ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№
2-15/15864-2006

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого
судді

Добролюбової
Т.В.,

суддів

Рогач
Л.І.,

Швеця
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1

на постанову   Севастопольського апеляційного
господарського суду від 21 лютого 2008 року

у
справі

№
2-15/15864-2006

господарського
суду

Автономної
Республіки Крим

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

до

Дочірнього
державного унітарного підприємства Пансіонату "Зеніт" державного
підприємства "Московське авіаційне виробниче об"єднання
"МІГ"

про

стягнення
13 952,00 грн

Згідно
з Розпорядженням Вищого господарського суду України                          № 02-12.2/218 від 25
червня 2008 року у зв'язку з відпусткою судді Гоголь Т.Г. для розгляду справи №
2-15/15864-2006 сформовано колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.
(головуючого), Рогач Л.І., Швеця В.О.

за участю представників сторін від:

позивача:
ОСОБА_1, ОСОБА_2
(дов. від 20.0208);

відповідача:
не з'явилися,
належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

У
вересні 2006 року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа
ОСОБА_1звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до
Дочірнього держаного унітарного підприємства Пансіонату “Зеніт” державного
підприємства "Московське авіаційне виробниче об"єднання
"МІГ" про стягнення заборгованості за виконані ремонтні роботи в
розмірі 132 603,00 грн (з урахуванням уточнень) на підставі укладеного між
сторонами договору підряду від 01.07.05, обґрунтовуючи позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині повної та
своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Рішенням
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 29 листопада 2007 року
(суддя Іщенко І.А.) позовні вимоги задоволено. Рішення вмотивоване посиланнями
на статті 509, 525, 526, 629, 853, 882 ЦК України, в силу яких, господарський
суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2008 року
(колегією суддів у складі: Гонтаря В.І. - головуючого, Борисової Ю.В., Плута
В.М.) апеляційну скаргу Дочірнього держаного унітарного підприємства Пансіонату
“Зеніт” державного підприємства "Московське авіаційне виробниче
об"єднання "МІГ" задоволено, рішення Господарського суду АР Крим
від 29.11.07 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено. Приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд послався на
рішення Господарського суду АР Крим від 29.01.06, залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.07 у справі №
2-28/17257-2006 за позовом СПД ОСОБА_1 до Дочірнього держаного унітарного
підприємства Пансіонату “Зеніт” про стягнення неустойки, інфляційних витрат і
3% річних за несвоєчасний розрахунок з виконаних підрядних робіт за вересень,
зазначаючи про те, що вказаними рішеннями встановлено факт виконання позивачем
робіт лише за вересень 2005 року, у зв'язку з чим, безпідставним на його думку
є застосування до вирішення даного спору приписів статті 35 ГПК України. Крім
того, апеляційний суд вказав на безпідставність заявлених позовних вимог, у
зв'язку з тим, що суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 не доведено
належним чином виконання ним будівельно-ремонтних робіт за договором підряду
від 01.07.05.

Не
погоджуючись з прийнятою судом апеляційної інстанції постановою від 21.02.08,
СПД-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить вказану постанову скасувати, а рішення Господарського
суду АР Крим від 29.11.07 залишити в силі. Подана касаційна скарга вмотивована
доводами щодо невірного застосування апеляційним господарським судом приписів
статті 35 ГПК України, вказуючи на те, що при розгляді справи № 2-28/17257-2006
було встановлено факт виконання скаржником підрядних робіт на об'єктах
відповідача у період з жовтня 2005 по травень 2006 року, що в силу зазначеної
норми права не потребує повторного доказування.

До
Вищого господарського суду України надійшов відзив на касаційну скаргу від  Дочірнього держаного унітарного підприємства
Пансіонату “Зеніт” державного підприємства "Московське авіаційне виробниче
об"єднання "МІГ",  в якому
відповідач вказав на законність та обгрунтованість оскаржуваної постанови
апеляційного суду, а тому просить залишити її без змін, а касаційну скаргу  СПД-фізична особа ОСОБА_1 - без задоволення.

Заслухавши
суддю-доповідача Швеця В.О., представника позивача, розглянувши та обговоривши
доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими
судами норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 01
липня 2005 року між суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою
ОСОБА_1(підрядник) та Дочірнім державним унітарним підприємством Пансіонат
"Зеніт" (замовник) було укладено договір підряду (далі - Договір,
т.1, а.с. 8-9), відповідно до умов якого підрядник зобов'язався виконати за
завданням замовника наступні роботи: ремонт приміщень, пляжної зони Дочірнього
державного унітарного підприємства пансіонату "Зеніт", розташованого
у с. Морське Судацького району, а замовник - прийняти та оплатити вказані
роботи.

Термін
дії Договору встановлено з 01.06.05 до 31.12.06 (п. 4.4 Договору).

Відповідно
до пп. 3.1, 3.2 Договору формою оплати виконаних робіт є безготівковий
розрахунок, що здійснюється у національній валюті України. Пунктом 3.3.
Договору передбачено, що кінцевий розрахунок за Договором здійснюється
замовником не пізніше 5 днів після закінчення робіт, включаючи усунення
виявлених у процесі прийомки недоліків. Обов'язок замовника щодо оплати
виконаних підрядником робіт визначено не пізніше 3-х днів з моменту підписання
акту виконаних робіт (форма КБ-2, КБ-3). Замовник зобов'язався прийняти об'єкт
протягом двох тижнів з моменту отримання письмового повідомлення підрядника
(п.п. 5.2, 5.3 Договору).

30
травня   2006          року суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1звернувся до відповідача з пропозицією
підписати акти приймання-передачі виконаних позивачем робіт та оплатити їх  згідно з договором підряду від 01.07.05,
однак дане звернення позивача залишилося без реагування зі сторони Дочірнього
держаного унітарного підприємства Пансіонату “Зеніт” державного підприємства
"Московське авіаційне виробниче об'єднання "МІГ" (т.1,
а.с.17-18).

Згідно
з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з
частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських
відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана
сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне
положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно
до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його^умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно
до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно
до статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Судом встановлено, що доказів того, що ним було
зроблено будь-які зауваження або заперечення з приводу виконаних позивачем
робіт. В той же час, господарським судом встановлено, що замовником
представлені акти виконаних робіт підписані не були, про що в них зроблений
відповідний запис.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1 свої зобов'язання за Договором підряду від 01.07.05, а саме
підрядні роботи за період з жовтня 2005 року по травень 2006 року,  виконав належним чином, натомість відповідач
своїх зобов'язань за вказаним Договором стосовно оплати 132 603,00 грн. не
виконав, чим порушив його умови,. що підтверджується актами приймання виконаних
підрядних робіт (т.1, а.с. 10-16, 60-79) і висновком комплексної судової
будівельно-технічної та економічної експертизи (т.1, а.с. 94-161).

Крім
того, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції послався на рішення
Господарського суду АР Крим від 29.01.06, залишеним без змін постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.07 року у справі №
2-28/17257-2006 (т.2, а.с. 6-9), яким встановлено факт виконання
ремонтно-будівельних робіт позивачем у пансіонаті "Зеніт", згідно
наданих позивачем актів виконаних робіт за період з жовтня 2005 року по червень
2006 року. Вказані факти мають преюдиціальний характер, оскільки згідно частини
2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори)
під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

Скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд
помилково вказав про неправомірне посилання судом першої інстанції на статтю 35
ГПК України, з огляду на те, що рішенням Господарського суду АР Крим від
29.01.06 у справі № 2-28/17257-2006 не встановлювався факт виконання позивачем
підрядних робіт на об'єктах відповідача з жовтня 2005 по травень 2006 року,
оскільки не було предметом вказаного спору.

Колегія
суддів касаційної інстанції не погоджується з вказаними висновками апеляційного
суду, у зв'язку з наступним.

Відповідно
до статті 35 ГПК України, факти, встановлені в рішенні господарського суду під
час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Отже,
висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для
застосування до вирішення даної справи положень статті 35 ГПК України є
помилковим, що призвело до винесення незаконної та необґрунтованої постанови, у
зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Натомість,
місцевий господарський суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини
справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів та правильно
застосував норми процесуального права, а тому прийняте ним рішення належить
залишити в силі.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119,
11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2008 року
скасувати.

Рішення
Господарського суду Автономної Республіки Крим 29 листопада 2007 року у справі
№ 2-15/15864-2006 залишити без змін.

Головуючий
суддя
Т. Добролюбова

Судді

Л. Рогач

В.
Швець