ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 31/176-34/549

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційні

скарги           Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування"

на постанову           Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року

у справі          №31/176-34/549

господарського суду          міста Києва

за позовом          Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування"

до           Закритого акціонерного товариства "Перестрахова компанія "ВІЕЙБІ РЕ"

про          стягнення 24 964,70 грн.

за участю представників:

позивача –          Лисак Т.Л.

відповідача –          Долгієрова Г.М.

У порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.06.2008 року оголошувалась перерва до 10.06.2008 року

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2007 року Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Брокбізнесстрахування” звернулося до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства “Перестрахова компанія “ВіЕйБі РЕ” про стягнення 24 964,70 грн. заборгованості за договором пропорційного облігаторного перестрахування наземних транспортних засобів на базі ексцедента № 079/ОП/10/05 від 17.10.2005, укладеного між Позивачем та Відповідачем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2007 р. (суддя Качан Н.І.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 24964,70 грн. основного боргу, 249,65 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 8000 грн. витрат на послуги адвоката.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2007 р. (судді: Кондес Л.О., Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2007 р. змінено, позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 24843,69 грн. основного боргу, 248,44 грн. держмита, 117,43 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 7961,22 грн. витрат за послуги адвоката. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду від 16.10.2007 року (судді Козир Т.П., Мележик Н.І., Подоляк О.А.) рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2007 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2007 року (суддя Сташків Р.Б.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року (судді Моторний О.А., Кошіль В.В., Вербицька О.В.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові акти попередніх інстанцій скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги касаційної скарги Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування" обґрунтовує тим, що рішення господарського суду міста Києва та постанова Київського апеляційного господарського суду прийняті з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Касатор посилається на те, що сторони на власний розсуд обумовили виключний перелік підстав для відмови перестраховиком у виплаті страхового відшкодування, і про таку підставу як несвоєчасне включення збитку в рахунок-бордеро сплачених збитків сторони не домовлялися, також останній зазначає, що він надав відповідні докази суду, щодо поважності причини несвоєчасного повідомлення, крім того сторони під час укладання договору не домовились про порядок повідомлення про настання страхового випадку.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 17.10.2005 р. між ЗАТ "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування" (перестрахувальник) та ЗАТ “Перестрахувальна компанія “Лідер РЕ”, нова назва –ЗАТ "Перестрахова компанія "ВіЕйБі РЕ" (перестраховик), укладено договір пропорційного облігаторного перестрахування наземних транспортних засобів на базі ексцедента сум № 079/ОП/10/05 від 17.10.2005 р. (надалі –Договір), предметом якого є угода про пропорційне облігаторне перестрахування ризиків. Договором встановлюються умови обов'язкового перестрахування перестраховиком ризиків, прийнятих на себе перестрахувальником.

Відповідно до п. 1.2 Договору перестрахувальник страхує у перестраховика ризик виконання частини своїх зобов'язань за договорами страхування наземних транспортних засобів, укладеними перестрахувальником. Частки відповідальності сторін за Договором зазначені в Додатку №1 до Договору. Включення перестрахувальником ризиків у Договір та відповідальність перестраховика по всім ризикам, що підпадають під дію цього Договору, здійснюються на облігаторній (обов'язковій) основі, тобто відповідальність перестраховика починається відразу після укладення в належній формі перестрахувальником договорів страхування наземних транспортних засобів.

Приймаючи рішення та постанову про відмову в задоволенні позовних вимог суди не в повній мірі дослідили обставини справи.

Проте, вказаний висновок слід визнати необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до п. п. 2.2.2 Договору перестрахувальник зобов’язаний один раз на місяць, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати перестраховику рахунок-бордеро ризиків, рахунок-бордеро сплачених збитків та рахунок-бордеро заявлених, але не сплачених збитків.

Згідно п. п. 2.3.5 Договору перестраховик має право відмовити у виплаті свої частки страхового відшкодування або зменшити її, якщо перестрахувальник, зокрема, не включив збиток в рахунок-бордеро сплачених збитків, або рахунок-бордеро заявлених, але не сплачених збитків.

Відповідач з посиланням на п. п. 2.3.5 Договору та п. 5 ст. 26 Закону України “Про страхування” повідомив позивача про відмову у виплаті своєї частки у страховому відшкодуванні листом № 979 від 06.11.2006 р.

В процесі розгляду справи, в обґрунтування відмови у виплаті частки страхового відшкодування відповідач посилався на те, що позивач порушив п. п. 2.2.2 Договору в частині зобов’язання надати інформацію про страховий випадок, шляхом включення цього випадку до відповідного рахунку-бордеро. Крім цього, відповідач посилається на те, що позивач не виконав умови п. п. 2.2.6 Договору в частині повідомлення протягом трьох днів про касовий збиток та не запросив представника відповідача на огляд пошкодженого транспортного засобу, чим позбавив відповідача можливості прийняти участь в розслідуванні причин і обставин страхового випадку.

Невиконання позивачем зобов’язань за Договором стало підставою для відмови у виплаті частки страхового відшкодування згідно п. п. 2.3.5 Договору.

В силу ч. 3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У порушення вимог ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України суди попередніх інстанцій не виконали вимог, що містилися в постанові Вищого господарського суду від 16.10.2007 року.

А саме: судами першої та апеляційної інстанції однозначно не встановлено факту виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, що в свою чергу свідчить про наявність чи відсутність підстав для відмови у виплаті частки страхового відшкодування.

При цьому, посилання судів на п. 4.1 Договору, відповідно до якого встановлено, що будь-які виявлені помилки і упущення не можуть зупинити дію даного Договору та звільнити Перестраховика від виконання своїх обов’язків по даному Договору і після їх виявлення повинні бути усунуті або виправлені негайно тією стороною, якою вони були допущені, слід визнати необґрунтованим.

Оскільки, в порушення вимог постанови Вищого господарського суду від 16.10.2007 року, а саме щодо відсутності правових підстав для ототожнення помилок і упущень із невиконанням чи неналежним виконанням зобов’язань, суди попередніх інстанцій знову послались у судових актах на п. 4.1. Договору № 079/ОП/10/05 від 17.10.2005 року.

Судами також не надано належної юридичної оцінки правовідносинам сторін з огляду на ч. 1 ст. 12 Закону України “Про страхування”.

Що стосується Акту позапланової інспекції ЗАТ "Перестрахова компанія "ВіЕйБі РЕ" № 2173/08 від 20.01.2007 р. на який звертав увагу у своїй постанові Вищий господарський суд України, то суди попередніх інстанцій обмежились лише констатацією його змісту, замість того щоб надати йому відповідну правову оцінку та встановити його значення для визначення наявності чи відсутності правопорушення з боку відповідача, щодо виконання ним своїх зобов'язань за договором.

Неповне дослідження фактичних обставин та неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини. Викладене свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають ст. ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнесстрахування" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року у справі №31/176-34/549 скасувати.

3. Справу № 31/176-34/549 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко