ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.06.2008                                                                                            Справа № 16/68

За позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача 1

товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку „Коопінвестбанк”, м. Ужгород

до відповідача 2

сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Берегівське”, м. Берегово

до відповідача 3

відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, м. Берегово

про

визнання права державної власності на майно та звільнення майна з-під арешту

Суддя О.В. Васьковський

Представники:

Від позивача

Фраткіна Т.Ф. –головний спеціаліст юридичного відділу (дов. від 08.01.08)

Від відповідача

Джумурат Є.І. –старший юрист (дов. від 30.01.07)

Від відповідача

Рудова Ю.В. (дов. від 27.05.08)

Від відповідача

не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород (далі –позивач) з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.06.08, звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку „Коопінвестбанк”, м. Ужгород (далі –відповідач 1) до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Берегівське”, м. Берегово (далі –відповідач 2) до відділу державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, м. Берегово (далі –відповідач 3) про визнання права державної власності на майно, що виступає предметом договору оренди цілісного майнового комплексу радгосп-заводу „Берегівський” від 12.09.03 №39, звільнення вказаного майна з-під арешту та визнання недійсною постанови ДВС у Берегівському районі від 03.12.04 по примусовому виконанню виконавчих листів.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що порушено його право державної власності на майно, оскільки на все майно державного підприємства радгосп-заводу „Берегівський”, правонаступником якого є відповідач 2 накладено арешт, в тому числі на підставі договору застави від 25.02.03, укладеного між радгосп-заводом „Берегівський” та відповідачем 1. В обгрунтування звернення з позовом до суду за захистом права державної власності позивач посилається на ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження”.

Відповідач 1 заперечує позовні вимоги з мотивів викладених у відзиві від 29.05.08 №01-16/юр-110. При цьому, стверджує, що майно за договором оренди цілісного майнового комплексу є державною власністю і таке право не оспорюється. Арешт на майно, що виступає предметом договору оренди не накладався.

Відповідач 2 з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними. У відзиві від 08.05.08 №юр-95/08 наводить свої доводи у спростування позовних вимог. Зокрема, вказує: укладення договору застави радгосп-заводом „Берегівський” здійснено у повній відповідності з вимогами чинного законодавства України; між ним та позивачем не існує спору щодо предмету позову, ним визнається право державної власності на об’єкти, передані йому в оренду і не оспорює таке право, що підтверджується підписаним договором оренди.

Відповідач 3 щодо заявленого позову письмово повідомив (від 21.05.08 №981/02-07), що виконавчі провадження відносно радгосп-заводу „Берегівський” на виконанні не перебувають. Виконавче провадження на користь гр. Гузинець М.І. закінчено на підставі п.4 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження”. Виконавче провадження на користь гр. Майданевич Г.Ф. у відділі ДВС не перебуває та згідно актів прийому-передачі архівної документації ліквідованого Берегівського РВ ДВС державній виконавчій службі у Берегівському районі не передавалось.

У судових засіданнях 12.06.08, 24.06.08, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), оголошувалася перерва.

Рішення проголошено у відповідності до ч.2 ст. 85 ГПК України. Повний текст рішення оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України та підписано 29.07.08.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, суд встановив:

29.10.02 між радгосп-заводом „Берегівський” та відповідачем 1 (ТОВ КБ „Коопінвестбанк”) укладено кредитний договір №02-5/61 та відкрито кредитну лінію в сумі 600000,00 грн. Для забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір застави нерухомого майна від 25.02.03 , який посвідчений нотаріально.

12.09.03 між позивачем та відповідачем 2 (СТОВ „Берегівське”) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства радгосп-заводу „Берегівський” від №39. Згідно акту прийому-передачі від 31.10.03 цілісний майновий комплекс переданий відповідачу 2.

Відповідач 2 доводить, що як орендар цілісного майнового комплексу державного підприємства радгоспу-заводу „Берегівський” і його правонаступник, не порушує право державної власності на майно, передане йому в оренду та не оспорює його.

У відповідності до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності.

Доказів про оспорювання чи невизнання права державної власності на переданий в оренду цілісний майновий комплекс державного підприємства радгосп-заводу „Берегівський” майно у матеріали справи не надано і судом такого факту не встановлено.

Посилання позивача на витяг з Єдиного реєстру заборони відчуження об’єктів нерухомого майна від 08.04.08, де містяться записи про арешт майна, не може бути належним доказом оспорювання чи невизнання права державної власності. Накладення арешту є процесуальним засобом, яким забезпечується виконання судового рішення і не розкриває зміст спірних правовідносин.

Таким чином, у зв’язку із відсутністю порушених чи оспорюваних прав, тобто предмету спору, розгляду у частині визнання права державної власності, слід припинити на підстав п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Щодо решти вимог позивача у частині звільнення майна з-під арешту та визнання недійсною постанови Державної виконавчої служби по примусовому виконанню виконавчих листів №22-187/04, слід зазначити наступне.

У письмових поясненнях наданих відділом ДВС Берегівського районного управління юстиції зазначається, що станом на 22.05.08 виконавчі провадження відносно боржника –радгосп-заводу „Брегівський” на виконанні не перебувають. Також, повідомляє, що по виконавчих листах №2-244/04 Берегівського районного суду про стягнення на користь гр. Гузинець М.І. 5017 грн. виконавче провадження закінчене на підставі п.4 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження” згідно постанови від 02.10.06 та знято арешт.           Водночас, як вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об’єктів нерухомого майна від 02.06.08 він містить запис про арешт нерухомого майна радгосп-заводу Берегівський на підставі постанови відділу Берегівської державної виконавчої служби від 03.12.04 АЕ 167057. Вказана постанова винесена у виконавчому провадженні по виконанню виконавчих листів №22-1876/04 щодо поновлення на роботі гр. Майданевич Г.Ф. та стягнення в його користь 2642,78 грн. та судового збору 264,28 грн.

У своєму пояснені відповідач 3 (орган ДВС) також пояснює, що згідно актів прийому-передачі архівної документації ліквідованого Берегівського РВДВС державній виконавчій службі у Берегівському районі, правонаступником якої на сьогодні є відділ державної виконавчої служби Берегівського районного управління юстиції, виконавче провадження щодо поновлення гр. Майданевич Г.Ф. на посаді не передавалося.

Таким чином, відсутнє документальне підтвердження факту діючого арешту на цілісний майновий комплекс державного підприємства радгоспу-заводу „Берегівський”, а тому вимога щодо звільнення майна з-під арешту не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.121-2 ГПК України господарські суди розглядають скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів. Але, як вбачається із змісту постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.12.04 АЕ 167057, вона винесена у виконавчому провадженні відкритому у зв’язку із виконанням виконавчих документів (виконавчих листів) виданих загальними місцевим судом.

Отже, у господарських судів відсутня компетенція щодо розгляду заяв та скарг на дії органу Державної виконавчої служби по виконанню рішень інших судів.

Тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, провадження у справі у частині визнання недійсною постанови Державної виконавчої служби по примусовому виконанню виконавчих листів №22-187/04 слід припинити, оскільки така вимога не підлягає розгляду у господарських судах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 32, 33, 34, 43, п. 1 ч. 1, п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 84, 85, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

у частині позовних вимог про визнання права державної власності на майно, що виступає предметом договору оренди цілісного майнового комплексу радгосп-заводу „Берегівський” від 12.09.03 №39 та визнання недійсною постанови ДВС у Берегівському районі від 03.12.04 по примусовому виконанню виконавчих листів провадження у справі припинити.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов’язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                          О.В. Васьковський