ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
У Х В А Л А

про
відмову в прийнятті позовної заяви

11
червня 2008 р.
Справа № 14/14-08/02-2

Суддя
господарського суду   , розглянувши матеріали

за
позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до: Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2(АДРЕСА_2)

про
стягнення 3432,32 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява №47 від 05.06.07.

Розглянувши
дану заяву суд дійшов висновку, що в її прийнятті слід відмовити виходячи з
наступного.

Відповідно
до ст. ст. 1,12, 21 ГПК України,
сторонами у господарському процесі можуть бути підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Натомість,  як вбачається
з  договору  оренди, зокрема його вступної та заключної
частин, орендодавцем меблевого магазину  є фізична особа  - ОСОБА_1, про що також свідчить зазначення
як реквізитів орендодавця   паспортних
даних ОСОБА_1 Разом з тим, будь - які посилання
на те, що  договір оренди  укладено ОСОБА_1 як підприємцем  в тексті договору відсутні.

Крім
того,  посилаючись на те, що наданий
відповідачу торговий об'єкт (меблевий магазин) належить позивачу на праві
приватної власності останній надає
рішенням Мурованокуриловецького районного суду  Вінницької області від 22.09.04. Проте,
відповідно до вказаного судового  рішення
покупцем   меблевого  магазину є
фізична особа -  ОСОБА_1, а не
приватний підприємець.

За
вказаних обставин, беручи до уваги суб'єктний склад сторін, суд дійшов
висновку, що даний спір не підлягає розгляду в господарському суді.

Разом
з тим,  право звернення  фізичної особи до суду  з вимогою
про стягнення збитків, встановлене
Цивільним процесуальним кодексом України.

Також
суд  звертає увагу позивача на
недодержання ним вимог ст. 54 ГПК України,а саме:

Позивачем
не подано доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу  у
встановленому порядку та розмірі.

Так,
позивач, заявивши до стягнення 3432,32 грн. збитків, додав до позовної заяви
копію квитанції про сплату 85 грн. державного мита, тоді як згідно ст. 3
Декрету КМУ “Про державне мито”, із позовних заяв майнового характеру
сплачується державне мито в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 6
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, тобто не менше
102 грн. та не більше 25500 грн.

До
того ж,  надані позивачем  квитанція №13 від 04.06.08 не може бути
належним  доказом сплати державного мита,
оскільки  надана в копії  та не містить мокрого відбитку  штампу банку про проведення операції і
оригінального  підпису  посадової особи банківської  установи). Так, статтею 36 ГПК України
встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином
засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно
до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу господарського суду.

Зазначене
стосується також і копії квитанції №15 від 04.08.08, що  додане як доказ сплати витрат на
інформаційно-технічне  забезпечення
судового процесу.

За
вказаних обставин,  державне мито та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу  поверненню  позивачу не підлягають.

Відповідно
до  п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення
відповідачеві позовної заяви і доданих до неї матеріалів.

До
матеріалів позовної заяви,  як доказ
надсилання відповідачеві копії позовної заяви додано  копію фіскального чеку №3404 від 23.05.08, з
якого, проте, неможливо встановити які саме документи направлялись відповідачу.

В
свою чергу, належним доказом направлення саме копії позовної заяви відповідачу,
є бланк опису вкладення, який згідно ч.2 п.78 Правил надання послуг поштового
зв'язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта
поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох
його примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник
опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення. Дані
вимоги позивачем  не було дотримано і
опису вкладення до матеріалів справи не надано.

Також,
відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити  документи,
що  підтверджують  за
громадянином  статус суб'єкта
підприємницької діяльності. Натомість, докази щодо юридичного статусу позивача
та відповідача  як підприємців  в матеріалах справи відсутні.

Крім
того суд вважає за доцільне зауважити, що позивачем чітко не визначено правову
природу заявленої до стягнення суми. Так, в тексті позовної заяви позивач
вказує на наявність у відповідача
заборгованості в розмірі 3432,32 грн., тоді як в прохальній частині
позову просить стягнути 3432,32 грн. збитків.

Керуючись
п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті позовної
заяви  №47  від 05.06.08
відмовити.

2. Позовні матеріали   повернути позивачу.

3.
Копію ухвали надіслати  сторонам.

Суддя

віддрук. прим.:

1 - позивачу

2 - відповідачу

3 - в наряд