ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/122

13.05.08

За позовом:          ЗАТ „УкрРосТранснафтопродукт”;

До:                    Дочірнього підприємства „ПрикарпатЗахідтранс” (відповідач 1);

ТОВ „УкрРосТрансОйл” (відповідач 2);

Про:                     визнання недійсним договору; повернення майна та виселення.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Антонюк О.В., представник, довіреність б/н від 09.01.2008 р.;

Павлик М.А., представник, довіреність б/н від 03.03.2008 р.;

Від відповідача 1:          Панкулич В.І., представник, довіреність №16/963 від 17.03.2008 р.;

Від відповідача 2:          Габрись О.В., представник, довіреність №60 від 09.04.2008 р.

На підставі статті 77 ГПК України справа була відкладена слуханням з 10.04.2008 р. до 24.04.2008 р., про що господарським судом винесена відповідна ухвала від 10.04.2008 р.

В порядку статті 77 ГПК України у справі з 24.04.2008 р. до 13.05.2008 р. була оголошена перерва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить зобов”язати відповідача 1 виконати взяті на себе забов”язання в натурі за договором оренди №08/ПР від 29.03.2003 р. шляхом передачі позивачу наливної залізничної естакади, залізничного під’їзного шляху ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитлового приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлового приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочого інвентарю, що визначені в додатку №1 від 19.09.2003 р. та в акті приймання –передачі від 01.10.2003 р., що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі; визнати додаткову угоду від 02.10.2007 р. №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р., підписану позивачем та відповідачем 1 неукладеною; визнати недійсним договір оренди від 27.12.2007 р. №1-А, укладений між відповідачами; зобов”язати відповідача 2 повернути відповідачеві 1 орендоване майно за договором оренди від 27.12.2007 р. №1-А, а саме, наливну залізничну естакаду, залізничний під’їзний шлях ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитлове приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлове приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочий інвентар, що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі; виселити відповідача 2 з нежилого приміщення площею 16,5 кв.м., нежилого приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Новоград – Волинський, урочище Синачі, з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечував, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на наведене нижче:

—02.10.2007 р. між відповідачем 1 та позивачем була укладена угода про припинення договору оренди №08/ПР від 29.08.2003 р. відповідно до вимог частини 1 статті 604 Цивільного кодексу України та статті 188 Господарського кодексу України;

—позивач тривалий час безпідставно користувався майном після припинення договору оренди, у зв”язку з чим відповідач 1 припинив доступ орендаря до цього майна і використовує його у господарській діяльності на власний розсуд;

—згідно зі статтями 651, 653 Цивільного кодексу України згода сторін договору на його розірвання є достатньою умовою припинення договору з моменту досягнення такої згоди, якщо інше не передбачено договором, а тому відповідач 1 вважає вимоги позивача про визнання неукладеною додаткової угоди необґрунтованими;

—позивачем не надано жодних доказів про те, що оспорюваний договір оренди №1-А від 27.12.2007 р., укладений між відповідачами, підписаний з боку орендодавця без належного обсягу господарської компетенції.

Відповідач 2 відзив на позов не надав, а тому господарський суд, на підставі статті 75 ГПК України, вважає за необхідне розглянути справу і вирішити спір за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

29.08.2003 р. між позивачем та відповідачем 1 укладений договір оренди №08/ПР, за умовами якого відповідач 1 передає, а позивач приймає в користування майно, що належить відповідачеві 1 на праві власності.

Відповідно до додатку №1 від 19.09.2003 р. до договору оренди №08/ПР відповідачем 1 передається позивачеві в оренду майно: наливна залізнична естакада, розташована в наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”; залізничний під”їздний шлях Новоград –Волинської наливної станції, розташований при станції Новоград- Волинський –1 Коростенського відділення Південно- Західної залізниці; приміщення (кабінет №1) площею 31,9 кв.м., розташоване в адміністративному будинку на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”; приміщення (кабінет №3) площею 16,5 кв.м., розташоване в адміністративному будинку на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”; приміщення зливників –наливників (побутові кімнати №1, №3, №4, №5, кабінети №2, №6) загальною площею 98,5 кв.м., розташовані в окремому будинку на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”; приміщення (№1, №2, побутова кімната №3) загальною площею 51,8 кв.м., розташовані на першому поверсі будинку операторної на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”.

Згідно з актом приймання –передачі від 01.10.2003 р. відповідач 1 передав, а позивач прийняв в оренду наступне майно:

—наливну залізничну естакаду;

—залізничний під”їздний шлях ЛВДС „Новоград –Волинський”;

—приміщення (кабінет №1) площею 31,9 кв.м.;

—приміщення (кабінет №3) площею 16,5 кв.м.;

—приміщення зливників –наливників (побутові кімнати №1, №3, №4, №5, кабінети №2, №6) загальною площею 98,5 кв.м., розташовані в окремому будинку на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”;

—приміщення (№1, №2, побутова кімната №3) загальною площею 51,8 кв.м., розташовані на першому поверсі будинку операторної на наливному пункті ЛВДС „Новоград –Волинський”, інвентар згідно з переліком.

07.12.2007 р. між відповідачами укладений договір оренди №1-А, за умовами якого відповідач 1 передає відповідачеві 2 в користування майно, що належить відповідачеві 1 на праві власності.

Відповідно до п. 2.1. договору оренди №1-А об’єкти, що орендуються, передаються відповідачеві 2 в довгострокову оренду на взаємовигідних умовах з метою забезпечення безперебійної роботи наливної станції Новоград –Волинський по наливу та відвантаженню залізничним транспортом світлих нафтопродуктів, а також для збільшення пропускної здатності наливного пункту.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Стосовно позовної вимоги позивача відносно зобов’язання відповідача 1 виконати взяті на себе забов”язання в натурі за договором оренди №08/ПР від 29.03.2003 р. шляхом передачі позивачу наливної залізничної естакади, залізничного під’їзного шляху ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитлового приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлового приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочого інвентарю, що визначені в додатку №1 від 19.09.2003 р. та в акті приймання –передачі від 01.10.2003 р., що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі, слід зазначити про наступне.

Згідно з п. 4.1. договору оренди №08/ПР від 29.08.2003 р., укладеного між позивачем та відповідачем 1, строк оренди складає 10 років з моменту прийняття об’єктів, які орендуються, за актом приймання –передачі.

Згідно з додатком №12 від 02.10.2007 р. до договору оренди №08/ПР від 29.08.2003р. позивач та відповідач 1 дійшли до згоди, відповідно до ч. 1 ст. 604 ЦК України та ст. 188 ГК України, про припинення договору оренди №08/ПР від 29.08.2003 р.

На виконання умов договору оренди №08/ПР від 29.03.2003 р. відповідач 1 передав позивачеві майно, що підтверджується актом приймання –передачі від 01.10.2003 р., підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб’єктів.

Будь-яких інших угод, в яких було б передбачене зобов’язання відповідача 1 передати позивачеві майно, а саме: наливну залізничну естакаду, залізничний під’їзний шлях ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитлове приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлове приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочого інвентарю, що визначені в додатку №1 від 19.09.2003 р. та в акті приймання –передачі від 01.10.2003 р., що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі, господарському суду не надано.

Тобто, на момент прийняття рішення у даній справі у відповідача 1 не було інших зобов’язань перед позивачем.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Позивачем не надано жодних доказів про те, що у відповідача 1 виникли зобов’язання перед позивачем з підстав, які передбачені статтею 11 Цивільного кодексу України.

Позовна вимога позивача про визнання додаткової угоди від 02.10.2007 р. №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р., підписаної між позивачем та відповідачем 1, неукладеною не підлягає задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Ані статтею 16 Цивільного кодексу України, ані Законами України, чинними на час укладення додаткової угоди від 02.10.2007 р. №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р., не передбачено такого способу захисту порушеного права, як визнання угоди неукладеною.

Постановою від 14.01.2002 р. Верховний Суд України визначив, що вимога про встановлення факту не укладення договору не призводить до поновлення порушених прав, така вимога не може бути предметом спору, самостійно розглядатися в окремій справі.

Вимога про визнання угоди неукладеною є нічим іншим, як встановленням факту, що має юридичне значення.

Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Слід також зазначити про те, що додаткова угода від 02.10.2007 р. №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р. підписана повноважними представниками сторін та скріплена печатками господарюючих суб’єктів підприємницької діяльності.

Посилання позивача на те, що у додатковій угоді №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р. не зазначена дата, з якої договір припиняє свою дію, яка, на думку позивача, є істотною умовою, спростовується тим, що ні Цивільним кодексом України, ні іншими Законами України не передбачено обов’язкове зазначення дати, з якої договір припиняє свою дію.

Згідно з частиною 1 статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи вищезазначені обставини, укладення між позивачем та відповідачем 1 додаткової угоди від 02.10.2007 р. №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р. є достатньою умовою для припинення дії договору №08/ПР від 29.08.2003 р., оскільки в тексті зазначеної додаткової угоди сторони дійшли до згоди про її припинення.

Слід також зазначити про те, що зі змісту листа позивача вих. №16/3813 від 29.11.2007 р. вбачається, що відповідача 1 було поставлено до відома про те, що у зв”язку з підписанням додаткової угоди №12 до договору №08/ПР від 29.08.2003 р. договір вважається припиненим з 01.12.2007 р.

Позивач у листі вих. №01/306 від 29.01.2008 р. повідомив відповідача 1 про те, що у звя”зку з припиненням дії договору оренди №08/ПР від 29.08.2003 р., з 01.02.2008 р. наливання нафтопродуктів за заявками відповідача 1 здійснюватися не буде, доступ на наливну станцію Новоград –Волинський співробітників відповідача 1 буде припиненим.

Позовна вимога позивача про визнання недійсним договору оренди від 27.12.2007 р. №1-А, укладеного між відповідачами, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як визначено частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Господарський суд, оцінюючи зміст оспорюваного позивачем договору, з’ясував, що договір підписаний повноважними представниками сторін; волевиявлення учасників правочину є вільними та відповідає їх внутрішній волі; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що договір оренди від 27.12.2007 р. №1-А, укладений між відповідачами, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому у господарського суду відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

З урахуванням вищевикладеного господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимоги позивача про зобов”язання відповідача 2 повернути відповідачеві 1 орендоване майно за договором оренди від 27.12.2007 р. №1-А, а саме, наливну залізничну естакаду, залізничний під’їзний шлях ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитлове приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлове приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочий інвентар, що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі; виселення відповідача 2 з нежилого приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлове приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі.

Як вже було зазначено вище, договір оренди від 27.12.2007 р. №1-А, укладений між відповідачами повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому відповідач 2 правомірно користується орендованим майном, а саме, наливною залізничною естакадою, залізничним під’їзним шляхом ЛВДС „Новоград –Волинський”, нежитловим приміщенням площею 16,5 кв.м., нежитловим приміщенням площею 31,9 кв.м., приміщенням зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м. та робочим інвентарем, що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі; та правомірно займає орендоване нежиле приміщення площею 16,5 кв.м., нежитлове приміщення площею 31,9 кв.м., приміщення зливальників –розливальників загальною площею 98,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Новоград –Волинський, урочище Синачі.

Враховуючи вищезазначені обставини, у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко