ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2008 р.

10:30

Справа № 7/155/06

м. Миколаїв

Суд в складі:

Судді Моргуленко Т.Є., при секретарі судового засідання Соловйовій К.М., розглянувши справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва, м.Миколаїв, вул.Артилерійська, 19

до відповідача Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Центральному районі м.Миколаєва, м.Миколаїв, вул.Чигрина,3.

про зобов’язання включити в акт щомісячної звірки осіб, які отримали трудове каліцтво у країнах СНД: Євсеєва О.М., Чистякова В.І., Стукова О.І. за період з 01.03.05р.

за участю представників:

від позивача: Галинтовська О.О., довіреність №17888 від 24.11.06р.

від відповідача: Сало П.І., довіреність №1 від 08.01.08р.

Представник відповідача з`явився в судове засідання, надав письмовий відзив, в якому позов заперечив, просить відмовити позивачеві у позові, посилаючись на те, що з боку Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва доказів на підтвердження правомірності відшкодування відділенням заявлених сум не надано, тому у відділення немає законних підстав для включення до акту та відшкодування суми по зазначеним у позовній заяві громадянам.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, - суд

в с т а н о в и в:

Позивачем призначені пенсії по трудовому каліцтву при зверненні до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва про взяття на облік у зв’язку з постійним місцем проживання на території України громадянам: Євсеєву О.М., Чистякову В.І., Стукову О.І.

Місце настання нещасного випадку у Євсеєва О.М. є м. Баку, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві №4 від 17.09.1979р. та витягом з акта ВТЕК № 003311, у Чистякова В.І. – м. Петропавловськ-Камчатський, що підтверджується актом №1 від 03.01.1991р. та витягом з акту освідчення у ВТЕК №099268 від 27.08.91р., у Стукова О.І. – м. Щелково, що підтверджується актом №2 від 30.07.1984р. та витягом з акту МСЕК №120072 від 16.10.1997р., на підставі яких цим громадян були оформлені пенсії на території країн СНД.

В обґрунтування законності своїх вимог позивач посилається на ст. 21, 28 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, згідно яких виплата пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 01.04.2001р. повинна проводитись за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності з пунктом 5 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який затверджено сумісною постановою обох Фондів 04.03.2003 року № 5-4/4 (Далі - Порядок) позивач і відповідач кожного місяця до 10 числа складають акти щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання громадянам, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, разом із списками осіб, яким виплачені ці пенсії.

Відповідач відмовився включити в щомісячні акти звірки суми пенсій, виплачених зазначеним вище громадянам.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про зобов’язання відповідача прийняти до заліку та включити в акт щомісячної звірки суму витрат виплаченої пенсії по інвалідності у зв’язку з нещасним випадком на виробництві.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами підпунктів «г»та «д»пункту 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»на відповідача покладено обов’язок з виплати пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 статті 24 вказаного закону на відповідача покладено обов’язок співпрацювати з іншими фондами соціального страхування у фінансуванні заходів, пов’язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондами виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Пункт 2 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»передбачає обов’язок відповідача сплачувати страхові виплати та надавати соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (члені їх сімей на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено у судовому порядку.)

Потерпілі, документи яких не передані відповідачу, продовжують отримувати належні виплати від свого роботодавця, Пенсійного фонду України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються відповідачем в рахунок його страхових внесків, а між страховиками з інших видів страхування і відповідачем в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Механізм відшкодування відповідачем позивачу витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, який затверджено сумісною постановою обох Фондів 04.03.2003 року № 5-4/4.

Як зазначено в п. 2 цього Порядку він визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України «Про загальнообов’язкове держане соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі потерпілим особам , право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов’язаних з виконанням ними трудових обов’язків.

На підставі вказаного Порядку позивач і відповідач зобов’язані до 10 числа щомісячно проводити звірки витрат виплачених пенсій на підставі списку осіб, яким виплачено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, складати акт щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності … До 15 числа місяця наступного за звітним акт подається відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в АРК, областях, міста Києва та Севастополя (п. 5 Порядку), які узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування відповідних витрат.

Зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідних коштів Пенсійному Фонду України до 25 числа наступного за звітним.

Вказаним вище громадянам позивачем виплачено 2384,97 грн.

В порушення Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання відповідач відмовився включити в акти звірки суми пенсій виплачених вказаним вище пенсіонерам, внаслідок чого відшкодування виплачених пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві не здійснено.

Припис ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»визначає, що особи право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов’язаного з виконанням ним трудових обов’язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно цього Закону. Будь яких обмежень дана норма закону не містить.

У відповідності зі ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди здійснюється законодавством держави, на території якої вони проживають. Статті 3, 5 Угоди визначають, що взаємні розрахунки між державами не проводяться, Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян.

Суд також вважає безпідставним посилання відповідача на Угоду про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням або іншим ушкодженням здоров’я, які пов’язані з виконанням ними трудових обов’язків, яка була укладена 09.09.1994 року, оскільки дана угода регулює правовідносини, що склалися після її підписання. В даній справі йдеться про відшкодування витрат по виплаченим пенсіям, які були призначені у відповідності з законодавством колишнього СРСР. Крім того, слід зазначити, що вказана Угода була укладена до створення відповідних фондів соціального страхування як в Україні так і в країнах Співдружності, Діюче на той час законодавство до 01.01.2001 року по іншому регулювало правовідносини щодо відшкодування шкоди потерпілій особі у зв’язку з трудовим каліцтвом і професійним захворювання, а саме на час укладання Угоди саме юридичні особи у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров’я зобов’язані були відшкодовувати потерпілому втрачений заробіток ,витрати на лікування, додаткове харчування, протезування, тощо, а також у регресному порядку відшкодовувати органам соціального забезпечення суми виплачених пенсій по інвалідності у зв’язку у трудовим каліцтвом чи професійним захворюванням. Тому в статті 1 Угоди… від 09.09.94 року і зазначено, що вона поширюється на підприємства, установи і організації.

Таким чином суд приходить до висновку, що страховиком який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, а в разі виплати такої органами Пенсійного фонду України –відшкодувати останньому витрати, є фонд соціального страхування від нещасних випадків. При цьому обраний у цій справі спосіб захисту (відновлення) порушеного права суд вважає таким, що не відповідає змісту прав Управління щодо відшкодування понесених ним витрат.

Порядок не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а саме вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції, а не шляхом пред’явлення вимог про підписання актів звірки.

Отже, позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України про зобов’язання Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийняти до заліку та включити в акт щомісячної звірки суму витрат виплаченої пенсії по інвалідності у зв’язку з нещасним випадком на виробництві та суму витрат виплаченої пенсії у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права визначеного законом, а тому правові підстави для задоволення такого позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 98, 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

Постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Т.Є.Моргуленко