ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/98

05.06.08

За позовом

до відповідача-1

до відповідача-2

до відповідача-3

третя особа

про

товариства з обмеженою відповідальністю "Компас"

малого приватного підприємства фірми "Тарас"

Фонду приватизації комунального майна Печерського району м. Києва

комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна"

на стороні відповідача-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Печерська районна у місті Києві рада

визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, застосування наслідків недійсності правочину та усунення перешкод у користуванні нерухомого майна

Суддя Ковтун С.А.

Представники:

від позивача

Мартинюк Н.М. (за дов.)

від відповідача 1

від відповідача 2

від відповідача 3

від третьої особи

Короткова С.В. (за дов.)

Опря Н.Л. (за дов.)

не з'явились

не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю (далі –ТОВ) "Компас" до малого приватного підприємства фірми "Тарас" та Фонду приватизації комунального майна Печерського району м. Києва про визнання недійсним договору № 298 від 25.04.2001 купівлі-продажу гаража по вул. Кіквідзе, 15а у місті Києві, укладеного між відповідачами, застосування наслідків недійсності правочину та скасування реєстрації права власності на спірний гараж за відповідачем-1 у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна, знесення самовільно збудованого гаража по вул. Кіквідзе, 15а у місті Києві.

10.04.2008 на підставі ст. 24 ГПК України було залучено до участі у справі як іншого відповідача комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна".

До прийняття рішення по справі позивач змінив предмет позову, подавши відповідну заяву. Зокрема, крім визнання недійсним вищевказаного договору, позивач просить зобов'язати комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна" скасувати реєстрацію права власності відповідача-1 на об’єкт нерухомого майна (гараж) по вул. Кіквідзе, 15а у місті Києві; зобов’язати відповідача-1 повернути нежиле приміщення № 8 за адресою місто Київ, улиця Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м. до комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва; зобов’язати відповідача-2 укласти з позивачем договір купівлі-продажу об’єкта приватизації: нежилого приміщення № 8 за адресою місто Київ, вулиця Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м. на умовах, викладених у поданому позивачем проекті договору, з нотаріальним оформленням і державною реєстрацією цього договору.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору № 298 від 25.04.2001 мотивовані тим, що на момент його укладення право комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва на спірний гараж було відсутнє і не було зареєстровано у передбаченому законодавством порядку. Відсутність вказаної реєстрації, на думку позивача, свідчить про відсутність підстав вважати, що територіальною громадою Печерського району м. Києва набуто право власності на майно на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради № 26 від 13.01.1992. За таких обставин, за твердження позивача, оскаржуваний договір суперечить ст. 225 ЦК УРСР, чинній на час його укладення.

Крім того, відповідно до позовної заяви, в порушення ч. 2 ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" у договорі № 298 від 25.04.2001 не зазначена площа приміщення, його точна адреса та індивідуальні характеристики, не додано плану приміщення, що унеможливлює встановлення об’єкту придбання. Відповідно до рішеннь Київської міської ради № 208/1642 від 27.12.2001 та № 282/2857 від 23.04.2005 до комунальної власності територіальної громади Печерського району м. Києва був переданий нежилий будинок по вул. Кіквідзе, 15а. Гаражі за даною адресою не передавались.

Також відповідач зазначає, що гараж розміщений з порушенням санітарних та будівельних норм.

Вимоги до відповідача 2 щодо укладення договору купівлі-продажу ґрунтуються на рішенні Печерської районної ради м. Києва № 27 від 07.10.2004, за яким позивача отримав право на приватизацію будівлі № 15а (літера Б) по вул. Кіквідзе у м. Києві.

Відповідач-1 позовні вимоги відхилив повністю, виклавши свої заперечення у поданому суду відзиві та уточненні до нього. Зокрема, відповідач-1 посилається на те, що на момент укладання оспорюваного договору право власності Печерської районної у місті Києві ради на окремо індивідуально визначене майно (гараж) по вул. Кіквідзе, 15а, підтверджувалось правовстановлюючим документом –рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 12.10.2000 № 13 "Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлової споруди та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва", яким затверджено приватизацію як окремого індивідуально визначеного майна (гаражу) по вул. Кіквідзе, 15а, шляхом викупу його орендарем –малим приватним підприємством фірмою "Тарас". Договір № 298 купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (гаражу) від 25.04.2001 було укладено відповідно до вимог діючого законодавства, договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований Печерською районною радою м. Києва за № 3020. Також відповідач-1 посилається на рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2005 по справі № 2-1623/05, яке набрало законної сили, та яким зобов’язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкт нерухомого майна здійснити реєстрацію права власності на окреме індивідуально визначене майно (гараж) в садибі буднику № 15а по вулиці Кіквідзе в місті Києві. Даним рішенням встановлено, що придбаний за договором купівлі-продажу гараж до відчуження належав на праві власності територіальній громаді Печерського району м. Києва відповідно до рішення виконкому міської ради народних депутатів за № 26 від 13.01.1992.

Крім того, відповідач-1 вважає, що оскаржуваним договором не порушені права позивача.

Відповідачем-1 було подано клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо позовних вимог позивача.

Також відхилив повністю позов відповідач-2. Зокрема, відповідач-2 посилається на те, що договір № 298 купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (гаражу) від 25.04.2001 не порушує прав позивача, не впливає та не може вплинути на його права та інтереси як власника суміжних приміщень. Під час приватизації спірного гаражу позивач не звертався до органу приватизації Печерського району м. Києва з заявою про його приватизацію, а, отже, не використав своє право приватизувати комунальне майно у відповідності до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Процес приватизації спірного гаражу був проведений відповідно до вимог законодавства України з приватизації.

Печерська районна у місті Києві рада, яка була залучена господарським судом м. Києва 24.04.2008 як третя особа на стороні відповідача Фонду приватизації комунального майна Печерського району м. Києва, проти позову заперечили з тих же підстав, що і відповідач-2.

В свою чергу, обґрунтовуючи порушення своїх прав спірним договором, позивач посилається на наявність спільної стіни з приміщенням, яке належить відповідачу-1, а також небажанням останнього погодити відведення земельної ділянки позивачу.

Відповідача-3 відзиву, клопотань або письмових пояснень по суті спору суду не надав, його представники у судові засідання не з'явились. За таких обставин суду вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежиле приміщення № 8 за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м. та заборони відповідачу-3 реєструвати зміни права власності на об’єкт нерухомого майна: нежиле приміщення № 8 за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м.

Клопотання судом відхилено, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. 66 ГПК України, для забезпечення позову, а саме, які би свідчили про те, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідачів, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення відповідачів, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01.03.2000 між відповідачем-1 та державним комунальним підприємством по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території Печерського району було укладено договір № 15/305 оренди нежитлового приміщення, предметом якого є оренда малим приватним підприємством фірмою "Трас" нежитлового приміщення для розміщення гаражу по вул. Кіквідзе, 15а у м. Києві загальною площею 80,6 кв.м.

Вказаний договір було укладено на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва № 1180 від 14.10.1999 про надання малому приватному підприємству фірмі "Трас" в орендне користування нежитлового приміщення першого поверху площею 80,6 кв.м. в будинку № 15а на вул. Кіквідзе для розміщення гаражу.

09.10.2000 відповідач-1 звернувся до Фонду приватизації комунального майна Печерського району м. Києва з заявою про включення орендованого ним майна до переліку об’єктів, що підлягають приватизації, запропонувавши спосіб приватизації –викуп.

За результатами розгляду його заяви рішенням Печерської районної у місті Києві ради від 12.10.2000 № 13 "Про приватизацію окремих вбудованих нежитлових приміщень, нежитлових споруд та зняття з приватизації окремих нежитлових приміщень, що належить до комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва", затверджено на приватизацію як окреме індивідуально визначеного майна (гараж) по вул. Кіквідзе, 15а шляхом викупу його орендарем –малим приватним підприємством фірмою "Тарас".

25.04.2001 між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір № 298 (далі –Договір) купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна (гаражу) у садибі житлового будинку за адресою: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований Печерською районною радою м. Києва за № 0320 від 25.04.2001.

Приймаючи рішення про надання відповідачу 1 вказаного майна у оренду, а також щодо його приватизації, Печерська районна рада м. Києва діяла як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади Печерського району м. Києва та здійснює від їх імені та в їхніх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Зокрема, 07.12.1990 Верховною Радою УРСР прийнято Закон "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве самоврядування" № 533-ХІІ, яким комунальну власність визначено як однією із складових фінансово-економічної бази місцевого самоврядування.

Статтею 7 даного Закону передбачено, що комунальна власність становить основу місцевого господарства і суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі сільських, селищних, міських, районних, обласних Рад народних депутатів. Перелік майна, що перебуває у комунальній власності, порядок передачі, купівлі, продажу, а також перелік державного майна, що безоплатно передається у власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць, порядок розгляду спорів, які виникають при цьому, визначаються законодавством України.

Відповідно до ст. 19 Закону № 533-ХІІ визначення переліку об’єктів місцевого господарства, затвердження переліку об’єктів комунальної власності та їх статус було віднесено до компетенції пленарних засідань Ради народних депутатів.

05.11.1991 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)", якою передбачено, що розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.

13.01.1992 виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийнято рішення № 26 "Про формування комунального майна міста та районів", яким вирішено передати до комунальної власності районів майно згідно з переліком (додаток 2-15).

У таблиці 1 додатку 2 до вказаного рішення зазначено, що вбудовані та прибудовані нежитлові приміщення передаються у власність Печерського району.

Оскільки нежитлове приміщення по вул. Кіквідзе, 15а у м. Києві загальною площею 80,6 кв.м. є нежилим прибудованим приміщенням, з 1992 року воно стало комунальною власністю Печерського району м. Києва.

Виникнення права комунальної власності пов’язано, в першу чергу, з відокремленням на законодавчому рівні комунальної власності від державної власності, внаслідок чого комунальна власність стала самостійним об’єктом права власності, управління якою здійснює безпосередньо територіальна громада або створені нею органи і не входить до складу державної власності.

Отже, відповідно до Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве самоврядування" № 533-ХІІ, виключно рішення № 26 від 13.01.1992 є єдиною та достатньої підставою для виникнення права власності Печерського району м. Києва на майно, у зв’язку з чим відсутність реєстрації вказаного права не свідчить про не набуття територіальною громадою Печерського району м. Києва права власності на майно, у тому числі і на спірне.

За таких обставин, доводи позивача про те, що майно на час укладення Договору не належало до комунальної власності Печерського району м. Києва, є безпідставними та не обґрунтованими. Отже, Договір не суперечить вимогам ст. 225 ЦК УРСР, чинної на час його укладення, а приватизація майна відбулась з додержанням ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" та ст. 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Формування комунальної власності районів міста Києва, у тому числі і Печерського району, на підставі рішення Київської міської ради № 208/1642 від 27.12.2001 з подальшими змінами до нього ( у тому числі на підставі рішення Київської міської ради від 21.04.2005 № 282/2857) було пов’язано з адміністративно-територіальної реформою в м. Києві, внаслідок якої був змінений адміністративно-територіальний устрій у м. Києві та запроваджені нові межі адміністративних районів у м. Києві, у зв’язку з чим, в залежності від нових меж, відбулась зміна власника комунального майна.

З огляду на це, вказані рішення жодним чином не спростовують факт передачі у власність у 1992 році територіальній громаді Печерського району м. Києва майна, що є предметом купівлі-продажу за Договором.

Продажу спірного гаражу була здійснена за 29700 грн., вартість якого визначена на підставі експертного звіту про оцінку вартості індивідуально визначено майна.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 7 статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що договір купівлі-продажу підлягає реєстрації відповідною місцевою Радою.

26.04.2001 між відповідачем-1, відповідачем-2 та державним комунальним підприємством по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території Печерського району м. Києва було підписано акт № 108 передачі окремого індивідуально визначеного майна (гаражу) у садибі житлового будинку за адресою: вул. Кіквідзе, 15а, відповідно до якого відповідач-2 та державне комунальне підприємство по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території Печерського району м. Києва передали, а відповідач-1 прийняв продане 25 квітня 2001 року шляхом викупу окреме індивідуально визначене майна (гараж) у садибі житлового будинку за адресою: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а.

Договір містить всі передбачені ст. 23 Закону України "Про приватизацію державних підприємств (малу приватизацію)" умови і зміст його відповідає вказаній нормі.

Отже, Договір було укладено відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент його укладання.

Також є безпідставними доводи позивача про те, що гараж розміщений з порушенням санітарних та будівельних норм.

Зокрема, відповідно до ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, допустимим доказом порушенням санітарних чи будівельних норм є складений уповноваженими органами у сфері контролю за додержанням санітарних та будівельних норм та правил акт виявлення порушень.

Доведення вказаних обставин, в силу ст. 33 ГПК України, покладається на позивача. Допустимих доказів позивач суду не надав.

Крім того, відповідачем-1 придбано існуюче, створене приміщення, а тому, навіть якщо воно було збудовано з порушенням санітарних чи будівельних норм, вказана обставина не свідчить про невідповідність Договору закону, оскільки підставою недійсності договору є недодержання закону в момент вчинення договору.

Безпідставність позовних вимог позивача також полягає у відсутності жодних обставин, які би свідчили про те, що на момент вчинення (укладення) Договору, чи на даний час Договір порушує права і охоронювані законом інтереси позивача.

Зокрема, відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

26.07.2004 між позивачем та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" було укладено договір оренди нерухомого майна № 20-605, відповідно до якого позивачу було передано в оренду нежилі приміщення у будинку за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а загальною площею 354,2 кв.м.

26.07.2005 між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 832. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору позивач придбав нежилі приміщення №№ 1-7 та №№ 9-13 у буднику за адресою: вул. Кіквідзе, 15а (літера Б) загальною площею 354,2 кв.м.

Позивачем було орендовано та придбано нежилі приміщення №№ 1-7 та №№ 9-13 за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а загальною площею 354,2 кв.м., за виключенням нежилого приміщення № 8 загальною площею 80,6 кв.м.

Нежиле приміщення загальною площею 80,6 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 15а, яке було на підставі Договору придбано відповідачем-1 25.04.2001, тобто значно раніше, ніж позивач орендував суміжні приміщення у будівлі № 15а по вул. Кіквідзе у м. Києві, не входить до складу нежилих приміщень, що були орендовані та придбані позивачем.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Здійснення права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій.

Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами законом встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Таким чином, позитивний аспект права власності означає можливість реалізації прав на річ (майно) без участі всіх інших осіб, а негативний –усунення всіх інших осіб від речі і захист її від всіх цих осіб.

На момент укладення Договору у позивача не було жодних прав як на спірний гараж, так і на інші приміщення у будинку № 15а по вул. Кіквідзе у м. Києві. Також позивачем не надано жодних доказів про те, що у нього існує право на вказаний гараж у даний час.

Отже, Договір не порушив прав позивача на момент його укладення, і існування Договору не порушує прав позивача на даний час.

Посилання позивача на наявність спільної стіни з приміщенням, яке належить відповідачу-1, а також небажанням останнього погодити відведення земельної ділянки позивачу не свідчать про порушення Договором позивача, а, навпаки, вказані дії позивача спрямовані на неправомірне припинення права власності відповідача-1, яке захищається законом на рівні з правом власності позивача.

Порушенням особою при здійсненні свого права власності прав інших осіб є підставою для припинення в судовому порядку дій, які порушують право, а не припинення права власності.

Відсутність підстави для визнання Договору недійсним свідчить про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про: зобов'язання комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна" скасувати реєстрацію права власності відповідача-1 на об’єкт нерухомого майна (гараж) по вул. Кіквідзе, 15а у місті Києві; зобов’язання відповідача-1 повернути нежиле приміщення № 8 за адресою місто Київ, улиця Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м. до комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва; зобов’язання відповідача-2 укласти з позивачем договір купівлі-продажу об’єкта приватизації: нежилого приміщення № 8 за адресою місто Київ, вулиця Кіквідзе, 15а, літера Б площею 80,6 кв.м. на умовах, викладених у поданому позивачем проекті договору, з нотаріальним оформленням і державною реєстрацією цього договору.

Крім того, необхідно зазначити, що єдиною підставою для укладення приватизаційного договору може бути відповідне рішення органу місцевого самоврядування про викуп майна певною особою (якщо приватизація здійснюється не на конкурсних засадах).

Чинним процесуальним та приватизаційним законодавством не передбачено повноважень суду щодо прийняття рішень з приватизації майна, визначення способу приватизації.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 33, 34, 43, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя

С.А. Ковтун

Рішення підписано 9 червня 2008 року.