ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.08                                                                                           Справа№ 3/167А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торській розглянула матеріали справи

за позовом ПП «Асканій», м. Львів

до відповідача: ДПІ у Шевченківському районі м. Львова

Про визнання нечинними та скасувння податкових повідомлень-рішень №/0/1456 від 24.01.2008 року №/0/1457 від 24.01.2008 року.

За участю представників:

Від позивача: Фольтович З.І.- представники

Від відповідача: Кінь А.В. - представники

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: ПП «Асканій»звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова про визнання нечинними та скасувння податкових повідомлень-рішень №/0/1456 від 24.01.2008 року та №/0/1457 від 24.01.2008 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненях, просив позов залишити без задоволення.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

11.08.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова проводилась планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПП «Асканій» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 30.09.2007 року. За результатами перевірки складено Акт № 16/363/23-1/22340771 від 12.01.2008 року, на підставі якого винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

-          №/0/1456 від 24.01.2008 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 12 996,24 грн., де 9 910,30 грн. - основний платіж та 3 085,94 грн. штрафні санкції.

- №/0/1457 від 24.01.2008 року, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 90 742,50 грн., де 60 495,00 грн. - основний платіж та 30 247,50 грн. штрафні санкції.

ПП «Асканій»не погоджується із зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/0/1456 від 24.01.2008 року та №/0/1457 від 24.01.2008 року прийняті відповідачем на підставі акту перевірки № 16/363/23-1/22340771 від 12.01.2008 року, в якому зафіксовано порушення позивачем :

- п.п.4.1.6 п. 4.1 ст.4, пп. 5.1, п.п. 5.2.1. п. 5.2., п.п.5.3.9 п. 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 року №233/97-ВР у зв’язку з чим визначено суму податкового зобов’язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 12 996,24 грн., де 9 910,30 грн. - основний платіж та 3 085,94 грн. штрафні санкції.

- п.п. 7.2.3, п.п.7.2.4. п.7.2., п.п.7.4.5. п.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР у зв’язку з чим визначено суму податкового зобов’язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 90 742,50 грн., де 60 495,00 грн. - основний платіж та 30 247,50 грн. штрафні санкції.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на неправомірність донарахування податкового зобов’язання з податку на прибуток у зв’язку із заниженням валового доходу та неправомірність формування валових витрат за актом виконаних робіт ТзОВ «Юсмаркос».

Доводи позивача не обґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечує сам позивач, по бухгалтерському обліку у нього обліковується кредиторська заборгованість в сумі 6307,88 грн. з ПАФ „Порічне”, яка виникла ще у 2001 році. Позивач стверджує, що термін позовної давності по зазначеній заборгованості не сплив, оскільки зазначене зобов’язання не визначене строком виконання, а отже, перебіг позовної давності починається не з дати виникнення, а від дня , коли у кредитора виникає право вимоги. Однак, жодних доказів в обґрунтування своїх доводів позивач не надав, а саме: на вимогу суду ним не було надано жодних первинних бухгалтерських документів (договору, накладної, акту виконаних робіт, податкової накладної), з яких би вбачався початок перебігу строку позовної давності.

Відповідно до пункту 1.25 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в редакції Закону, що діяла на момент прийняття спірного рішення, безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з ознак, зазначених у переліку, наведеному у цьому пункті, зокрема - це заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності. Відповідно до п.п.1.22 та п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону така заборгованість підлягає включенню до складу валового доходу платника податку. В порушення зазначеної норми позивачем не було включено суму безнадійної заборгованості до валового доходу.

Позивач жодних доказів в обґрунтування своєї позиції не подав, отже донарахування податковою інспекцією податкового зобов’язання з податку на прибуток є правомірним.

Що стосується доводів позивача про правомірність включення ним до валових витрат вартості наданих послуг по договору з ТзОВ „Юсмаркос”, то слід зазначити наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, в представлених до перевірки актах надання послуг отриманих від ТзОВ «Юсмаркос” відсутній об'єктивний кількісний аналіз всієї сукупності достовірної інформації про зовнішні та внутрішні умови здійснення діяльності у відповідності до встановлених норм, правил та діючого законодавства, прийнятої методології визначення вартісних та натуральних показників, не вказано які ознаки дослідження чи консультації щодо вивчення можливостей налагодження поставок були надані та які програми дій складено при налагодженні роботи з конкретною групою товарів, не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному виразі, акти не містять інформації про фактичні понесені витрати на здійснення цих послуг.

Так як первинні документи, не містять відомостей про господарські операції, відсутнє підтвердження фактичного надання послуг та їх зв'язок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції, не доведено їх використання підприємством у власній господарській діяльності та відсутня підстава для включення їх до складу валових витрат.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Зокрема, в Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003р. №143, зазначено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку. Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи".

Згідно із п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Послуга - це деяка дія, що приносить користь споживачу. Послуга як продукт праці має споживчу вартість, і це визначає її товарний характер, який виражається в здатності бути реалізованою споживачами як своєрідний товар. Ця риса споріднює послуги з матеріальним товаром. Проте, послуги не можна зробити про запас, Їх не можна складувати, тобто накопичення "запасу" даного виду продукції неможливе.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Посилаючись на акт приймання-передачі від 21.08.2007 року, позивач не враховує ст.70 КАС України, адже відсутні будь-які докази, що послуги оформлені даним актом якимось чином використані в господарській діяльності підприємства, а тим більше - призвели до отримання будь-яких доходів, позивач не наводить жодних доказів та доводів щодо наявності нових партнерів, клієнтів, які б з'явились у позивача внаслідок здійснення витрат на оплату послуг ТзОВ „Юсмаркос”, вплив на обсяги реалізації продукції таких послуги і т.п.

Щодо донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість слід зазначити наступне:

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до п.7.5 ст.7 Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої і подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпункт 1.3 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” вказує чітко, що платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Відповідно до норми п.9.6 ст.9 Закону, свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ діє до дати його анулювання. Таким чином, із наведених норм податкового законодавства прямо випливає, що суб'єкт господарювання є платником податку на додану вартість з моменту отримання Свідоцтва платника податку на додану вартість та лише до моменту його анулювання.

Підпункт 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону визначає, що право на виписування податкової накладної має лише платник податку на додану вартість. Відповідно до п.2 Наказу Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 165 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за № 233/2037 „Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення”, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Пункт 5 вказаного Наказу передбачає чітко, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Тому очевидним є висновок про те, що формування податкового кредиту за податковою накладною виписаною особою, у якої відсутнє право її виписки можна прирівняти до формування податкового кредиту без податкової накладної. Адже такий документ не створює правових підстав для виникнення права на податковий кредит, що прямо випливає із норми п.п.7.4.5 її.7.4 ст.7 Закону, згідно із якою не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у вересні-листопаді 2006 року та серпні-вересні 2007 року були надані податкові накладні на загальну суму ПДВ 60495,00 грн., виписані ТзОВ „Юсмаркос”.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ „Юсмаркос” зареєстроване в ДПІ у Печерському районі м.Києва. Відповідно до ЦБД юридичних осіб ДПА України підприємство не звітувало протягом 2005 року, його свідоцтво платника податку на додану вартість було анульовано 23 січня 2006 року.

Таким чином, ПП „Асканій” включило до податкового кредиту витрати по податку на додану вартість, підтверджені податковими накладними, виписними ТзОВ „Юсмаркос”, свідоцтво платника ПДВ якого вже було анульоване, і підприємство було позбавлене права виписки податкових накладних.

Таким чином, в порушення п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 60495,00 грн.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Відповідач надав суду належні і допустимі докази правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України 14.08.2008 р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.