ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.08
Справа № 17/85

За
позовною заявою ВАТ
“Львівська автобаза № 1”, м. Львів

до
відповідача: СПД-ФО
ОСОБА_1, м. Львів

про
стягнення 2 103,56
грн

Суддя  У.І.Ділай

Представники :

Від позивача ОСОБА_2. -адвокат (Довіреність б/н
від 17.03.2008р.)

Від відповідача: не з'явився

Представнику
позивача роз'яснено права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.
Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть
спору:

Розглядається
справа за позовом ВАТ “Львівська автобаза № 1”, м. Львів до СПД-ФО ОСОБА_1, м.
Львів про стягнення 2 103,56 грн.

Ухвалою
Господарського суду Львівської області від 21.03.2008р. порушено провадження у
справі та призначено до розгляду на 22.04.2008р.

Представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач
явку представника в судове засідання не забезпечив. На адресу суду, у зв'язку
із закінченням терміну зберігання, повернувся конверт з Ухвалою суду від
21.03.2008р., направлений на вказану у позовній заяві та Довідці про включення
до ЄДРЮО та ФОП адресу відповідача:АДРЕСА_1.

Спір
розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

В
процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

03.12.2007р.
між сторонами у справі укладено Договір № 392 про надання автопідприємством
послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався зокрема, надавати в
тимчасове користування територію для розміщення транспортних засобів
відповідача, а відповідач зобов'язувався здійснювати оплату наданих послуг.

Згідно
із п. 4.5. Договору розмір плати за надані послуги становить 300,00 грн. в
місяць.

Згідно
п. п. 4.8. Договору відповідач зобов'язався здійснювати оплату за надані
послуги на підставі виставленого рахунку, але не пізніше 5-го числа поточного
місяця. Проте, як зазначається у позовній заяві, відповідач взятих на себе
зобов'язань належно не виконав.

Станом
на 18.03.2008 року сума заборгованості за надані послуги становить                          1 200,00  грн.

Згідно
із п. 5.1. Договору, за несвоєчасне проведення розрахунку відповідач
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день
прострочення, але не більше 50 % суми боргу. Відповідно до здійсненого
позивачем розрахунку розмір пені становить 600,00 грн.

Окрім
того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано
відповідачу 93,60 грн. інфляційних та 9,96 грн. 3 % річних.

Таким
чином, заявлена до стягнення позивачем загальна сума боргу із врахуванням пені,
інфляційних втрат та 3 % річних становить 1 903,56 грн.

Суд
заслухавши пояснення представника позивача сторін, оглянувши та дослідивши
докази у справі та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Згідно
ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В
силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Ст.
625 ЦК України передбачає право кредитора звернутися до боржника, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, з вимогою сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Відповідно
до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до  ст. 599 ЦК України, зобов'язання  припиняється
виконанням,  проведеним  належним чином.

Згідно
із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідач
доводи позивача не спростував, докази належного виконання умов Договору  суду не подав.

За
таких обставин господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення 1 200,00 грн. основного боргу є підставними та документально обгрунтованими
і підтверджені наявними у справі матеріалами та не спростовані відповідачем, а
тому позов  в цій частині підлягає до
задоволення.

У
позовній заяві позивач просить суд стягнути з СПД-ФО ОСОБА_1. 600,00 грн. пені,
93,60 грн. інфляційних та 9,96 грн. 3 % річних. Однак, як вбачається із
долученого до матеріалів справи розрахунку, позивач нараховував штрафні санкції
на всю суму основного боргу -1 200,00 грн. за весь період простроченя.

Відповідно
до умов Договору, вартість послуг становить 300,00 грн. в місяць, які
відповідач повинен був оплачувати на підставі виставленого рахунку до 5-го
числа поточного місяця. Таким чином нарахування штрафних санкцій належить
здійснювати відповідно до настання терміну виконання зобов'язання за кожним
виставленим рахунком.

Згідно
із проведеним судом розрахунком до стягнення підлягає 343,50 грн.
пені,               93,60 грн.
інфляційних та 5,65 грн. 3 % річних.

Позовні
вимоги в частині стягнення 260,81 грн. штрафних санкцій до задоволення
не підлягають.

У  відповідності
з п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України
та ст. 33 ГПК України  кожна  сторона
повинна  довести  ті
обставини,   на   які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові
витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Окрім
того, на відповідача покладається відшкодування витрат позивача на оплату
юридичних послуг в розмірі 200,00 грн., доказом сплати яких є Платіжне
доручення № 2959 від 17.03.2008р.

Враховуючи
наведене  та керуючись  ст.ст. 509, 526, 610, 625 ЦК України,
ст.ст.193, 202, 216 ГК України, ст.ст.4-3, 33, 43 , 49, 75,  82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути  з
СПД-ФО ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. П/р № НОМЕР_1в “Ощадбанк” м. Миколаїв, МФО
385190, ідентифікаційний № НОМЕР_2) на користь ВАТ “Львівська автобаза №
1” (79035, м.Львів, вул.Пасічна, 127. Р/р № 6300 в АКІБ «УкрСиббанк»,
МФО 351005, ) 1 200,00 грн. боргу, 343,50 грн. пені, 93,60
грн. інфляційних та 5,65 грн. 3 % річних, всього -1 642,75 грн.; 200,00 грн.
витрат на оплату юридичних послуг;  88,02 грн. державного мита та 101,83
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 206,81 грн.
штрафних санкцій у позові відмовити.

4. Наказ видати  згідно ст.116 ГПК України.

Суддя