ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2008 р.

№ 2/405

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М., - головуючого,

Кузьменка М.В.,

Васищака І.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Міністерства оборони України

на постанову

та

на рішення

Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року

господарського суду м. Києва від 10.01.2008 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Центр містобудування та архітектури"

до

Міністерства оборони України

про

стягнення 54491,72 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Гуськова Л.М., Романишен Р.М.,

- відповідача:

не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року Комунальна організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Центр містобудування та архітектури" звернулась до господарського суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості за виконані роботи згідно з договором №25/3/12 –1д від 17.12.2003 року у сумі 54491,72грн.

В подальшому позивач подав заяву в якій уточнив, позовні вимоги та просив стягнути з Міністерства оборони України 32710,00грн. основного боргу та 13051,29грн. витрат від інфляції.

Рішенням господарського суду м. Києва від 10.01.2008 року позов було задоволено в повному обсязі, стягнуто з Міністерства оборони України 32710,00грн. основного боргу та 13051,29грн. витрат від інфляції.

Відповідач оскаржив зазначене рішення в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року рішення господарського суду м. Києва від 10.01.2008 року було залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року та рішення господарського суду м. Києва від 10.01.2008 року скасувати та припинити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно Указу Президента України від 07.03.2005 року №443/2005 "Про ліквідацію національного координаційного центру адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об’єктів" Національний координаційний центр адаптації військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, та конверсії колишніх військових об’єктів було ліквідовано.

Згідно ч. 2 п. 2 Указу всі зобов’язання зазначеного Центру покладено на Міністерство оборони України.

Судом також встановлено, що між Госпрозрахунковою організацією "Центр містобудування та архітектури" правонаступником якої є комунальна організація виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Центр містобудування та архітектури" та Центром було укладено генеральний договір №25/3/12-1д від 17.12.2003 року та угоду №1 від 19.12.2003 року.

Відповідно до акту виконаних робіт за січень місяць 2004 року, Центр повинен був сплатити 82710 грн.

20.01.2004 року був складений акт приймання-передачі простого векселя №50 до Договору за яким Центр передав, а позивач прийняв належним чином оформлений простий вексель номінальною вартістю 50000 грн. на виконання умов Договору.

21.01.2004 року вексель був пред’явлений до сплати.

Таким чином, заборгованість по генеральному договору станом на 20.01.2004 року на користь комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Центр містобудування та архітектури" складала 32710 грн. (82710 грн. –50000 грн.).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписом абз. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ж ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене судова колегія погоджується з висновками попередніх судових інстанцій про стягнення з відповідача на користь позивача витрат від інфляції в сумі 13051,29грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованості ухвалених судових рішень і направлені на переоцінку доказів, які слугували встановленню дійсних обставин справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 року та рішення господарського суду м. Києва від 10.01.2008 року у справі № 2/405 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                М. Черкащенко

Судді М. Кузьменко

І. Васищак