ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2008 р.

№ 14/6

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Рутченківський завод "Гормаш"

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р.

у справі

№14/6 господарського суду Луганської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Рутченківський завод "Гормаш"

до

Державного підприємства "Луганськвугілля"

про

стягнення 528803,21 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Онікієнко Є.А. дов. №1-08-ЮВ-1к від 03.01.2008р.

- відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008р. відкрите акціонерне товариство "Рутченківський завод "Гормаш" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з державного підприємства "Луганськвугілля" 528803,21 грн. боргу за договором №26-02/2002-2 від 26.02.2002р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 28.02.2008р. (суддя Лісовицький Є.А.) в позові відмовлено, в зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р. (головуючий Іноземцева Л.В., судді Медуниця О.Є., Перлов Д.Ю.) вказане рішення суду залишено без змін, з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 23.07.2008р. у зв’язку з виходом з лікарняного судді Владимиренко С.В. змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Кота О.В., суддів Шевчук С.Р., Владимиренко С.В.

Відповідач не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, втім надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому повністю заперечує підстави скасування рішення та постанови і просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу позивача –без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, між позивачем та ДВАТ “Шахта Лутугінська” ДП ДХК “Луганськвугілля”, правонаступником якої є відповідач, був укладений договір від 26.02.02 №26-02/2002-2, згідно умов якого позивач зобов’язався виконати роботи, а відповідач –оплатити їх протягом 20 банківських днів після підписання актів виконаних робіт.

На виконання умов даного договору позивач здійснив роботи, за які відповідач частково розрахувався. Неоплаченими залишились роботи, які виконанні згідно актів форми №2 за період з вересня по грудень 2002р. на суму 528803 грн. 21 коп.

Після реорганізації підприємства –відповідача позивач звертався до головного бухгалтера відокремленого підрозділу відповідача –“Шахта Лутугінська” щодо звірення розрахунків, за результатами якого було складено акти від 01.07.05 та від 30.11.05 щодо наявності заборгованості згідно договору від 26.02.02 №26-02/2002.

Проте, оплата проведена не була, в зв’язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача, як правонаступника ДВАТ “Шахта Лутугинська”, заборгованості у сумі 528803 грн.21 коп., з якою не погодився відповідач пославшись на пропуск строку позовної давності.

В силу ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Сторонами у п.1.3 договору передбачено, що відповідач повинен здійснити оплату виконаних робіт протягом 20 банківських днів після підписання актів виконаних робіт.

Зазначені акти були підписані 31.09.02, 31.10.02, 30.11.02, 31.12.02, а відповідно обов’язок відповідача сплатити по ним виник 29.10.02, 29.11.02, 30.12.02, 31.01.03.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність, яка є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Відтак, враховуючи, що строк оплати настав 29.10.02, 29.11.02, 30.12.02, 31.01.03, строк позовної давності сплив 29.10.05, 29.11.05, 30.12.05, 31.01.06.

За таких обставин, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності і про його застосування заявив відповідач, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог.

При цьому, посилання позивача на те, що підписання актів звірки розрахунків свідчать про визнання відповідачем свого боргу, а отже в силу вимог ст.264 ЦК України строк позовної давності перервався, судами відхилено, оскільки акт звірки є лише фіксуючим документом і не може бути доказом визнання боргу, а відтак і дією по визнанню боргу. До того ж, самі акти мають розбіжності у сумах боргу, зазначених сторонами, а тому посилання на визнання боргу, включені до тексту актів, судами не прийнято до уваги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновок судів двох інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки відповідає вимогам діючого законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду та не ґрунтуються на нормах права, оскільки відповідно до чинного законодавства акт звірки –це документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними бухгалтерськими документами –договором, розрахунками, тощо. Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі рішень, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Рутченківський завод "Гормаш" залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 07.04.2008р. у справі №14/6 залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.