ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 32/84

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Полякової М.М.

касаційну скаргу

Державної інспекції з енергозбереження

на рішення

від 20.06.2007

господарського суду

Донецької області

у справі

№ 32/84

за позовом

Державної інспекції з енергозбереження

до

Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча"

про

стягнення 5974,34 грн.

В судове засідання представник відповідача не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року Державна інспекція з енергозбереження звернулася з позовом до відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" про стягнення з відповідача в доход Державного бюджету України 5974,34 грн. підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.06.2007 у справі № 32/84 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 20.06.2007 та прийняти нове рішення. Скарга мотивована тим, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 11, 21 Закону України "Про енергозбереження", вимог Методики визначення неефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, затвердженої наказом Державного комітету України з енергозбереження від 26.10.2001 № 13, п. 12, п. 15 Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання, затвердженого наказом Державного комітету України з енергозбереження від 04.08.2000 № 64.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено господарським судом, 16.11.2004 територіальним управлінням Державної інспекції з енергозбереження (яке є структурним підрозділом позивача) була проведена комплексна перевірка відповідача щодо використання ПЕР, за результатом якої складений акт № 18-6/26-КП/М, в якому зазначено, що теплова ізоляція паропроводів та конденсатопроводів, а також засувок знаходиться в незадовільному стані, сучасна енергоефективна ізоляція не використовується. Загальні втрати тепла через порушення ізоляції складають - 344 Гкал/рік.

Цього ж дня, тобто 16.11.2004, на підставі цього акту відповідачу був виданий припис, за яким відповідача було зобов’язано в строк - січень 2005 року відновити теплову ізоляцію на пароконденсатопроводах з використанням сучасної енергоефективної ізоляції, однак, відповідно до акту від 19.10.2005 № 18/6/21-ПВП/М, позивачем встановлено часткове невиконання відповідачем припису щодо відновлення ізоляції.

Господарським судом також було встановлено, що 13.02.2006 позивачем, на підставі вказаних актів та відповідно до ст. 11 Закону України "Про енергозбереження", Постанови Кабінету Міністрів України "Про заходи щодо ефективного використання ресурсів в народному господарстві" № 699 від 02.09.1993, прийнята постанова № 18-6/103-ПВП21/М, якою до відповідача застосовано підвищену плату за перевитрати теплоенергії, внаслідок безгосподарної діяльності працюючих - 91,8 Гкал. в розмірі 5974,34 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідно до ст. 11 Закону України "Про енергозбереження", економічними заходами для забезпечення енергозбереження є введення плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів у вигляді надбавок до діючих цін та тарифів залежно від перевитрат паливно-енергетичних ресурсів щодо витрат, встановлених стандартами; застосування економічних санкцій за марнотратне витрачання палива та енергії внаслідок безгосподарної або некомпетентної діяльності працюючих. У цьому зв’язку, суд дійшов до висновку про те, що для визначення власне обсягу перевитрат ПЕР необхідно їх порівняння з витратами, які встановлені стандартами, однак позивач не надав суду документів (доказів), які б можливо було оцінити, як витрати ПЕР, за встановленими стандартами, як і не навів обставин (порівняльних фактів), які б свідчили про марнотратне витрачання ПЕР, в розумінні ст. 11 Закону України "Про енергозбереження".

З такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до пунктів 15, 16 Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання, затвердженого наказом Державного комітету України з енергозбереження від 04.08.2000 № 64, споживач повинен внести підвищену плату за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів протягом 30 днів з дня винесення постанови про її застосування, а підставою для прийняття рішення про сплату підвищеної плати за неефективне використання паливно-енергетичних ресурсів є акт перевірки підприємства, а не дані перевірки виконання припису.

Таким чином, підставою для сплати підвищеної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів є рішення, прийняте на підставі акту.

На вищезазначені вимоги господарський суд не звернув уваги та дійшов до висновку про те, що для визначення обсягу перевитрат паливно-енергетичних ресурсів необхідне їх порівняння з витратами, які встановлено стандартами, який є помилковим, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України "Про енергозбереження", на період до введення в дію системи енергетичних стандартів, допускається застосування прогресивних норм і нормативів паливно-енергетичних ресурсів.

За наведених обставин оскаржуване судове рішення не може вважатись таким, що постановлене на підставі повно досліджених обставин справи, що, в свою чергу, дає підстави для його скасування з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати наведене, на підставі наданих доказів встановити фактичні обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно до вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної інспекції з енергозбереження задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.06.2007 у справі № 32/84 скасувати.

Справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.