ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.08 Справа № 11/165/08

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий –суддя Гончаренко С.А.,

при секретарі судового засідання –Вака В.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкрите акціонерне товариство “Дніпроенерго” (юрид. адреса: вул.Гребельна 2, м.Запоріжжя, 69096; поштова адреса: вул.Добролюбова 20, м.Запоріжжя, 69006)

до відповідача: Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (м.Енергодар Запорізької області, 71500)

у присутності представників:

позивача: Рукавишник Г.М. –дов.№10/653-318 від 17.01.08

відповідача: Мариніч Н.В. –дов.ВСК №941196 від 29.02.08

про: стягнення 27528грн. 31коп.,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду надійшла позовна заява ВАТ “Дніпроенерго” про стягнення з ДП НАЕК “Енерггоатом” в особі ВП “Запорізька АЕС” 27528грн. 31коп., як вказано в позові, суми інфляційних витрат та 3% річних за порушення грошового зобов'язання.

03.03.08 порушено провадження по справі і справа призначена до розгляду. З ціллю надання витребуваних документів в засіданні оголошувались перерви.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на наступне:

Між позивачем і відповідачем не існує договору, яким би було встановлено момент виконання обов'язку по сплаті індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Підставою виникнення обов'язку боржника по сплаті інфляційних та трьох процентів річних за весь час прострочення грошового зобов'язання є вимога кредитора, яка, відповідно до ст.530 ЦК України, повинна бути виконана протягом п'яти днів. Позивач з такою вимогою до відповідача не звертався, позовна заява не є такою вимогою.

Стаття 16 ЦК України, якою встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів, не містить такого способу захисту як відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В позовній заяві ВАТ “Дніпроенерго” зазначено, що три відсотки річних по своїй правовій природі є платою за користування грошовими коштами, а інфляційні затрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і по своїй правовій природі є компенсацією за понесені збитки. Позивачем не підтверджено факт передачі Відповідачеві грошових сум від Позивача, в зв'язку з чим не мало місце користування чужими грошима. Крім того, Позивач не є банківською установою, якій, відповідно до Закону “Про банки та банківську діяльність”, належить право надавати грошові кошти та стягувати за користування цими грошовими коштами відсотки.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представника відповідача, встановив наступні обставини:

Відповідно до укладеного між ВАТ “Дніпроенерго” в особі структурного підрозділу “Запорізька ТЕС” і відповідачем по справі договору № 1 пар –ОРУМ/32 від 01.01.02р. відповідачу за період липень 2003р.-вересень 2004р. було поставлено теплову енергію на суму 95277грн. Відповідач зобовґязання по сплаті боргу не виконав, заборгованість в сумі 95277грн. погашена не була.

ВАТ “Дніпроенерго” в особі структурного підрозділу “Запорізька ТЕС” звернулось до господарського суду з позовом про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені та річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. у справі №11/690 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Дніпроенерго” в особі структурного підрозділу “Запорізька ТЕС” (м.Енергодар) задоволені частково, з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька АЕС” м.Енергодар на користь позивача стягнуто 96 897,18 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 5711,33 грн. пені, 1409,73 грн. річних, 1231,33 грн. державного мита та 85,45 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 123123 грн. основного боргу провадження по справі припинено, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. апеляційну скаргу ДП НАЕК „Енергоатом" в особі ВП “Запорізька АЕС” залишено без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. залишено без змін.

Не погодившись з винесеною постановою, ДП НАЕК „Енергоатом” в особі ВП “Запорізька АЕС” звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, який постановою від 25.10.2005 р. скаргу задовольнив частково, постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. у справі №11/690 та рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. в частині стягнення 5711,33 грн. пені, 1409,73 грн. річних та 1620,18 грн. інфляційних скасував. Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. та рішення господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. в частині стягнення основного боргу в сумі 95277 грн. залишив без змін.

ВАТ „Дніпроенерго” була направлена на вищезазначену постанову Вищого господарського суду касаційна скарга до Верховного суду України, який постановою від 17.01.2006 р. задовольнив її частково, постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2005 р. в частині скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. та постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. про стягнення 1 409,73 грн. річних та 1620,18 грн. інфляційних втрат скасував. В решті постанову Вищого господарського суду України від 25.10.2005 р. залишив без змін. Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 01.06.2005 р. в частині залишення без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 26.04.2005 р. щодо стягнення 96 897,18 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 1409,73 грн. річних залишив в силі.

Таким чином, сума заборгованості відповідно до вищезазначених рішень за невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленої теплової енергії за договором №1пар-ОРУМ/32 на поставку теплової енергії у вигляді пару від 01.01.2002 р. складає 96897,18 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 1409,73 грн. річних, 1231,33 грн. державного мита, 85,45 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Основний борг відповідачем частково був сплачений 29.07.2005 р. в сумі 20202,00 грн. та 29.09.2005 р. в сумі 3253,80 грн., а заборгованість, що залишилась, склала 71 821,20 грн. Судові витрати, 3 % річних, інфляційні витрати не сплачені.

Відповідно до ст.2, ч.3 ст.3, ч.1,3 ст. 6 Закону України „Про судоустрій” суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства та держави, судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами, усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав та свобод, законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002 р. визначено, що ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законами засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, ст. 11 Закону України „Про судоустрій" рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Однак, на момент звернення позивача до суду зобов'язання відповідача по сплаті поставленої теплової енергії за договором № 1пар-ОРУМ/32 на поставку теплової енергії у вигляді пару, підтвердженої судом (безспірної), є невиконаним у сумі 71 821,20 грн., у зв'язку з чим, ВАТ „Дніпроенерго” звернулось до суду з даним позовом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плата) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. В даному випадку спірні правовідносини виникли на підставі ст.625 ЦК України.

Таким чином, у зв'язку з непогашенням стягнутої вказаним судовим рішенням суми боргу відповідач повинен сплатити позивачу втрати від інфляційних процесів та три проценти річних, що складають 27 528,31 грн. (розрахунок додається).

Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються зібраними в справі доказами.

Заперечення відповідача не приймаються до увагим з наступних підстав:

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Це правило базується на основах справедливості і витікає з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок другої.

Грошовим є зобов'язання, по якому боржник зобов'язується сплатити кредитору визначену суму грошових коштів.

Частина друга статті 625 ЦК України визначає наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання: боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, стаття 625 ЦК України, перебуваючи у главі 51 ЦК України “Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання”, передбачає санкцію за порушення боржником грошового зобов'язання (за прострочення боржника), а не зобов'язання з оплати. Сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Сума основного боргу за договором № 1 пар-ОРУМ/32 від 01.01.2002 ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “Запорізька АЕС” перед ВАТ “Дніпроенерго” на теперішній час складає 71 821,20 грн. Факт наявності заборгованості встановлений судом. Останнє рішення по справі № 11/690 винесено на користь ВАТ “Дніпроенерго” Верховним Судом України 17.01.2006.

Згідно зі ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Протягом двох років з моменту остаточного вирішення спору в суді відповідач не здійснив жодної дії щодо погашення боргу за поставлену йому теплову енергію у вигляді пару по договору від 01.01.2002, тобто по теперішній час безпідставно зберігає грошові кошти за рахунок позивача.

Судові витрати віднести на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 47-1, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (промзона, м.Енергодар Запорізької області, 71500, р/р№0053 в ЕФ ВАТ Банка “Біг Енергія”, МФО 313764, ) на користь ВАТ “Дніпроенерго” ((юрид. адреса: вул.Гребельна 2, м.Запоріжжя, 69096; поштова адреса: вул.Добролюбова 20, м.Запоріжжя, 69006; п/р№5031 в філії ПІБ м.Запоріжжя, МФО 313355, ) 23219грн. 04коп. витрат від інфляції, 4309грн. 27коп. річних, 275грн. 28коп. державного мита і 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.А.Гончаренко

В засіданні 05.05.2008р. за згодою сторін оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 12.05.2008р.