване тим, що на підставі рішення загальних зборів акціонерів Відкритого
акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів” м.Донецьк від
27.03.1999року. яке оформлене протоколом №4, та яке підтверджене рішенням
правління позивача, 15.08.2000року сторони у справі уклали договір, згідно
якого позивач безкоштовно передав у власність відповідача базу відпочинку
“Химик”; відповідно до п.2 договору вказана база відпочинку належить позивачу
на праві власності  на підставі свідоцтва
про право власності; даний договір підписаний
представниками обох сторін без заперечень та посвідчений державним
нотаріусом; 28.04.2006року проведені загальні збори працівників позивача, що
оформлено відповідним протоколом, на яких вирішено продати  спірну базу відпочинку, а кошти, вилучені від
продажу, надати на розгляд відповідачу. Позовні вимоги не підлягають
задоволенню виходячи з того, що позивач уклав оспорюваний договір
15.08.2000року , і саме з цього часу він знав або повинен був знати про
передачу бази відпочинку, яка за його думкою знаходиться у податковій
заставі,  відповідачу, тобто виходячи з
вимог ст. 71 Цивільного кодексу УРСР, у разі, якщо позивач  та третя особа вважають, що з укладанням
цього договору були порушені їх права та інтереси, вони повинні були звернутись
до суду з вимогами про захист свого порушеного права у межах строку позовної
давності -до 15.08.2003року; однак позивач звернувся до суду з позовною заявою
лише 20.03.2007року, а ДПІ у Куйбишевському районі м.Донецька  - 12.04.2007року, тобто поза межами строку
позовної давності, встановленого ст. 71 Цивільного кодексу України, позивач не
надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність поважних причин
пропуску строку позовної давності.

Відкрите
акціонерне товариство “Донецький завод хімічних реактивів” м.Донецьк, Державна
податкова інспекція у Куйбишевському районі м.Донецька  у апеляційний скаргах, Прокурор
Куйбишевського району м.Донецька у апеляційному поданні просять скасувати
рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2008року та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування
від 15.08.2000року задовольнити посилаючись на порушення та неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків, викладених у рішенні суду фактичним обставинам
справи.

Апеляційна
скарга Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів”
м.Донецьк мотивована тим, що недійсні угоди
не породжують для сторін прав та обов'язків, тому до вимог про визнання
недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються; при розгляді
справи №20/88пд ані позивач, ані відповідач не звертався до суду з заявою про
застосування строку позовної давності, таку заяву було зроблено  третьою особою без самостійних вимог на
предмет спору; суд першої інстанції зробив невірний висновок, що право на позов
виникає з моменту укладання угоди, а не з моменту виникнення підстав, які
обумовлюють його недійсність та спричинюють порушення прав особи. Законність
внесення ДПІ у Куйбишевському районі м.Донецька обтяження  на все майно позивача саме в  Державний реєстр обтяжень рухомого майна,
випливає з приписів  спільного наказу
Міністерства юстиції України та Державної податкової  адміністрації України  №9/5/59 від 07.02.2003року “Про реєстрацію
податкових  застав нерухомого майна”,
яким встановлено, що до створення Державного реєстру податкових застав
нерухомого майна  здійснюється у
Державному реєстрі податкових застав рухомого майна в порядку встановленому
Інструкцією про порядок реєстрації застав рухомого майна в Державному
реєстрі  застав рухомого майна,
затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 26.02.1999року №13/5  та зареєстровано у Міністерстві юстиції
України від 26.02.1999року за №123/3416. Суд першої інстанції порушив п.3 Указу
Президента України “Про заходи щодо підвищення відповідальності  за розрахунки з бюджетними та державними
цільовими фондами”, а також неправомірно не застосував п.2 та п.5 цього Указу,
якими встановлено порядок виникнення податкової застави та обмеження щодо
здійснення розпорядження заставленим майном боржника. Рішення суду постановлено
щодо договору, власниками предмету якого є ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
але суд відмовив у задоволенні клопотання щодо залучення вказаних осіб у якості
третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору чим порушив ч.4 ст. 27 ГПК
України.

Державна
податкова інспекція у Куйбишевському районі м.Донецька   у своїй апеляційній скарзі посилається на
те, що дізналась про своє порушене право 01.12.2006року з листа №01-12/211
керуючого санацією позивача, в якому мова йде про порушення прав та законних
інтересів податкової інспекції у зв'язку з продажем  бази відпочинку самим позивачем, у той час,
коли все майно останнього знаходилось у податковій заставі, тому, враховуючи
вимоги ст. 76 Цивільного кодексу УРСР перебіг строку позовної давності для ДПІ
починається 01.12.2006року. Право податкової застави  на все майно позивача було зареєстроване
податковою інспекцією о 15год.16хв. 19.04.1999року за №21-256 / до моменту
змінення оспорюваної угоди/, про що свідчить витяг з державного реєстру
обтяжень рухомого майна №8881404.

Прокурор
Куйбишевського району м.Донецька у апеляційному поданні підтримує доводи, які
виклала Державна податкова інспекція у Куйбишевському районі м.Донецька   у своїй апеляційній скарзі.

Представник
Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів”
м.Донецьк не заперечує проти задоволення апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька та апеляційного подання
Прокурора Куйбишевського району м.Донецька.

Представник  Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м.Донецька не заперечує проти задоволення апеляційної
скарги Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод хімічних реактивів”
м.Донецьк та апеляційного подання Прокурора Куйбишевського району м.Донецька.

Представник
Прокурора Куйбишевського району м.Донецька не заперечує проти задоволення
апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Донецький завод хімічних
реактивів” м.Донецьк та Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі
м.Донецька.

Представник
Профспілки відкритого акціонерного товариства “Донецький завод хімічних
реактивів” м.Донецьк вважає рішення господарського суду Донецької області від
21.03.2008року у справі №20/88 законним та обґрунтованим та просить залишити
його без змін, апеляційні скарги та апеляційне подання залишити без задоволення
виходячи з того, що  оспорюваний договір
укладений 15.08.2000року, саме з цієї дати позивач знав або повинен був знати
про передачу предмету договору,  тобто
право на позов у нього спливає 15.08.2003року; при застосуванні строку позовної
давності суд не порушує положення п.3 ст. 267 Цивільного кодексу України, адже
до спірних правовідносин застосовуються положення про позовну давність,
встановлені Цивільним кодексом УРСР, який не містить аналогічної норми; у
Розширеному витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не міститься
жодного посилання на те, що база відпочинку “Химик” знаходиться у податковій
заставі. Крім того, спільний наказ Міністерства юстиції України та Державної
податкової  адміністрації України  №9/5/59 від 07.02.2003року “Про реєстрацію
податкових  застав нерухомого майна”  набув чинності після виникнення податкової
застави.

Представник
Суб'єкта підприємницької діяльності  -
фізичної особи ОСОБА_1 м.Донецьк та Суб'єкта підприємницької діяльності  - фізичної особи ОСОБА_2 м.Донецьк також не
вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та апеляційного подання
враховуючи те, що посилання на закон України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  не є легітимним, оскільки на час укладання
спірного договору даний закон не набрав чинності, будь-яких доказів знаходження
спірного майна у податковій заставі суду першої інстанції не надано.

Колегія
суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.
28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України  на підставі встановлених фактичних обставин
переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що
мають значення для справи.

Розглянувши
матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому
засіданні представників сторін та третіх осіб, судова колегія дійшла висновку,
що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як
встановлено судом першої інстанції, 27.03.1999р. на загальних зборах акціонерів
ВАТ „Донецький завод хімічних реактивів”, з метою оздоровлення працівників
заводу, було прийнято рішення про передачу на баланс профспілці ВАТ „Донецький
завод хімічних реактивів” бази відпочинку „Хімік”, яка до цього часу перебувала
на балансі державного підприємства „Донецький завод хімічних реактивів”, була
включена до його статутного фонду в процесі корпоратизації./арк. справи 21-6,
том1/.

31.03.1999р.
рішення загальних зборів акціонерів позивача було підтверджено рішенням
правління ВАТ „Донецький завод хімічних реактивів” про передачу майна без
оплати на баланс профспілкового комітету, в тому числі бази відпочинку
„Химик”./арк. справи 27, том1/.

17.07.2000р.
Першотравневою райдержадміністрацією видано свідоцтво про право власності ВАТ
„Донецький завод хімічних реактивів” на зазначену базу відпочинку. Це право
власності було зареєстровано в Маріупольському БТІ 17.07.2000р. № 23./арк.
справи

15.08.2000р.
між Відкритим акціонерним товариством „Донецький завод хімічних реактивів”,
м.Донецьк, та Профспілкою відкритого акціонерного товариства „Донецький завод
хімічних реактивів”, м.Донецьк, був укладений договір дарування, відповідно до
умов якого ВАТ „Донецький завод хімічних реактивів” безкоштовно передав у
власність Профспілки ВАТ „Донецький завод хімічних реактивів” базу відпочинку
„Химик”.

Даний
договір посвідчений 15.08.2000р. державним нотаріусом Першотравневої державної
нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1715./арк. справи 28-29,
том1/.

На
вказаній земельній ділянці розташовано двадцять одна основна споруда загальною
площею 1319,9м.кв., літ. А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т,
У, Ф, Ш, загорода №1-2, мостінняі, газосховище літ.Х, вбиральня літ.Ц, душ
літ.ч, навіс літ.Ю, кінобудка літ.Ю-1./п.1 договору/.

Відповідно
до п.2 договору від 15.08.2000року вказана база відпочинку належить позивачу на
підставі свідоцтва про право власності №168, виданого 17.07.2000р.
Першотравневою райдержадміністрацією, зареєстрованого у Маріупольському БТІ
17.07.2000р. №23./арк. справи 28, том1/

При
цьому, згідно п.5 договору позивач свідчить про те, що згадана база відпочинку
до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі
та під забороною/арештом не перебуває.

Предмет
позовних вимог - визнання недійсним договору дарування від 15.08.2000року, що
укладений між сторонами у справі, оскільки він укладений з порушенням вимог
діючого законодавства, посилаючись при цьому на ст. ст. 221, 236, 261
Цивільного кодексу України, ст. ст. 48,59 Цивільного кодексу УРСР, оскільки
нерухоме майно, яке було передано відповідачу по договору від 15.08.2000р., а
саме База відпочинку „Химик", знаходилось у податковій заставі позивача, і
у порушення вимог ст. 8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та
Указу Президента Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з
бюджетами та державними цільовими фондами" від 04.03.1998р. №167 передача
активів підприємства позивача відбулася без будь-якого узгодження з державною
податковою інспекцією, що є прямим порушенням норм діючого законодавства.

Правовідносини
між сторонами виникли та були реалізовані до набрання чинності Цивільним
кодексом України. Відповідно до ст. 58 Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність
особи; п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. П.5 Прикінцевих та
перехідних положень ГК України передбачено, що вони застосовуються до цивільних
та господарських відносин, що виникли після набрання ними чинності. З
урахуванням наведеного, в даному випадку підлягає застосуванню ЦК УРСР
1963року.

Застосування
судом приписів Цивільного кодексу УРСР 1963року базується на п.6 Прикінцевих та
Перехідних Положень Цивільного кодексу України, згідно якого правила  Цивільного
кодексу  України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання
чинності цим Кодексом

За
приписами ст. 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три
роки.

Згідно
ст. 76 Цивільного кодексу УРСР перебіг строку позовної давності починається з
дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд
першої інстанції посилається на той факт, що позивач уклав оспорюваний договір
з відповідачем 15.08.2000р., і саме з цього часу він знав або повинен був знати
про передачу бази відпочинку „Химик", яка за його думкою знаходиться у
податковій заставі, відповідачу, тобто виходячи з вимог ст. 71 Цивільного
кодексу УРСР, у разі, якщо позивач та третя особа вважають, що з укладанням
даного договору були порушені їх право та інтереси, вони повинні були
звернутися до суду з вимогами про захист свого порушеного права у межах строку
позовної давності у строк до 15.08.2003р.

Даний
висновок суду першої інстанції базується на фактичних обставинах справи та
підтверджено належними доказами, оскільки договір підписано сторонами  без укладання протоколу розбіжностей; п.5
договору свідчить про те, що  згадувана
база відпочинку до цього часу /до дати укладання договору/ нікому іншому не
продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною/арештом не
перебуває;  при нотаріальному посвідченні
договору, що здійснено державним нотаріусом Першотравневої державної
нотаріальної контори, здійснювалась відповідна перевірка відсутності заборони
на відчуження або арешту  спірного майна
згідно  Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України від 14.06.1994року №18/5, що зареєстрована
у Міністерстві юстиції України 07.07.19994року за №152/361.

Крім
того,  позивач звернувся до суду першої
інстанції з письмовим клопотанням від 02.04.07р. №01-12/177, в якому просить
відновити пропущений строк позовної давності, тобто, не заперечує проти
пропущення ним строку позовної давності.

Тобто,
своїми діями підтверджує пропущення ним строку позовної давності та просить
відновити його.

Частина
2 статті ст. 80 Цивільного кодексу УРСР передбачає, якщо суд, арбітраж чи
третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Однак,
позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність
поважних причин пропуску строку позовної давності, у зв'язку з чим у заявленому
позивачем клопотанні про відновлення строків позовної давності господарський
суд правомірно відмовив.

З
Розширеного витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, яким позивач
та Державна податкова інспекція у Куйбишевському районі м.Донецька
підтверджують факт наявності у податковій заставі бази відпочинку „Химик",
жодного посилання на те, що зазначена база відпочинку знаходиться у податковій
заставі немає.

Зокрема,
зазначено, що об'єктом обтяження є невизначене майно все рухоме майно і майнові
права, тоді як база відпочинку „Химик" є нерухомим майном

Посилання
скаржників в підтвердження належності вказаного доказу на спільний наказ
Міністерства юстиції України та Державної податкової  адміністрації України  №9/5/59 від 07.02.2003року “Про реєстрацію
податкових  застав нерухомого майна”  безпідставні, оскільки даний документ набув
чинності після укладання договору.

Ствердження
відносно порушення при укладанні договору дарування від 15.08.2000р. вимог ст.
8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" суд першої інстанції підставно
вважає юридично неспроможними, оскільки статтею 19 названого Закону
передбачено, що стаття 8 набирає чинності з 01.10.2001р., тобто на момент
укладання оспорюваного договору стаття 8 Закону не набрала чинності.

Тому,
Витяг наданий з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тоді як база
відпочинку „Химик" є нерухомим майном, не є належним доказом того, що
спірне нерухоме майно знаходилось на час укладання договору у податковій
заставі.

Відповідно
до ч.І ст.80 Цивільного кодексу УРСР, сплив позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови у позові.

При застосуванні строку позовної
давності суд першої інстанції , на думку судової колегії Донецького
апеляційного господарського суду,  не
порушує положення п.3 ст. 267 Цивільного кодексу України, на що посилається
позивач,  адже до спірних правовідносин
застосовуються положення про позовну давність, встановлені Цивільним кодексом
УРСР, який не містить аналогічної норми.

Доводи
скаржників судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються
вищевикладеним.

З
урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду
Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи,
чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційні скарги та апеляційне
подання не можуть бути підставою для
скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно
до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги
відносяться на скаржників.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний
господарський суд

П О С Т
А Н О В И В:

Рішення
господарського суду Донецької області від 21.03.2008року у справі №20/88пд
залишити без змін, апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства
“Донецький завод хімічних реактивів” м.Донецьк, Державної податкової інспекції
у Куйбишевському районі м.Донецька та апеляційне подання Прокурора
Куйбишевського району м.Донецька -без задоволення.

Головуючий          Н.В.
Акулова

Судді:          Т.Д.
Геза

М.Д.
Запорощенко

Надруковано: 9 прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3-5 -третім особам

6-прокурору

7-у справу

8-ГСДО

9-ДАГС