КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2008                                                                                           № 32/170

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Теплюк В.С. (довіреність № 6 від 14.02.2008 р.);від відповідача - Нечипорчук Н.О. (довіреність № 042/1/7-1975 від 30.03.2007)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.04.2008

у справі № 32/170

за позовом                               Акціонерного товариства закритого типу "Метра Сервіс"

до                                                   Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про                                                  спонукання підписати договір

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу “Метра Сервіс” звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов’язання відповідача здійснити продаж нежилих приміщень загальною площею 563,30 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, № 33 літ. “А” позивачу, шляхом реєстрації заяви про приватизацію, укладення відповідного договору купівлі-продажу нежилих приміщень та складання акту фактичної передачі зазначених об’єктів нерухомого майна з позивачем.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов’язати відповідача на виконання рішення Київської міської ради № 947/1608 від 26.06.2007 р. “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007 р. № 62/723 “Про Програму приватизації об’єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва на 2007 – 2010 роки” укласти з позивачем договір купівлі-продажу нежилих приміщень загальною площею 563,30 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, № 33 літ. “А”.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Головне управління комунальної власності міста Києва листом від 12.02.2008р. № 042/9/1-942 відмовилось укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень (копія листа наявна вматеріалах справи), посилаючись на заборону, встановлену Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”.

Позивач вважає, що відповідачем вказаною вище відмовою грубо порушено його права на проведення приватизації об'єкту оренди, а посилання відповідача на положення Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” є необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, оскільки положення вказаного Закону України не поширюються на нежилі приміщення загальною площею 563,30 кв. м за адресою: м. Київ. вул. Ярославів Вал № 33 літ. “А”, які є щойно виявленим об'єктом культурної спадщини.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.04.2008 р. у справі № 32/170 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не в повному обсязі з’ясував обставини, що мають значення для справи, обставини, які місцевий господарський суд визнав встановленими, є недоведеними, висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, а також, на думку позивача, суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, але його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення Господарського суду м. Києва без змін, а скаргу – без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25.06.2007 р. між Акціонерним товариством закритого типу “Метра Сервіс” та Комунальним підприємством “Київпастранс” був укладений договір оренди № 26/09-07 нежилого приміщення загальною площею 588,40 кв. м по вулиці Ярославів Вал, 33 літ. “А”, строк дії якого закінчується 24.06.2010 р.

25.06.2007 р. було підписано акт приймання-передачі вказаного приміщення.

Київська міська рада своїм рішенням № 947/1608 від 26.06.2007 р. “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007 р. № 62/723 “Про Програму приватизації об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки” включила нежиле приміщення по вул. Ярославів Вал № 33 літ. “А” площею 588,40 кв. м до переліку об’єктів, що підлягають приватизації (п. 82 додатку до рішення Київської міської ради від 26.06.2007 р.).

Згідно проведеної Київським міським БТІ поточної інвентаризації, фактична загальна площа приміщень складає 563,3 кв. м. Відповідно до рішення Київради № 62/723 від 08.02.2007 “Про Програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки” у разі виникнення розбіжностей між площею приміщення, зазначеною в рішенні, договорі оренди та у технічній документації, виготовленій БТІ, у тому числі пов'язаних з розподілом місць загального користування, остаточними вважаються дані, зазначені в технічній документації БТІ.

Тому, як вірно зазначено в рішенні суду першої інстанції, остаточна загальна площа об'єкта приватизації складає 563,3 кв. м згідно даних поточної технічної інвентаризації БТІ.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ч. 1 ст. 23 Закону України “Про охорону культурної спадщини” 09.11.2007 р. позивач уклав із Головним управлінням охорони культурної спадщини Охоронний договір № 1729 на щойно виявлений об'єкт культурної спадщини за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал № 33 літ. “А” на нежитлові приміщення загальною площею 563,30 кв. м.

Головне управління охорони культурної спадщини у висновку від 09.11.2007 р. зазначило, що не заперечує проти приватизації Акціонерним товариством закритого типу “Метра Сервіс” нежитлових приміщень загальною площею 563,30 кв. м по вулиці Ярославів Вал, № 33 літ. “А”.

На підставі вищеперелічених документів, позивач звернувся до Головного управління комунальної власності міста Києва із заявою про приватизацію нежитлових приміщень.

В свою чергу, Головне управління комунальної власності міста Києва листом від 12.02.2008 р. № 042/9/-942 відмовило позивачу в укладенні договору купівлі-продажу нежилих приміщень з посиланням на заборону, встановлену Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”.

Стаття 60 Закону України “Про місцеве самоврядування” встановлює, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Положеннями статей 2, 3, 5 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” визначено порядок проведення приватизації невеликих державних підприємств, та зокрема, встановлено наступне.

Об'єктами малої приватизації є цілісні майнові комплекси невеликих державних підприємств, віднесених Державною програмою приватизації до групи А: окреме індивідуально визначене майно; об’єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти. У випадках, коли до складу підприємств входять структурні підрозділи (магазини, перукарні, майстерні, їдальні тощо), які можуть бути виділені у самостійні підприємства, об'єктами малої приватизації є названі структурні підрозділи. Не можуть бути об'єктами малої приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та історичну) цінність і перебувають під охороною держави. Приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом викупу або продажу з аукціону, при цьому продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами, а покупцями можуть бути юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств”.

Відповідно до приписів ст. 7 вказаного закону Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у загальнодержавній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають викупу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що на виконання ст. 7 Закону було прийнято рішення Київської міської ради № 947/1608 від 26.06.2007 р. “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007 р. № 62/723 “Про Програму приватизації об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки” та включено нежиле приміщення по вул. Ярославів Вал № 33 літ. “А” площею 588,40 кв. м до переліку об’єктів, що підлягають приватизації (п. 82 додатку до рішення Київської міської ради від 26.06.2007 р.).

Статтею 8 Закону встановлено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об’єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які визначають ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову вартість продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом; готують та публікують інформацію про об'єкти іншої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації. Строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Право власності на державне майно, згідно з положеннями ч. 1 ст. 23 Закону України, підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Закон України “Про охорону культурної спадщини” містить визначення поняття “об'єкт культурної спадщини”, при цьому зазначається, що пам’ятка – це об’єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам’яток України.

Статтею 1 Закону України “Про тимчасову заборону” приватизації пам'яток культурної спадщини заборонено приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, зі змісту Закону України “Про охорону культурної спадщини” та Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” вбачається, що пам'яткою є об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Саме на об'єкти культурної спадщини, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України розповсюджується дія заборони.

Місцевим господарським судом зазначено в оскаржуваному рішенні, що також підтверджується матеріалами справи, що нежитлові приміщення, розташовані в будинку по вулиці Ярославів Вал № 33 літ. “А” є щойно виявленим об'єктом культурної спадщини (за видом архітектури).

При цьому відповідачем не надано судам першої та апеляційної інстанції доказів включення цього приміщення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, а отже не надано доказів, що вказане приміщення є пам'яткою культурної спадщини.

Таким чином, відповідачем не доведено, що дія Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” розповсюджується на приватизацію зазначених нежитлових приміщень по вулиці Ярославів Вал № 33 літ. “А”.

Згідно з положеннями ст. ст. 17, 18 Закону України “Про охорону культурної спадщини” пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом. Об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Порядок надання погоджень встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Перелік пам'яток, які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України.

Статтею 325 Цивільного кодексу України встановлено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до п. 6 Положення “Про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)”, затвердженого рішенням Київської міської ради від 10 липня 2003 року № 584/744, основними завданнями Головного управління є зокрема, організація та проведення приватизації майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва згідно з програмою приватизації, затвердженою Київською міською радою.

Згідно з п.п. 33 п. 7 вказаного вище Положення, відповідач здійснює продаж об'єктів приватизації та їх відчуження згідно з рішеннями Київської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи, надані відповідачем в обгрунтування причин відмови позивачу в проведенні приватизації спірного об'єкту, є необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки положення Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини” щодо заборони приватизації пам'яток культурної спадщини не поширюються па нежитлові приміщення загальною площею 563,30 кв. м по вулиці Ярославів Вал, № 33 літ. “А”, які розташовані в будинку, що є щойно виявленим об'єктом, а не пам'яткою культурної спадщини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2008 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв’язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2008 р. у справі № 32/170 - без змін.

Матеріали справи № 32/170 повернути Господарському суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді