ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№
39/138-07

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Шаргала В.І.

суддів:

Данилової Т.Б.

Мачульського
Г.М.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційні
скарги

Товариства
з обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд

на
рішення

Господарського
суду Дніпропетровської області

від

02.10.2007р.

постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду

від

18.02.2008р.

та на
ухвалу

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду

від

28.01.2008р.

у
справі

№39/138-07

Господарського
суду

Дніпропетровської
області

за
позовом

ОСОБА_1

до

1). Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд  2). ОСОБА_2 3). ОСОБА_3 4).
ОСОБА_4

про

визнання
недійсним рішення загальних зборів

за
участю представників

-
позивача:

ОСОБА_5
(довіреність ВКЕ №902237 від 26.03.2008р.)

-
відповідача-1:

Яковлєва
Ю.В. (довіреність від 14.05.2008р.)

- відповідача-2:

не
з'явився

- відповідача-3:

ОСОБА_3
(паспорт НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській
області 01.12.1997р.)

- відповідача-4:

не
з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою
Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2007р. (головуючий -
суддя Ліпинський О.В., судді Дубінін І.Ю., Чередко А.Є.) розгляд справи
відкладено та зобов'язано відповідачів до засідання подати письмові заперечення
з урахуванням заяви про зміну позовних вимог.

Рішенням
Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2007р. (головуючий
-суддя Ліпинський О.В., судді Дубінін І.Ю., Чередко А.Є.) в задоволенні позову
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено; позовні вимоги до Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд задоволено частково.
Постановлено визнати поважною причину пропуску строку позовної давності для
оскарження рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд від 11.09.2003р.; визнати
недійсними рішення, що були прийняті на загальних зборах учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд від 11.09.2003р. та
зафіксовані в протоколі №3 загальних зборів учасників від 11.09.2003р.; визнати
недійсними рішення, що були прийняті на загальних зборах учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд від 15.06.2004р., та
зафіксовані в протоколі загальних зборів учасників від 15.06.2004р.; визнати
недійсними рішення, що були прийняті на загальних зборах учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд від 10.02.2006р. та
зафіксовані в протоколі загальних зборів учасників від 10.02.2006р. в частині
передачі частки долі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. В частині стягнення вартості
частки в майні Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми
"УКРСТАР" Лтд в сумі 3 790 730 грн. постановлено відмовити. Також
постановлено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми
"УКРСТАР" Лтд на користь ОСОБА_1 85 грн. витрат по сплаті державного
мита, 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В
решті позовних вимог постановлено провадження у справі припинити. Крім того
постановлено скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою
Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2007р.

Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р. (колегія
суддів у складі: головуючого -судді Білецької Л.М., суддів Науменко І.М.,
Голяшкіна О.В.) Товариству з обмеженою відповідальністю Фірмі
"УКРСТАР" Лтд відмовлено в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2007р., і апеляційну
скаргу з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду 18.02.2008р. (колегія
суддів у складі: головуючого -судді Білецької Л.М., суддів Науменко І.М.,
Лисенко О.М.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від
02.10.2007р. скасовано частково. Постановлено стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд на користь позивача -ОСОБА_1
-вартість 30% частини майна товариства, пропорційну долі позивача у статутному
фонді, що складає 3 052 377 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд на користь ОСОБА_1 суму держмита
-12 750 грн. та скасувати рішення в частині скасування ухвали про вжиття заходів
забезпечення позову. В решті рішення постановлено залишити без змін.

В
своїй касаційній скарзі, з врахуванням доповнення, на рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від 02.10.2007р. і постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18.02.2008р. відповідач-1 просить вказані
рішення і постанову скасувати та припинити провадження у справі, посилаючись на
порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і
процесуального права, а саме: ст. 257, ч. 4 ст. 267, ст. 331 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 45, 46 Цивільного кодексу України (ред. 1963р.), ст. 52, ч. 4
ст. 53, ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст.
1, 21, 28, 34, 38, 43, 80, 93, ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України.

В
подальшому від відповідача-1 надійшло ще одне доповнення до вказаної касаційної
скарги, в якому він просить скасувати повністю постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18.02.2008р. та залишити без змін рішення
Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2007р., посилаючись на
порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального
права, а саме: ст. 54 Закону України "Про господарські товариства",
ст. 331 Цивільного кодексу України, ст.ст. 38, 43, 80 Господарського
процесуального кодексу України.

В
своїй касаційній скарзі на ухвалу Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28.01.2008р. відповідач-1 просить вказану ухвалу
скасувати та направити справу для розгляду до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом
норм процесуального права, а саме: ст. 93 Господарського процесуального кодексу
України.

У
відзиві на касаційну скаргу представник позивача просить оскаржену постанову
суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без
задоволення, посилаючись на те, що постанова суду є законною і обґрунтованою.

Відповідач-2
та відповідач-4 не використали наданого законом права на участь своїх
представників у судовому засіданні.

Відповідач-1,
звернувшись із письмовою заявою, просив суд касаційної інстанції відкласти
розгляд касаційної скарги для подачі до суду документів.

Розглянувши
дану заяву суд касаційної інстанції не знайшов підстав для відкладення розгляду
касаційної скарги оскільки в матеріалах справи міститься достатньо відомостей,
необхідних для здійснення касаційного провадження, а задоволення вказаної заяви
відповідача-1 призвело б до безпідставного затягування розгляду касаційної
скарги.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як
встановлено господарськими судами попередніх інстанцій 14.04.1993р. ОСОБА_4,
позивач та фірма "Металімпекс" ЛТД створили відповідача-1 за рахунок
своїх внесків. Долі учасників складали у фізичних осіб по 25%, у фірми
"Металімпекс" ЛТД -50%. Факт внесення частки і формування статутного
капіталу підтверджується установчим договором і державною реєстрацією
товариства.

25.09.1994р.
засновник ОСОБА_4 вийшов з товариства.

27.09.1994р.
до складу засновників прийнятий відповідач-2, долі учасників склали по 25 000
крб., ОСОБА_4 і фірма "Металімпекс" ЛТД виведені зі складу
засновників.

Станом
на 27.09.1994р. установчий договір доповнений, у ньому зазначені два
засновники: позивач і відповідач-2.

У
1997р. учасники позивач, відповідач-2 і відповідач-3 внесли до статутного фонду
незакінчені будівництвом будинки, внаслідок чого доля позивача склала 30%,
відповідача-2 -60%, відповідача-3 -10%.

11.09.2003р.
відповідач-4 прийнятий до складу учасників і долі учасників були розподілені
наступним чином: відповідач-2 -40%, відповідач-3 -5%, позивач -20%,
відповідач-4 -35%.

15.06.2004р.
відповідач-3 виведений зі складу учасників і долі розподілені: відповідач-2
-45%, позивач - 20%, відповідач-4 -35%, а також були внесені зміни до статутних
документів.

10.02.2006р.
позивач був виключений з товариства і було вирішено провести з ним у
встановлені Законом строки всі розрахунки по сумах, які належать позивачеві на
день прийняття цього рішення.

За
час діяльності товариством було придбане наступне майно: нежитлове приміщення у
м. Дніпропетровську, вул. Шмідта, 13, згідно договору купівлі-продажу б/н від
01.03.1996р.; нежитлове приміщення у м. Дніпропетровську, вул. Пастера, 12,
приміщення 71, згідно договору купівлі-продажу ВВА №131080 від 13.12.2003р.;
одноповерхову будівлю кафе у м. Дніпропетровську, пр-т К. Маркса, 95-к.

Дійсна
вартість приміщення по вул. Шмідта, 13, загальною площею 904, 9 м2
складає 7 029 920 грн.; по вул. Пастера, 12 -1 301 980 грн.; по пр-ту К.
Маркса, 95-к -2 194 080 грн., а всього наявне майно вартістю 10 525 980 грн.

Позивач,
дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся до господарського суду
із позовом про визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах
учасників відповідача-1 11.09.2003р., 15.06.2004р., 10.02.2006р., про визнання
його учасником відповідача-1 з часткою в розмірі 30% у статутному капіталі
відповідача-1, скасування державної реєстрації змін №7 до установчих документів
відповідача-1, зареєстрованих 26.09.2003р. виконкомом Індустріальної районної
ради м. Дніпропетровська, реєстраційна справа №0011099, скасування
державної реєстрації змін до установчих документів відповідача-1, яка відбулась
на підставі рішення загальних зборів товариства, зафіксованих в протоколі
загальних зборів від 10.02.2006р.

Протягом
розгляду справи позивач неодноразово змінював та доповнював свої позовні
вимоги, і з урахуванням заяви від 12.09.2007р. просив суд визнати недійсними
рішення, що були прийняті на загальних зборах учасників відповідача-1 від
11.09.2003р., 15.06.2004р., 10.02.2006р. в частині передачі частки позивача на
користь відповідача-2, скасувати державну реєстрацію змін №7 до установчих
документів відповідача-1, зареєстрованих 26.09.2003р. виконкомом Індустріальної
районної ради м. Дніпропетровська, реєстраційна справа №0011099, скасувати
державну реєстрацію змін №8 до установчих документів відповідача-1,
зареєстрованих 26.09.2003р. виконкомом Індустріальної районної ради м.
Дніпропетровська, реєстраційна справа №0011099 та стягнути з
відповідача-1 вартість частки в майні товариства в сумі 3 790 730 грн. на
користь виключеного учасника -позивача.

Касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею
111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або
постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення
місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного
господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального
чи процесуального права.

Під
час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не
встановив.

Так,
як вже зазначалось, оскарженою ухвалою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28.01.2008р. Товариству з обмеженою відповідальністю
Фірмі "УКРСТАР" Лтд відмовлено в прийнятті апеляційної скарги на
ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2007р., і
апеляційну скаргу з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

При
цьому вказаною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від
15.08.2007р. розгляд справи відкладено та зобов'язано відповідачів до засідання
подати письмові заперечення з урахуванням заяви про зміну позовних вимог.

Суд
касаційної інстанції вважає що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції не
підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Статтею
77 ч.2 ГПК України визначено, що про відкладення розгляду справи виноситься
ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання.

Вказаною
нормою права не передбачено можливості оскарження ухвали про відкладення
розгляду справи.

Відповідно
до приписів ст.106 ч.1 ГПК України ухвали місцевого господарського суду можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та
Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом".

За
вказаних обставин підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції
немає.

Приймаючи
оскаржену постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржені рішення
загальних зборів Товариства в оспореній частині прийняті з порушенням чинного
законодавства, порушують охоронювані законом права та інтереси позивача, а тому
правомірно визнані судом першої інстанції недійсними.

Особа
що подала касаційну скаргу вказувала в ній на те, що за час розгляду спору в
суді апеляційної інстанції учасники Товариства з метою скорішого врегулювання
спору скасували своє рішення, відновили позивача у складі учасників Товариства
з часткою 30%, ОСОБА_4, виведений із складу учасників Товариства, а ОСОБА_2
повернув позивачу його частку, яку набув за рішенням загальних зборів від
10.02.2006р.

За
вказаних обставин особа що подала касаційну скаргу вважає що суд апеляційної
інстанції зобов'язаний був припинити провадження у справі на підставі ст.80 ГПК
України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Про
те такі висновки особи що подала касаційну скаргу є незаконними виходячи з
наступного.

Згідно
приписів ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених
законодавчими актами України фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької
діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів

Скасувавши
своє рішення і відновивши позивача у складі учасників Товариства з часткою 30%,
вивівши ОСОБА_4, із складу учасників Товариства, та повернувши позивачу його
частку ОСОБА_2, яку останній набув за рішенням загальних зборів від
10.02.2006р., учасники Товариства лише ввели позивача до складу учасників
надавши йому той обсяг правоздатності, який існував до прийняття інших рішень
загальних зборів Товариства, які залишились не скасованими.

Крім
того, поновивши таким чином позивача в його правах особа що подала касаційну
скаргу не врахувала тієї обставини, що позивач тривалий час був позбавлений
можливості приймати участь в управління Товариством, приймати участь у
розподілі прибутку, а також отримувати належні йому у зв'язку із таким
розподілом кошти. А відтак не враховано що таким чином права позивача можуть
бути поновлені лише починаючи із часу скасування зборами Товариства своїх
попередніх рішень.

При
цьому відновлення прав позивача можливе лише у разі визнання недійсними рішень
загальних зборів Товариства, у цьому разі такі рішення визнаються недійсними з
моменту їх прийняття.

Також
перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі щодо поновлення позивача у
правах учасника Товариства у зв'язку із скасуванням рішення загальних зборів,
суд касаційної інстанції відзначає що таке поновлення здійснено нелегітимним
складом учасників що вбачається із визнаних судами недійсними попередніх рішень
загальних зборів за результатами яких і було сформовано нелегітимний склад
учасників Товариства, також вказане вбачається і із самого рішення про поновлення
позивача у правах учасника Товариства оскільки за результатами цього рішення
змінено як склад учасників Товариства, так і перерозподілено статутний капітал
Товариства, тобто як склад учасників Товариства, так і його статутний капітал
цим рішенням зборів намагались привести у попередній стан, а саме у такому
складі учасників Товариства і із таким розподілом часток у майні Товариства і
мали ухвалюватись рішення загальних зборів. При цьому приймаючи рішення
загальних зборів про поновлення позивача у правах учасника під час їх
проведення не було враховано що попередні рішення загальних зборів, якими і
були порушені права позивача, є предметом судового розгляду і суд мав дати цим
рішенням правову оцінку, а самі загальні збори учасників Товариства не мають
правових повноважень на здійснення функцій суду. Крім того рішення загальних
зборів Товариства про виключення позивача із складу учасників було виконано і
позивач вибув із складу учасників.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідачі під час розгляду спору не
оспорювали право позивача на компенсацію вартості його частки, оспорюючи лише
її розмір.

Крім
того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що місцевий господарський суд в
частині визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства від 10.02.2006р.
вийшов за межі позовних вимог і в порушення приписів ст.83 ч.1 ГПК України
визнав недійсним це рішення у повному обсязі.

Про
те вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так,
позивач дійсно змінивши позовні вимоги просив визнати недійсним вказане рішення
загальних зборів лише в частині передачі його частки на користь ОСОБА_2 (т.3,
а.с.112-127), при цьому позовні вимоги про визнання недійсним цього рішення в
частині виключення позивача з Товариства не заявлялись. Місцевий господарський
суд, приймаючи рішення, визнав недійсним рішення загальних зборів Товариства
від 10.02.2006р.лише в частині передачі частки позивача на користь ОСОБА_2

Однак,
оскільки помилково вказавши в оскарженій постанові про вихід судом першої
інстанції за межі позовних вимог суд апеляційної інстанції рішення суду в цій
частині не скасував, а ці висновки, як вже зазначалось, не відповідають
фактичним обставинам справи, то передбачені ст. 11110 ГПК України
підстави для скасування оскарженої постанови відсутні, а помилкові висновки
суду апеляційної інстанції  підлягають
виключенню із оскарженої постанови.

Також,
виключивши за рішенням загальних зборів від 10.02.2006р. позивача із складу
учасників Товариства йому не було виплачено компенсацію вартості його частки у
майні Товариства, яка відповідно до приписів ст.ст.64 та 54 Закону України
"Про господарські товариства" підлягала виплаті, а у зв'язку з її
невиплатою - підлягає стягненню у судовому порядку.

Так,
згідно приписів ст.64 цього закону виключення учасника з товариства призводить
до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Відповідно
до ст.54 вказаного закону при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі.

При
цьому, стягнення оскарженою постановою з відповідача-1 на користь позивача
вартості його частки у майні у Товариства не лише ґрунтується на приписах
ст.ст.64 та 54 Закону України "Про господарські товариства", а й
відповідає рішенню Європейського Суду з прав людини у справі
"Совтрансавто-Холдинг" проти України, відповідно до якого стягувана
сума має відповідати реальній, тобто ринковій, вартості активів.

Крім
того, з метою захисту прав позивача при стягненні вартості частини майна
товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі, суд касаційної
інстанції зазначає, що відповідно до ст.ст.8, 41 Конституції України позивач
має право на стягнення справедливого, тобто ринкового розміру вартості його
частки у статутному капіталі.

Отже
будучи виключеним із числа учасників Товариства позивач набув право на виплату
вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному
капіталі, вартість якої є реальною.

Таким
чином доводи, викладені в касаційній скарзі, не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Крім
того, доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та частково зводяться до необхідності додатково
перевірити докази, досліджені судами, що, відповідно до приписів ст.111-7 ч.2
ГПК України, при здійсненні у касаційному порядку перегляду судових рішень не
допускається.

За
вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак
постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав
для її скасування немає.

Ухвалою
суду касаційної інстанції було зупинено виконання оскарженої постанови суду
апеляційної інстанції до закінчення її перегляду в порядку касації.

Враховуючи
що перегляд вказаного судового рішення в порядку касації Вищим господарським
судом України закінчено, вказані вимоги про зупинення виконання судового
рішення втратили чинність.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні
скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "УКРСТАР" Лтд
залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 28.01.2008р. та постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 18.02.2008р. у справі №39/138-07 Господарського суду
Дніпропетровської області -без змін.

Головуючий
суддя
В.І. Шаргало

С
у д д і                                                                                     Т.Б.
Данилова

Г.М. Мачульський