ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.08 р.                     Справа № 7/270а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області           Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” м. Маріуполь

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Маріуполі

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача:

1.Державне управління екології та природних ресурсів в Донецькій області м. Донецьк

2. Державна екологічна інспекція Азовського моря, м. Маріуполь

про визнання недійсними та такими, що не підлягають виконанню податкових повідомлень-рішень від 08.08.2006 року № 000110234/0 та від 05.09.2006року № 000110234/1

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат „Азовсталь” м. Маріуполь, звернувся до господарського суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Маріуполі про визнання недійсними та такими, що не підлягають виконанню податкових повідомлень-рішень від 08.08.2006 року № 000110234/0 та від 05.09.2006року № 000110234/1.

Ухвалою суду від "15" вересня 2006 року було відкрито провадження у адміністративній справі № 7/270а.

Ухвалою по справі від 19.10.2006 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: Державне управління екології та природних ресурсів в Донецькій області та Державну екологічну інспекцію Азовського моря.

Ухвалою суду від 20.11.2006р. закінчено підготовче провадження в адміністративній справі № 7/270а.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що діючим законодавством, зокрема, п.п. 4, 8 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища та стягнення цього збору № 303, п. 6.4. Інструкції „Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища”, не передбачено обов’язок суб’єкта господарювання – платника збору за забруднення навколишнього природного середовища здійснювати розрахунок та сплату збору виключно за видами відходів, у зв’язку з чим розрахунок та сплата збору були здійснені позивачем саме у відповідності до положень діючого законодавства за класами відходів, та, таким чином, у перевірений період позивачем було вірно визначено зобов’язання зі збору за розміщення відходів, та не мало місце заниження суми збору в розмірі 678303,26 грн.

Позивач наполягає на безпідставності тверджень відповідача про неотримання позивачем у перевірений період лімітів за деякими видами відходів 3 та 4 класу небезпеки, що спричинило понадлімітне розміщення відходів, оскільки позивачем не було допущено перевищення лімітів за жодним класом небезпеки відходів, зокрема, не було перевищено ліміт по IV та ІІІ класу небезпеки, з урахуванням усіх тих видів відходів, що не передбачені у затвердженому ліміті для IV та ІІІ класу. Позивач вважає, що, оскільки ним не було допущено порушення пункту 2 Порядку розроблення, затвердження та перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, за обліком відходів по класам небезпеки, вказівка на перевищення ліміту розміщення відходів за кожним видом, на загальну суму 678303,26 грн., є безпідставною та нормативно необґрунтованою.

Позивач стверджує, що, оскільки ним не було допущено порушення порядку вирахування збору, збір сплачений у повній сумі та не мало місце заниження суми основного зобов’язання, підстави для застосування штрафних санкцій в сумі 143057,83 грн. по п. 17.1.3. ст. 17 Закону № 2181 відсутні.

Відповідач, згідно із запереченнями на позовну заяву (вих. № 19199/10/10-013 від 18.10.2006 року) позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що, як встановлено під час перевірки, у позивача відсутні дозволи на розміщення відходів ІІІ та ІV класів небезпеки, тобто і ліміти на ці відходи не погоджувались органами Мінекоресурсів на місцях, як це передбачено п. 16 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів. З огляду на п. 2 цього Порядку відповідач вважає, що єдиною підставою для розміщення відходів є наявність лімітів на їх розміщення, а для отримання лімітів - наявність дозволів, тобто, як зазначає відповідач, понадлімітне розміщення це не розміщення відходів в межах видів або класів, на які отримані ліміти, а розміщення в межах дозволів та, у зв’язку з тим, що у позивача відсутні дозволи на розміщення відходів і він їх розмістив без отримання відповідних дозволів, таке розміщення є понадлімітним.

Відповідач стверджує, що у разі наявності ліміту на утворення відходів повинен бути і ліміт на розміщення відходів та, у зв’язку з тим, що ліміт на утворення відходів розраховується на підставі нормативів утворення для кожного виду відходів за класами їх небезпеки, то й ліміт на розміщення відходів повинен розраховуватися для кожного виду відходів за класами їх небезпеки.

Ухвалою суду від 10.05.2007р. провадження у адміністративній справі № 7/270а зупинено до прийняття Вищим адміністративним судом України рішення по касаційній скарзі у справі № 2/253а.

Ухвалою по справі від 15.05.2008 року провадження у справі поновлено.

Третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Державною екологічною інспекцією Азовського моря, пояснено, що за результатами виїзної планової перевірки ВАТ „МК „Азовсталь” в липні 2006р. було складено відповідну довідку, в якій, зокрема, було вказано про понадлімітне розміщення в шламонакопичувачі відходів 4 класу небезпеки: шламу очистки колошникового газу від виплавки чавуну (при дозволі на розміщення 0 т на рік в 2005р. розміщено 126 551, 496 т) та шламу від виплавки сталі конвертерної (при дозволі на розміщення 0 т на рік в 2005р. розміщено 2988т). Порушення, вказані в довідці, відображені в складеному відповідачем Акті № 39/23/00191158 від 27.07.2006 року.

З огляду на п. 4 ”Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів”, п. 18 Порядку „У разі утворення відходів, що перевищують обсяги затверджених лімітів, власник відходів повинен одержати на них окремий дозвіл”. Таким чином, Державна екологічна інспекція Азовського моря вважає розміщення в шламонакопичувачі відходів шламу очистки колошникового газу від виплавки чавуну та шламу від виплавки сталі конвертерної понадлімітним.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача, Державне управління екології та природних ресурсів в Донецькій області, про дату та час судового засідання була належним чином повідомлена, проте у судове засідання не з’явилася, письмових пояснень щодо суті спору не надала

У судовому засіданні відповідачем заявлялось усне клопотання про відкладення розгляду спору у зв’язку з відсутністю третіх осіб та обов’язковою їх присутністю, яке було вмотивовано необхідністю отримання від третіх осіб пояснень щодо надання дозволів та встановлення лімітів на розміщення відходів за видами відходів визначеними у акті перевірки. За результатами розгляду клопотання судом було з’ясовано, що такі дозволи та ліміти не видавались та не встановлювались, що визнано як позивачем та відповідачем, спір між сторонами в цій частині відсутній, тому відсутня необхідність отримання пояснень з цього приводу у третіх осіб, що обумовило відмову у задоволенні клопотання відповідача.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: акт перевірки від 27.07.2006 року № 39/23/00191158, розрахунок заниження збору за забруднення навколишнього природного середовища, податкові повідомлення-рішення № 000110234/0 від 08.08.2006р. та № 000110234/1 від 05.09.2006р., дозволи на розміщення відходів, ліміти на утворення та розміщення відходів, перелік та кількість дозволених до розміщення відходів, скарга, рішення про результати розгляду скарги, протокол від 11.07.2006 року, наказ від 04.02.2006 року № 45, листи, постанова господарського суду Донецької області від 12.01.2006 року по справі № 2/253а, ухвала Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2006 року по справі № 2/253а, ухвала Вищого адміністративного суду України від 17.01.2008 року.

Розглянувши матеріали справи та додатково надані сторонами документи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив:

Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” м. Маріуполь є юридичною особою, зареєстроване виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 1 жовтня 1996 року, включене до ЄДРПОУ за номером 00191158, перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у м. Маріуполі.

З 07 червня 2006 року по 06 липня 2006 року працівниками Державної податкової інспекції у м. Маріуполі було проведено виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 року по 31.03.2006 року, висновки якої викладені в акті від 27.07.2006 року № 39/23/00191158 (надалі - акт перевірки).

Зазначеним актом перевірки встановлено, що в порушення п. 4, п. 8 „Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягування цього збору” (далі - Порядок) та п.п. 5.4, 5.5 пункту 5 Інструкції „Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища” (далі - Інструкція) позивачем в розрахунках суми збору, який справляється за розміщення відходів, не враховано понадлімітне розміщення окремих видів відходів за 2005 та І квартал 2006 року.

Перевіркою встановлено, що на порушення п. 8 Порядку, п.п. 5.4., п. 5, п.п. 6.4. пункту 6 Інструкції, розрахунки суми збору за розміщення відходів за 2005 рік та 1 квартал 2006 року виконані підприємством з урахуванням обсягів відходів тільки по класам небезпеки. Підприємством в розрахунок суми збору за 2005 рік, із загальних обсягів відходів по класам небезпеки не виділені обсяги відходів, по яким встановлено понадлімітне розміщення. Так, у 2005 році встановлено понадлімітне розміщення, а саме: відпрацьовані текстолітові вкладиші – 0,191т., просипані сипучі матеріали – 5543,12т., відходи, утворені при експлуатації транспортних засобів та перевозах – 957,3т. Заниження збору за понадлімітне розміщення відходів за 2005 рік склала 75963,58 грн.

Також, перевіркою встановлено, що в порушення п.4, п.8 Порядку та п.п. 5.5 пункту 5 Інструкції позивачем по окремим видам відходів взагалі не отримані ліміти на розміщення відходів. Так, у 2005 році не одержаний ліміт на розміщення відходів ІІІ класу небезпеки, а саме: відходи цеоліту силікагелю у обсязі 0,12т., ІV класу небезпеки – шламу від нейтралізації 0,4т., у 1 кварталі 2006 року на відходи ІІІ класу небезпеки – відходи гумовотехнічних виробів 119,045т., продуктів очищення піднасадочного простору мартенівських печей 672т., на відходи ІV класу небезпеки: пил колошниковий 20407,933т., суміш перлітографітова відпрацьована – 82т., відходи експлуатації транспортних засобів і перевезення – 966,8т., тирса, стружка, відходи деревини – 64,303т., матеріали ізоляційні відпрацьовані – 0,434т., азбест відпрацьований – 0,218т., пил від обробки текстоліту – 0,5т. Заниження збору за понадлімітне розміщення відходів (відсутність лімітів) за 2005 рік складає 8,17 грн. і за 1 квартал 2006 року складає 602331,51 грн. Всього – 602339,68 грн.

Загальна сума заниження збору за понадлімітне розміщення відходів складає 678303,26 грн., у тому числі: за 2005 рік – 75971,75 грн., за І квартал 2006 року – 602331,51 грн.

На підставі висновків акту перевірки, згідно з підпунктом “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відповідачем 08 серпня 2006 року прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № 000110234/0, яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем: інші збори за забруднення навколишнього природного середовища до фонду охорони навколишнього природного середовища на загальну суму 821361,09, в тому числі за основним платежем 678303,26, за штрафними (фінансовими) санкціями 143057,83 грн.

За результатами адміністративного оскарження, згідно з підпунктом “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, відповідачем 05 вересня 2006 року прийняте спірне податкове повідомлення-рішення № 000110234/1, яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем: інші збори за забруднення навколишнього природного середовища до фонду охорони навколишнього природного середовища на загальну суму 821361,09, в тому числі за основним платежем 678303,26, за штрафними (фінансовими) санкціями 143057,83 грн.

Правовою підставою прийняття спірних податкових повідомлень-рішень визначені норми п.4, п.8 „Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягування цього збору” від 01.03.1999 року № 303 та п.п. 5.4, 5.5 пункту 5, п.п. 6.4. п. 6 Інструкції „Про порядок обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища”, саме порушення зазначених норм визначене актом перевірки (том 1 арк. справи 126).

Підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 08.08.2006 року № 000110234/0 та від 05.09.2006року № 000110234/1 визначені норми підпункту 17.1.3 та 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Проблемою даного спору є встановлення податковим органом при здійсненні перевірки позивача за період з з 01.01.2005 року по 31.03.2006 року понадлімітного та безлімітного розміщення відходів позивачем протягом 2005 року та І кварталу 2006 року. Розбіжності між сторонами полягають у тому, що позивач з посиланням на норми Порядку та Інструкції вважає, що ліміт на розміщення відходів визначається йому в межах певного класу і понадлімітне або безлімітне розміщення слід обчислювати, виходячи з певного класу. Податковий орган вважає, що при обчисленні понадлімітного або безлімітного розміщення слід виходити з певного виду відходів, а не тільки з класу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1218 від 3 серпня 1998 року “Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, яка прийнята відповідно до приписів статті 31 Закону України “Про відходи” № 187/98 від 5 березня 1998 року (з наступними змінами), ліміт на розміщення відходів – це обсяг відходів (окремо для кожного класу небезпеки), на який у власника відходів є дозвіл на їх розміщення, виданий органами Мінекоресурсів на місцях. Понадлімітне розміщення відходів відповідно до наведеної постанови, виявлений у власника обсяг відходів, на які у нього немає дозволу на розміщення і які підлягають обов’язковому розміщенню за окремими дозволом органів Мінекоресурсів на місцях.

Відповідно до пункту 4 зазначеної Постанови ліміт на утворення відходів розраховується на підставі нормативів утворення для кожного виду відходів за класами їх небезпеки і має дорівнювати сумарному обсягу відходів, розміщених на своїй території та переданих іншому власнику.

Встановлення нормативу збору відповідно до класу небезпеки відходів, передбачено також пунктом 3 Порядку.

Аналіз норм зазначених постанов доводить те, що ліміт на утворення відходів розраховується для кожного виду відходів за класами їх небезпеки, але понадлімітне розміщення відходів, пов’язане з кожним класом небезпеки. Саме за понадлімітне розміщення відходів, передбачений п’ятикратний розмір збору відповідно до пункту 8 Порядку та підпункту 5.4 пункту 5 Інструкції.

Таким чином, незважаючи на відсутність у позивача дозволів та лімітів на розміщення відходів таких видів, як відходи цеоліту силікагелю, шламу від нейтралізації, відходи гумовотехнічних виробів, продуктів очищення піднасадочного простору мартенівських печей, відходи пилу колошникового, суміші перлітографітової, відходи експлуатації транспортних засобів і перевезення, відходи деревини, відходи ізоляційних матеріалів, відходи азбесту, відходи пил від обробки текстоліту, розрахунок збору повинен проводитись виключно в межах встановлених лімітів та дозволів за класами відходів.

Саме перевищення лімітів в межах класу може бути підставою для висновків про понадлімітне розміщення відходів та тягнути за собою перерахунок та донарахування суми збору. Перевищення лімітів в межах класу в ході перевірки позивачем не досліджувалось, а висновки про заниження сум збору зроблені виключно на підставі відсутності лімітів за видами відходів, що не узгоджується з дослідженими судом нормами законодавства.

Враховуючи наведене, позивач відповідно до приписів підпункту 4.2.3 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” довів помилковість висновків податкового органу, натомість відповідач правомірність прийнятого ним рішення відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів.

Враховуючи наведене, спірні податкові повідомлення-рішення є недійсними.

Безпідставність визначення суми податкового зобов’язання за платежем: збір за забруднення навколишнього природного середовища до фонду охорони навколишнього природного середовища обумовлює безпідставність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Оскільки спірні податкові повідомлення-рішення є недійсними, вони є такими, що не підлягають виконанню.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктами 6,7 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Металургійний комбінат „Азовсталь” до Державної податкової інспекції у м. Маріуполі про визнання недійсними та такими, що не підлягають виконанню податкових повідомлень-рішень від 08.08.2006 року № 000110234/0 та від 05.09.2006року № 000110234/1 – задовольнити.

Визнати повністю недійсним та таким, що не підлягає виконанню податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Маріуполі від 08.08.2006 року № 000110234/0.

Визнати повністю недійсним та таким, що не підлягає виконанню податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Маріуполі від 05.09.2006 року № 000110234/1

Присудити Відкритому акціонерному товариству „Металургійний комбінат „Азовсталь” з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Гончаров С.А.

В судовому засіданні оголошено

вступну та резолютивну частину постанови.

Постанову складено в повному обсязі 6 червня 2008р.

Надруковано 5 прим.

Позивачу – 1прим.

Відповідачу – 1 прим.

Третім особам – 2 прим.

У справу – 1 прим.