ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2008 р.                                                                                Справа №19/8

м. Полтава

За позовом Державного підприємства Дослідного господарства "Вирішальне" Полтавського інституту агропромислового виробництва ім. М.І.Вавілова УААН, с. Вирішальне, Лохвицький район, Полтавська область, 37263

до Лохвицької районної державної адміністрації, вул. Перемоги, 1, м. Лохвиця, Полтавська область, 37200

про визнання нечинними (недійсними) розпоряджень Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області від 10.02.2007р. № 40 та від 27.04.2007р. № 121

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Плешивцев В.О.

Представники:

від позивача: Бруєвич В.М. дов. б/н від 08.02.2008 року

від відповідача: Волторніст Є.А. дов. №37/1-16 від 14.01.2008 р.

Розглядається позовна заява про визнання недійсними розпоряджень Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області №40 від 10.02.2007 року та №121 від 27.04.2007 року

Справа прийнята до розгляду суддею Тимощенко О.М. згідно ухвали заступника голови господарського суду Полтавської області від 18.02.2008 р. про зміну складу суду.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує вказуючи, що спірні розпорядження прийняті на підставі норм діючого законодавства, а саме ст. 144 Земельного кодексу України.

В судовому засіданні на підставі ст.157 КАС України проголошено вступну та резолютивні частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідача, суд встановив:

10 лютого 2007 року Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області (далі-відповідач) було прийнято розпорядження за № 40 «Про припинення права користування землею державного підприємства дослідне господарство «Вирішальне». Вказаним Розпорядженням, було припинено право користування Державного підприємства Дослідне господарство «Вирішальне»Полтавського інституту агропромислового виробництва ім. М.І.Вавілова УААН (далі-позивач) на земельну ділянку: загальною площею 2054 га, з них ріллі 2054 га, що розташовані на території адміністративного підпорядкування Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

27 квітня 2007 року відповідачем було прийнято розпорядження за № 121 «Про припинення права користування землею державного підприємства дослідне господарство «Вирішальне». Вказаним Розпорядженням, було припинено право користування позивача на земельну ділянку: загальною площею 2445,7 га, з них ріллі 2445,7 га, що розташовані на території адміністративного підпорядкування Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Позивач зазначає, що спірні розпорядження прийняті з порушенням вимог діючого законодавства вказуючи на наступні підстави.

Позивач зауважує, що він не мав можливості забезпечити ефективне, за цільовим призначенням використання вилучених відповідачем земельних ділянок у зв»язку із складним фінансово-господарським станом позивача, оскільки для науково-дослідної та виробничо-господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур необхідні значні грошові затрати.

Також позивач аргументує свої вимоги посилаючись на ч.1 ст.143 Земельного кодексу України відповідно до якої, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

У задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Аргументація позивача щодо скрутного матеріального становища не може бути прийнята судом до уваги, оскільки скрутне матеріальне становище не може бути підставою для недотримання вимог законодавства, а саме ч.1 ст. 144 Земельного кодексу України.

Посилання позивача на ч.1 ст.143 Земельного кодексу України є помилковим оскільки вказаною статтею врегульовано підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку які не відносяться і не були покладені у зміст спірних розпоряджень.

При прийнятті спірних розпоряджень відповідач керувався вимогами ч.1, 2 ст. 144 Земельного кодексу України відповідно до яких у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк. У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Державним інспектором з питань використання та охорони земель здійснено перевірки дотримання земельного законодавства позивачем, за результатами перевірок неоднаразово було складено протоколи та приписи про порушення земельного законодавства які залучені до матеріалів справи.

У 30-денний строк виявлені порушення усунуті не були в зв"язку з чим на підставі ч.2 ст. 144 Земельного кодексу України Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Полтавської області були направлені клопотання до відповідача щодо припинення права користування ДП ДГ «Вирішальне»Полтавського інституту агропромислового виробництва ім. В.І. Вавілова УААН на загальну площу користування 4205,8 га рільних земель в адміністративних межах Вирішальненської сільської ради.

На підставі вищевикладеного клопотання, відповідачем цілком обгрунтовано в межах ст. 144 Земельного кодексу України прийняті спірні розпорядження.

Позивач істотних заперечень стосовно наведеного суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі викладеного проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.94 (п.1), 160-163, підп.3 п.3 та п.6 розділу УІІ “Перехідні положення” КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                      О.М.Тимощенко

Повний текст постанови складений: