КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2008                                                                                           № 29/194

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача - Громніцький Ю.П. (довір. №14-32 від 10.01.08);

Від відповідача - Ткаченко К.В. (довір. №юр-300/д від 12.05.2008р.);

Перепелиця А.В. (довір. №юр-377/д від 17.12.2007р.);

Від третьої особи - не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” та Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.06.2008

у справі № 29/194

за позовом                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

третя особа           Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                                                  зобов"язання укласти договір та передати природний газ видобутий у 2006 році в обсязі куб. м

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.08р. у справі № 29/194 у задоволенні позову НАК „Нафтогаз України” відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що обов’язок продажу відповідачем газу, видобутого у 2006 році, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. № 1729 „Про затвердження Порядку забезпечення споживачів природним газом”, але оскільки Національна комісія регулювання електроенергетики України не затвердила ціну продажу природного газу власного видобутку для ВАТ „Укрнафта” на 2006 рік, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторонами не доведено перебування у власності газу, видобутого ВАТ „Укрнафта” у 2006 році, в обсязі 1 544 070 386 куб.м., в підземних сховищах ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України”, які п. 3.1., запропонованого позивачем проекту договору, визначені як місця приймання-передачі газу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач і відповідач звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції порушив ст. 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01 р. № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом”, які передбачають обов’язок відповідача передавати природний газ для забезпечення потреб населення.

Також позивач в апеляційній скарзі зазначає про те, що ціна реалізації природного газу, видобутого у 2006 році, для ВАТ „Укрнафта” не затверджена Національної комісією регулювання електроенергетики, така ціна, на думку позивача, визначена розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 № 58-р.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що погоджується з рішенням суду першої інстанції в його резолютивній частині, однак не погоджується з окремими висновками, що зазначені в мотивувальній частині та відповідно до уточнень до апеляційної скарги просить внести зміни до мотивувальної частини рішення.

Відповідач вважає наведені висновки суду такими, що суперечать ст. 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, ст. 41, п. 7 ст. 92 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 134 Господарського кодексу України, оскільки лише законом можуть бути встановлені обмеження у здійсненні права власності.

Позивач і відповідач в поданих апеляційних скаргах зазначають про невідповідність висновків суду про недоведення права власності ВАТ „Укрнафта” на природний газ в обсязі 1 544 070 386, 00 куб.м. наявним у матеріалах справи доказам.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, наявні у матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

21 березня 2008 року листом № 6/1-455-1198 від 20.03.08р. позивач надіслав відповідачу проект договору поставки природного газу в обсязі 1 544 070 386, 00 м. куб., видобутого у 2006 році, за ціною 265, 65 грн. за 1 000 куб. м., а з урахуванням ПДВ та витрат на закачування та зберігання природного газу в підземних сховищах газу (ПСГ) – 360,18 грн. за 1000 куб.м.

Зазначений проект відповідач отримав 25 березня 2008 року, що підтверджується повідомленням про вручення цінного листа.

Відповідач відповідь на вказаний лист не надав, примірник підписаного договору або протокол розбіжностей до нього позивачеві не направив.

24 квітня 2008р. НАК „Нафтогаз України” звернулося до господарського суду з позовом про зобов’язання ВАТ „Укрнафта” укласти договір поставки природного газу, видобутого у 2006 році, відповідно до ст. 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутних фондах інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність, та/або уповноважені особи договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісячно здійснюють продаж всього природного газу (у тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку (видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами) для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за ціною, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики України для кожного суб'єкта господарювання. Ресурс природного газу, що використовується для потреб населення, формується та використовується у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов’язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ст. 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визначає порядок використання природного газу, видобутого відповідними суб’єктами господарювання саме у 2008 році.

Наданий позивачем проект договору поставки природного газу (п. 2.1., 3.3.) передбачає, що відповідач повинен передати позивачу природний газ в загальному обсязі 1 544 070 386 м. куб. в трьохденний термін з моменту укладання договору.

Обов’язок продажу природного газу, видобутого у 2006 році, був встановлений в ст. 4 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яка передбачала, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, а також господарські товариства, більш ніж 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутних фондах інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, здійснюють продаж природного газу власного видобутку для потреб населення (за винятком обсягів природного газу, що використовується газовидобувними підприємствами для забезпечення власних технологічних потреб, та обсягів природного газу, видобутих із родовищ Чорного та Азовського морів понад базовий рівень 2005 року) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” наділяє Кабінет Міністрів України повноваженнями по визначенню порядку формування та використання ресурсу природного газу для потреб населення.

Оскільки сам Закон України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визначає порядок використання природного газу, що видобувається у 2008 році, Кабінет Міністрів України є уповноваженим на встановлення порядку формування та використання ресурсу газу, видобутого у 2008 році. Такий висновок підтверджується нормами Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. № 1729. Відповідно до зазначеного Порядку потреби в газі усіх категорій споживачів підлягають забезпеченню з ресурсів газу згідно з балансом закупівлі та розподілу природного газу, що складається на кожний календарний рік Мінпаливенерго і Мінекономіки разом з НАК „Нафтогаз України” з урахуванням потреб у ньому національної економіки, бюджетних установ та організацій, населення, можливостей газотранспортної системи.

Таким чином, порядок використання природного газу, що видобувається відповідними суб’єктами господарювання протягом календарного року, визначається законами та прийнятими на їх підставі підзаконними актами, дія яких поширюється на правовідносини, що виникають протягом такого календарного року.

З наведених вище підстав колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції і доводами позивача про те, що обов’язок відповідача передати природний газ, видобутий у 2006 році, визначений п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. № 1729.

Згідно з ст. 320 ЦК України, ст. 134 ГК України умови використання власником свого майна можуть бути визначені виключно законами України.           Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Таким чином, враховуючи те, що Закон України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” не регулює порядок використання природного газу, видобутого у 2006 році, а постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. № 1729, затверджений нею Порядок забезпечення споживачів природним газом, а також розпорядження від 09.01.08 р. № 57-р є актами підзаконної дії, і не можуть бути підставою для зобов’язання відповідача укласти з відповідачем договір поставки природного газу, видобутого у 2006 році.

З огляду на відсутність підстав для зобов’язання відповідача укласти з позивачем договір поставки природного газу, видобутого у 2006 році, висновок суду про те, що ціна на такий газ у договорі підлягає затвердженню Національною комісією регулювання електроенергетики України на підставі п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.01р. № 1729 не відповідає нормам матеріального права.

Доводи позивача про те, що ціна на природний газ у договорі поставки природного газу підлягає визначенню відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.01.08р. № 58-р, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаним розпорядженням Кабінет Міністрів України тільки погодився з пропозицією НАК „Нафтогаз України” щодо закупівлі у ВАТ „Укрнафта” природного газу в обсязі 3,46 млрд. куб. метрів, видобутого у 2006 - 2007 роках, у тому числі в результаті спільної діяльності, за закупівельною ціною 265,65 гривні за 1000 куб. метрів без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування, розподіл, постачання, цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ та витрат на його закачування і зберігання в підземних сховищах. Вказане розпорядження не містить зобов’язання відповідача укласти з позивачем договір на поставку газу, видобутого у 2006році, а тому суд першої інстанції надав вірну правову оцінку положенням вказаного розпорядження, зазначивши, що зазначене розпорядження не є нормативним актом і стосується лише погодження дій позивача.

Доводи апеляційної скарги НАК „Нафтогаз України” про те, що розпорядженням від 09.01.08р. № 58-р Кабінет Міністрів України визначив ціну продажу ВАТ „Укрнафта” природного газу в межах повноважень, наданих йому ст. 4 Закону України „Про ціни і ціноутворення”, є помилковими, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 191 ГК України державне регулювання цін здійснюється визначеними методами, серед яких погодження ціни, визначеної суб’єктами господарювання, як спосіб державного регулювання відсутнє.

Позивачем не доведено і не надано обґрунтування щодо підстав визначення ціни на природний газ, видобутий ВАТ „Укрнафта” у 2006 році, в розмірі 360, 18 грн. за 1 тис. м. куб.

Відповідно до ст.190 Господарського кодексу України, ст.7 Закону України „Про ціни і ціноутворення” на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів, в державі встановлюються вільні ціни. Таким чином, оскільки ціна на природний газ, видобутий ВАТ „Укрнафта” у 2006 році, не регулюється державою, вона є вільною і може бути визначена лише за взаємною згодою сторін у договорі. Матеріалами справи підтверджується, що згоди на продаж природного газу за ціною 360, 18 грн. за 1 тис. м. куб. ВАТ „Укрнафта” позивачу не надавало.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність сторонами перебування у власності ВАТ „Укрнафта” газу, видобутого ВАТ „Укрнафта” у 2006 році в кількості 1 544 070 386 м. куб. Право власності відповідача на спірний обсяг природного газу НАК „Нафтогаз України”, ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України” не оспорюють, наданими представниками сторін в судовому засіданні поясненнями та наявними у справі копіями актів приймання-передачі газу № 19(03/2) від 31.01.06р., № 47(03/2) від 30.11.06р., № 269 (01) від 31.10.06р., № 220 (01) від 30.09.06 р., № 171 (01) від 31.08.06р., № 163 (01) від 31.07.06р., № 124 (01) від 07.06.06р., № 14(01) від 30.06.06р., № 3 (01) від 30.04.06р., № 30 (03/2) від 28.02.06р., № 19(03/2) від 31.01.06р. підтверджується, що ВАТ „Укрнафта”, передало на зберігання до підземних сховищ газу ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України”, видобутий у 2006 році природний газ, що належить відповідачу на праві власності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів прийшла до висновку, що на теперішній час відсутня можливість встановити факт, що видобутий відповідачем у 2006р. та переданий на зберігання природний газ в кількості 1 544 070 386 м. куб., продовжує перебувати у підземних сховищах газу. Можливостей встановити на підставі належних та допустимих засобів доказування місце перебування газу, немає.

Крім того, колегії суддів вважає за необхідне відзначити, що предметом позовних вимог НАК „Нафтогаз України” також є вимога про покладення на ВАТ „Укрнафта” обов’язку передати природний газ в кількості 1 544 070 386 м. куб., видобутий у 2006 році.

Відповідно до ст. 1 ГПК України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Оскільки на дату звернення позивача до суду першої інстанції у позивача було відсутнє право вимагати передачі газу, у зв’язку з цим таке право не могло бути порушене відповідачем, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд першої інстанції повинен був відмовити позивачу також з цих підстав.

За наведених вище обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог НАК „Нафтогаз України” до ВАТ „Укрнафта” про зобов’язання укласти договір поставки та передати природний газ в кількості 1 544 070 386 м. куб., видобутий у 2006 році.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності відмовити в позові, однак вважає за необхідне внести зміни до мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу НАК „Нафтогаз України” на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.08р. у справі № 29/194 залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу ВАТ „Укрнафта” на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.08р. у справі № 29/194 задовольнити.

Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.08р. у справі №29/194, виклавши її в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

3. Стягнути з НАК „Нафтогаз України” на користь ВАТ „Укрнафта” державне мито за подання апеляційної скарги в розмірі 12792,50 грн..

Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови.

4. Матеріали справи № 29/194 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

09.07.08 (відправлено)