СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.08
Справа № 16/11.

Суддя
Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Прокурора м. Лисичанська в інтересах
держави в особі Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ
Луганської області

до Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 7010 грн. 08 коп.

в присутності представників сторін:

від
позивача -Торбенко Є.В., довіреність № 4447/16 від 27.12.07;

від
відповідача -ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1 виданий Лисичанським МВ УМВС України
в Луганській області

прокурор -Кострицька М.В.,
прокурор відділу прокуратури Луганської області, посвідчення від 20.12.06.
№167,

в с т а н о в и
в:

Суть спору:
заявлено позов про стягнення з відповідача збитків, заподіяних територіальній
громаді м. Лисичанська, у вигляді не отриманих доходів у розмірі  7010 грн. 08 коп., спричинених безпідставним
користуванням земельною ділянкою.

Листом від 06.03.08. та клопотанням
від 25.02.08. заявник та позивач зменшили розмір вимог, заявлених до стягнення,
і просять суд стягнути з відповідача збитки в сумі 4340,08грн. з урахуванням
часткової виплати відповідачем плати за землю в період 2004-2006 років.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на неодноразову вимогу позивача щодо оформлення відповідачем документів
по земле відводу і неодноразове виконання відповідачем вимог по оформленню
права на користування земельною ділянкою. Відповідач вважає, що він правомірно
користується землею, оскільки, по твердженню відповідача, він передавав на
затвердження позивачу розроблений фахівцями проект землеустрою, але позивач не
затвердив проект своїм рішенням.

Крім того, відповідач заперечив
доводи заявника та позивача щодо розміру збитків, які неправомірно, на думку
відповідача, розраховані з розміру орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і
об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши
надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність
кожного  окремо і у сукупності, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного
закону держави -Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компетенція позивача по реалізації
права власності на землю визначена Конституцією України, Законом України «Про
місцеве самоврядування», Земельним кодексом України та іншими законами.

Відповідно до правил ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказами.

При цьому слід вказати, що правове
обґрунтування позову, в тому числі з урахуванням змін правових підстав
заявлених вимог, не відповідає суті фактичних правовідносин між
сторонами по справі.

Згідно вказаних норм права і з
урахуванням визначених у законі підстав виникнення обов'язку -ст.ст.11,509 ЦК
України -позивач зобов'язаний визначити: на яких саме підставах у відповідача
виник обов'язок по відшкодуванню збитків.

Так, сторони зобов'язані довести суду
обставини щодо наявності шкоди, протиправної поведінки відповідача, яка
спричинила шкоду, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою, вину відповідача
як підставу для настання відповідальності, підстави виникнення обов'язку
відповідача по відшкодуванню збитків та надати докази понесених позивачем
збитків у заявленому розмірі.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків.
Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а
збитки, які виникли у позивача, - наслідком такої протиправної поведінки.

Цивільне законодавство передбачає
презумпцію вини правопорушника, отже відповідач зобов'язаний довести той факт,
що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст.22 Цивільного
кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування в грошовій сумі у повному
обсязі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України
учасник господарських відносин, який спричинив шкоду своїми діями чи
бездіяльністю майну юридичної особи, повинен відшкодувати завдану шкоду
суб'єкту, права якого порушено, у повному обсязі. Так, деліктна
відповідальність передбачає обов'язкову наявність складу правопорушення, а
саме: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача (відповідача) шкоди;
причинний зв'язок між шкодою та поведінкою; вину.

Встановлюючи наявність або
відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і
розміром спричиненої шкоди, заявленої прокурором до стягнення, суд шляхом
оцінки всіх фактичних обставин спору встановив, що підстави для відшкодування
відповідачем позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, розрахованих як
орендна плата за землю, відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач неодноразово звертався до позивача з заявами про надання дозволу на
розробку проекту по землеустрою і надавав розроблені проекти по землеустрою,
але позивач не затверджував проекти своїм рішенням і не надсилав відповідачу
мотивованої відмови у затвердженні.

З цього приводу представники заявника
і позивача повідомили суд, що відповідач не був позбавлений права оскаржити
бездіяльність працівників позивача, але він цього не зробив.

При цьому слід зазначити, що така
правова позиція прокурора і позивача не є слушною, адже не можна дійти висновку
про вину особи (заподіювача), якщо управнена сторона (позивач) не довела суду,
що вона виконувала свої обов'язки у повному обсязі і у відповідності до вимог
закону і понесла збитки саме у заявленому обсязі. Відсутні докази того, що
позивач отримав би за спірний період орендну плату у розмірі 7010 грн. 08 коп.
чи у розмірі 4340,08грн.

Прокурор та позивач не надали суду
доказів, з яких вбачалось би, що посадові особи міської ради будь-яким способом
відреагували на надані відповідачем документи по розробленому проекту
землеустрою. Також відсутні підстави для висновку про наявність вини
відповідача у спричиненні збитків його бездіяльністю з приводу не оскарження
бездіяльності працівників міської ради.

Відсутні
правові підстави для розрахування розміру упущеної вигоди по оплаті за
користування землею в розмірі орендної плати. Відповідач не був
орендарем земельної ділянки в період, за який заявлено збитки, у встановленому
законом порядку -договору оренди землі на той час укладено не було. Оренда
-  засноване  на
договорі  строкове платне
володіння, користування земельною ділянкою (ст.1 Закону України «Про плату за
землю»).

В
матеріалах справи відсутні докази про фактичний розмір земельної ділянки.

Відсутні
докази по проведенню позивачем грошової оцінки земельної ділянки, фактично
зайнятої відповідачем.

Згідно
ст.2  вказаного Закону використання  землі в Україні є платним, а плата за землю
справляється  у  вигляді
земельного  податку  або
орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки
земель. Розміри податку за земельні ділянки,
грошову оцінку яких не
встановлено, визначаються
до  її  встановлення
в  порядку,  визначеному
цим Законом. Відповідач не є а ні орендарем, а ні платником податку на
землю (не був у спірний період).

При розгляді справи суд також
встановив, що правова позиція прокурора та заявника ґрунтується на тому, щоб
спонукати відповідача до негайних дій по укладенню договору. Між тим, заявник
не враховує правил закону, які вказують, що договір оренди землі це договір двосторонній
і для його укладення потрібні вільні волевиявлення та  дії (і домовленість) двох сторін.

За відсутності доказів складу
правопорушення і доказів вини відповідача у спричиненні збитків, а також у
відсутності доказів щодо правомірного визначення розміру збитків і належного
обґрунтування заявлених вимог, позов про стягнення з відповідача збитків,
заподіяних територіальній громаді м. Лисичанська у вигляді не отриманих доходів
у розмірі  4340грн. 08 коп. слід залишити
без задоволення.

Суд не вирішує питання про стягнення
судових витрат по справі, оскільки прокурор звільнений від їх сплати при
зверненні з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.22,33,34,43,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.
Відмовити у позові.

Рішення підписане 25.04.08.

Суддя
Р.М. Шеліхіна