ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2008

Справа №2-8/5680-2008

За позовом – державного підприємства «Санаторій «Гурзуфський», смт Гурзуф,

м. Ялта

До відповідача – Гурзуфської селищної ради АР Крим, смт Гурзуф, м. Ялта

Треті особи: 1) Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради, смт Гурзуф, м. Ялта

2) Верховна Рада України, м. Київ

3) ДП Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі»,

м. Київ

Про визнання недійсним та відміну рішення.

Військова прокуратура Севастопольського гарнізону, м. Севастополь

Головуючий суддя Чумаченко С.А.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Борисенко Є.А., пред-к за дов..

Від відповідача – Бородко І.А., пред-к за дов..

Від третіх осіб: 1) не з’явився

2) Івашин А.І., пред-к за дов..

Від прокурора – Горицан Р.М..

Сутність спору: позивач, державне підприємство «Санаторій «Гурзуфський» звернувся до Господарського Суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до відповідача, Гурзуфської селищної ради, просить визнати недійсними та відмінити рішення Гурзуфської селищної ради від 25.11.2005 року №66 «Про розгляд протесту №5683 від 23.22.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» та рішення Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради від 16.02.2006 року №46 «Про оформлення права власності на будівлю їдальні ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» по вул. Санаторній, 14-а у смт Гурзуф за державою у особі ВР України та видачі свідоцтва на право власності».

Суду представлена заява військової прокуратури Севастопольського гарнізону з проханням допустити до участі по справі військову прокуратуру Севастопольського гарнізону.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського Процесуального Кодексу України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор військової прокуратури Севастопольського гарнізону представив пояснення по справі відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Справа слуханням відкладалась, в судовому засіданні оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського Процесуального Кодексу України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

25.11.2005 року Рішенням №66, 56-ї сесії 4-го скликання Гурзуфської селищної ради «Про розгляд протесту №5683 віл 23.11.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» вирішено задовольнити протест військового прокурора Севастопольського гарнізону, підполковника юстиції М.Я. Звейко №5683 від 23.11.2005 року, на рішення Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради №56 від 26.02.2004 року. Скасувати Рішення Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради №56 від 26.02.2004 року» про оформлення права власності на столову, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а, в смт Гурзуф, за Верховною Радою України», як таке, що протиречить вимогам діючого законодавства в Україні.

16.02.2006 року Рішенням №45 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради «Про оформлення права власності на будівлю столової ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» по вул. Санаторна, 14а в смт Гурзуф за державою в особі Верховної Ради України та видачі свідоцтва про право власності» вирішено оформити право власності на будівлю столової, загальною площею 1775,8кв.м., розташованої за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, вул. Санаторна, 14а за державою в особі Верховної Ради України, в повному господарському віданні Державного підприємства Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі» та видати свідоцтво про право власності.

Позивач вважає, що прийняття даних рішень здійснено з порушенням Законів України та прав і законних інтересів державного підприємства «Санаторій «Гурзуфський».

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами.

Так, при обґрунтуванні позовних вимог, позивач посилається на те, що 15.04.2003 року Розпорядженням №192 Керівника Державного Управління Справами «Про створення Державного підприємства «Санаторій «Гурзуфський» вирішено створити Державне підприємство «Санаторій «Гурзуфський», та передати відповідне державне майно в оперативне управління, крім того посилаючись також на передачу Державному підприємству «Санаторій «Гурзуфський» в оперативне управління столової, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а, в смт Гурзуф згідно затвердженого ліквідаційного акту розформування Центрального військового санаторію – Гурзуфської філії центру (територіального курортології і реабілітації «Крим», Міністерства оборони України складеного і затвердженого 04.11.2003 року, у зв’язку з чим, 26.02.2004 року Рішенням №56 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради вирішено оформити право власності на їдальню, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а в смт Гурзуф за Верховною Радою України, на підставі чого видано Свідоцтво на право власності на нерухоме майно держави в особі Верховної Ради України на їдальню загальною площею 1775,8кв.м., Державного підприємства «Снаторій Гурзуфський».

Проте суд вважає за необхідне зазначити наступне.

По-перше, в даному випадку, спір щодо визнання недійсним Рішення №66, 56-ї сесії 4-го скликання Гурзуфської селищної ради «Про розгляд протесту №5683 від 23.11.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» від 25.11.2005 року, вирішується не про визнання права власності на столову, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а, в смт Гурзуф, а про правомірність прийняття Гурзуфською селищною радою Рішення №66, 56-ї сесії 4-го скликання «Про розгляд протесту №5683 від 23.11.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» від 25.11.2005 року.

Встановлено, що 26.02.2004 року Рішенням №56 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради вирішено оформити право власності на їдальню, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а в смт Гурзуф за Верховною Радою України.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2004 року, їдальня загальною площею 1775,8кв.м., Державного підприємства «Санаторій «Гурзуфський», за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул. Санаторна,

(вул. Нагірна), буд. 14-а, зареєстрована за Державою в особі Верховної Ради України.

23.11.2005 року Військовою прокуратурою Севастопольського гарнізону на Рішенням №56 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної накладений Протест, згідно до якого вимагається Рішення Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради від 26.02.2004 року за №56 в частині здійснення оформлення права власності на їдальню, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а, в смт Гурзуф, за Верховною Радою України скасувати, як таке, що суперечить вимогам Закону.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», прокурор або його заступник вправі у межах своєї компетенції опротестувати акти держаних чи інших органів, підприємств, установ, організацій, громадських об’єднань.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Таким чином, Гурзуфська селищна рада, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями щодо скасування Рішень Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради.

Що стосується правомірності прийняття Рішення №45 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради «Про оформлення права власності на будівлю столової ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» по вул. Санаторна, 14а в смт Гурзуф за державою в особі Верховної Ради України та видачі свідоцтва про право власності» від 16.02.2006 року, та по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

08.07.1996 року на підставі Наказу №188 «Про заходи щодо забезпечення умов діяльності підприємств та організацій військової торгівлі у Збройних Силах України» Міністерства оборони України, за актом приймання – передачі, Гурзуфський військовий санаторій і КЕЧ Ялтинського району передали, а Управління військової торгівлі прийняло об’єкти Гурзуфського військового санаторію, у тому числі і будівлю комунальної їдальні, за генеральним планом №32 військового містечка №30.

Згідно довідки №2/117 від 15.05.2008 року Державного підприємства Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі», на балансі ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» станом на 05.03.2008 року розділ Необоротні активи» у строкі 030 «Основні кошти: залишкова вартість 1млн.500тис.грн.», а також у розділі 1 «Власний капітал» у строкі 300 «Статутний фонд» числиться будівля столової по вул. Санаторній, 14а, в смт Гурзуф.

Так, відповідно до преамбули Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі», Державне підприємство Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі, засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству оборони України, є правонаступником організації «Кримське управління військової торгівлі» та державних підприємств Міністерства оборони України.

Отже, судом встановлено, що спірне майно, столова, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а, в смт Гурзуф, передано ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі», та знаходиться на його балансі.

Між тим, 26.02.2004 року Рішенням №56 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради вирішено оформити право власності на їдальню, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а в смт Гурзуф за Верховною Радою України.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.04.2004 року, їдальня загальною площею 1775,8кв.м., Державного підприємства «Санаторій «Гурзуфський», за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул. Санаторна,

(вул. Нагірна), буд. 14-а, зареєстрована за Державою в особі Верховної Ради України.

З огляду на те, що їдальня, загальною площею 1775,8кв.м., по вул. Санаторна, 14-а в смт Гурзуф, на час прийняття Рішення №56 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради від 26.02.2004 року, вже була передана організації «Кримське управління військової торгівлі», отже при прийнятті даного рішення порушувались права та законні інтереси організації «Кримське управління військової торгівлі».

Відповідно до п.7 Роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з судовим захистом спорів пов’язаних з судовим захистом права державної власності», у вирішенні спорів, пов'язаних з оцінкою правомірності передачі або продажу державного майна, арбітражним судам слід виходити з вимог законодавства, яке діяло на момент вчинення зазначених дій.

Судом встановлено, що 08.07.1996 року на підставі Наказу №188 «Про заходи щодо забезпечення умов діяльності підприємств та організацій військової торгівлі у Збройних Силах України» Міністерства оборони України, за актом приймання – передачі, Гурзуфський військовий санаторій і КЕЧ Ялтинського району передали, а Управління військової торгівлі прийняло об’єкти Гурзуфського військового санаторію, у тому числі і будівлю комунальної їдальні, за генеральним планом №32 військового містечка №30.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 56,57 Закону України «Про власність», жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником їх правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов’язки чи обмеження.

Отже, у відповідності до вищевикладеного, суд встановив наявність обґрунтованих та таких, що відповідають законодавству підстав для прийняття Рішення №66, 56-ї сесії 4-го скликання Гурзуфської селищної ради «Про розгляд протесту №5683 віл 23.11.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» від 25.11.2005 року та Рішення №45 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради «Про оформлення права власності на будівлю столової ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» по вул. Санаторна, 14а в смт Гурзуф за державою в особі Верховної Ради України та видачі свідоцтва про право власності» від 16.02.2006 року.

Відповідно до ч. 2 Роз’яснень Вищого господарського суду України за №02-5/35 від 26.01.2000 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

За таких обставин з огляду на відсутність порушень законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень, суд відмовляє у визнанні недійсними Рішення №66, 56-ї сесії 4-го скликання Гурзуфської селищної ради «Про розгляд протесту №5683 віл 23.11.2005 року Військового прокурора Севастопольського гарнізону» від 25.11.2005 року та Рішення №45 Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради «Про оформлення права власності на будівлю столової ДП МО України «Кримське управління військової торгівлі» по вул. Санаторна, 14а в смт Гурзуф за державою в особі Верховної Ради України та видачі свідоцтва про право власності» від 16.02.2006 року.

Отже, позивачем не виконанні вимоги п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та

ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, щодо обґрунтованості позовних вимог, при цьому суд враховує, що обов’язок щодо доказування обставин на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень покладається саме на зацікавлену сторону, в даному випадку позивача, в іншу чергу відповідач надав докази якими підтвердив обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

В судовому засіданні 27.08.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення підписано 01.09.2008 року.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.