ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.08 Справа № 7/120/08

Суддя

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю “Аскольд, ЛТД”, м. Запоріжжя

Відповідача Управління житлового господарства Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

Суддя Н.С. Кутіщева

Представники:

позивача: Проскурін В.П., дов. № 1 від 18.03.2008р.

Проскурін М.П., протокол № 2 від 26.07.2007р.

відповідача: не з’явився.

Заявлені вимоги про визнання дійсним договору оренди № 479/13 нежитлового приміщення від 28.08.2003 р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Позивач обґрунтував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві, як на нормативне та документальне обґрунтування позовних вимог посилається на ст. 220ЦК України та на договір № 479/13 від 28.08.2003р.

Ухвалою суду від 22.02.2008р. позов прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.03.2008 р.

Ухвала суду від 22.02.2008р. була направлена на адреси сторін в установлений законом строк, на адресу суду поштовим відділенням не поверталась, що свідчить про належне повідомлення сторін про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки свого представника відповідач суд не повідомив.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов’язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об’єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За клопотання представників позивача судовий процес проводився без застосування засобів технічної фіксації содового процесу.

Спір розглянуто згідно зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2003 р. між Управлнням житлового господарства Запорізької міської ради (далі-орендодавець) КП “ВРЕЖО № 13” (балансоутримувач, відповідачі) та ТОВ “Аскольд, Лтд” (далі –орендар, позивач) був укладений договір оренди № 479/13 нежитлового приміщення.

Згідно з п. 1.1 договору, орендодавець, на підставі рішення міськвинкому від29.07.2003р. №479/13, передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення, загальною площею 52,50 кв. м, за адресою: вул.Сталеварів,12, яке знаходиться на балансі КП “ВРЕЖО № 3” .

Згідно з ч.2 ст.793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Строк дії договору встановлений п. 11.1. договору: з 28.08.2003 р по 28.08.2006 р.

Позивач обґрунтовує своїх вимоги ст. ст.220 ЦК України.

Згідно зі ст. 220 У ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Цивільний кодекс розрізняє два випадки визнання угод недійсними внаслідок невиконання їх учасниками вимог відносно нотаріальної форми угоди:

1). визнання недійсною односторонньої угоди, здійсненої з недодержанням вимог про її нотаріальну форму (ст. 219 ЦК України);

2). визнання недійсною дво –чи багатосторонньої угоди (договору), укладеної з порушенням вимог відносно нотаріальної форми її здійснення (ст. 220 ЦК України).

В деяких випадках відсутність необхідного нотаріального посвідчення угоди може бути компенсовано судовим рішенням і даному разі умови визнання угоди судом дійсною по ст.219 і по ст. 220 ЦК України відрізняються. Що стосується недодержання нотаріальної форми договору, то воно тягне за собою її нікчемність (ст. 220 ЦК України) і, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, в таких випадках наступає двостороння реституція: кожна сторона договору повертає іншій стороні все отримане по такому договору, а при неможливості повернути отримане в натурі –повернути його вартість в грошовій формі.

Суд може застосувати норми закону (ст. 220ЦК України) про визнання договору дійсним при одночасній наявності наступних умов: якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України), оскільки при відсутності цих умов договір вважається неукладеним, а не нікчемним; повне або часткове виконання договору; ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення такого договору.

При дослідженні обставин по справі судом встановлено, що між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 479/13 від 28.08.2003р., сторонами узгоджені суттєві умови договору, відбулося його часткове виконання.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і, в установленому порядку, набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ, за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачем не було надана суду доказів, які б підтверджували ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення. Позивач не надав суду хоч один з передбачених ст. 220 ЦК України підстав для визнання угоди дійсною і не посилався та необгрунтував ні один із них, доказів про те, що відповідач викликався чи повідомлявся про час та місце розгляду проведення нотаріального посвідчення. Позивач також не надав доказів, що він в установленому порядку звертався до суду про захист свого порушеного права шляхом спонукання відповідача вчинити певні дії: спонукання здійснити дії за нотаріальним посвідченням договору (правова позиція суду співпадає з правовою позицією ВСУ України Постанова № 15/96-05 від 26.09.2006р.).

В позовній заяві позивач не вказав обставини, в чому полягає суть спору, чим виражене порушення інтересів позивача з боку відповідачів, в чому полягають їх протиправні дії.

Судом не встановлений факт (відсутні будь-які документальні докази), що на відповідачі лежить обов’язок нотаріального посвідчення.

Позивачем не вказано, які саме його інтереси порушив відповідач і в чому полягає ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору (тобто в чому полягають протиправні дії відповідача).

Управління житлового господарства міської ради є виконавчим органом Запорізької міської ради та фінансується за рахунок бюджету міста Запоріжжя. Управління здійснює видатки лише в межах кошторису установи на відповідній бюджетний рік. Декретом кабінету міністрів від 21 січня 1993 року № 7-93 "Про державне мито" встановлено, що за вчинення нотаріальних дій сплачується державне мито. Кошторисом управляння не передбачено видатків на нотаріальне посвідчення договорів оренди нежитлових приміщень. За таких обставин управління житлового господарства не має правових підстав для здійснення видатків на нотаріальне посвідчення договорів оренди. Вищезазначене є способом фінансування державної (комерційної) установи і не може розцінитись судом, як факт ухилення відповідача від вчинення нотаріальних дій.

Ст.ст. 793, 794 ЦК України (в редакції 2003р.) вступили в дію з 01.01.2004р., і сторони повинні виконувати належним чином вимоги закону.

Згідно зі ст. 118 Закону України “Про державний бюджет на 2007 р.”, з моменту набрання чинності даного нормативного акту (01.01.2007р.), всі об’єкти права комунальної власності повинні передаватись в оренду на конкурсних засадах. Враховуючи той факт, що згідно з чинним законодавством, договір оренди, на строк більш 3-х років є укладеним з моменту державної реєстрації даного договору, неправомірним буде пізніше 01.01.2007р. його нотаріальне посвідчення без додержання обов’язкової умови щодо визначення орендарем особи –переможця конкурсу на право оренди об’єктів права комунальної власності.

Таким чином, сторони при укладенні договорів оренди об’єктів комунальної власності повинні діяти в порядку, передбаченому діючим законодавством. Крім того, позивач не надав доказів, що на відповідачу лежить обов’язок щодо ініціювання нотаріального посвідчення договору і оплати нотаріальних послуг, такого ініціювання не позбавлений він сам.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається порушення інтересів позивача з боку відповідача і не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, з чого слідує, що в суду відсутні правові підстави для задоволення позову згідно ст. 220 ЦК України.

В позові слід відмовити.

Позивач має право укласти договір оренди в установленому діючим законодавством порядку.

Судові витрати, згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на позивача

Керуючись ст.ст. 3, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити

Рішення вступає в силу по закінченню 10 денного строку з дня його прийняття.

Суддя Н.С. Кутіщева