ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.05.08
Справа  № 3/5

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів                                                                              Галушко Н.А.

Краєвської М.В.

розглянувши
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «БАУЕР»(далі-ТзОВ), АДРЕСА_1

на рішення господарського суду Рівненської області від
27.02.2008р.

у справі № 3/5

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю
«БАУЕР»(далі-ТзОВ), АДРЕСА_1

до відповідача-1 суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача-2 суб»єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2, м.Хорол

про стягнення
боргу

за участю представників сторін:

від позивача  Масюк
О.І.

від відповідачів   не
з»явились

Права і обов'язки сторін, передбачені
ст. 22 ГПК України, право заявляти відводи, представнику роз'яснено.

Справа розглянута без участі
представників відповідачів, оскільки ухвала Львівського апеляційного
господарського суду від 27.03.2008р., адресована відповідачам, повернена
відділенням поштового зв»язку з відміткою: «за зазначено адресою не проживає».

Рішенням господарського суду Рівненської
області від 27.02.2008р.  у справі №3/5
(суддя Мамченко Ю.А.) частково задоволено позов товариства з обмеженою
відповідальністю «БАУЕР»(далі-ТзОВ): присуджено до стягнення з суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2  на
користь позивача  заборгованість в сумі
2007,58грн., 20,58грн. витрат по сплаті державного мита, 118грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення з
ОСОБА_2 боргу в сумі  14061,98грн. та
ОСОБА_1 боргу в сумі 500грн. -провадження у справі припинено; в задоволенні
решти позовних вимог -  відмовлено.

Дане рішення оскаржується позивачем у
справі -ТзОВ «БАУЕР», оскільки, на його думку, прийнято з порушенням норм
матеріального права, при неповному з»ясуванні обставини справи,  а висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Зокрема, судом безпідставно відхилено заяву про збільшення
позовних вимог, не дано належної оцінки договору позики  від 02.04.2007р., укладеного ТзОВ «БАУЕР»та
ОСОБА_2, в якому зазначено реквізити ОСОБА_2 як підприємця, а саме, поточний
рахунок; судом не взято до уваги лист Міністерства фінансів від 31.10.2000р. №053-29151,
яким визначено необов»язковість наявності довіреності на отримання товару
фізичною особою-підприємцем; тощо.

При розгляді
матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

Відповідно до
умов агентської угоди №40 від 01.03.2007р. (далі-Угода) та додатку №1 до даної
угоди від 01.03.2007р., укладених ТзОВ фірмою “Бауер” (Фірма)  та приватним підприємцем ОСОБА_2
(Представник), Фірма доручила, а Представник прийняв на себе зобов'язання
проводити дослідження ринку збуту продукції фірми; здійснювати пошук покупців
продукції Фірми та представляти інтереси Фірми при укладенні договорів
(а.с.6,7).

Відповідно до
п.3.1. Угоди за надані послуги Фірма виплачує Представнику комісійну винагороду
відповідно до протоколу узгодження договірної ціни та на підставі акту
приймання-передачі виконаних робіт, за умови дії даної агентської угоди.

На виконання
умов угоди відповідач-2 отримав від позивача товар.

Згідно вимог
позовної заяви заборгованість СПД ОСОБА_2 за отриманий товар складає 33250,61грн.

29.01.2008р.
позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до суми 46812,59грн.,
мотивуючи заяву тим, що 02.04.2007р. ТзОВ фірмою “Бауер” та ОСОБА_2 укладений
договір позики (а.с.39), за яким відповідачу-2 надано позику в сумі 20200грн.
Відповідно до п.9.3 договору в разі неповернення позики позичальник сплачує на
користь позикодавця 50%  від суми позики,
що складає 10100грн.

Окрім того,
відповідно до договору поруки від 01.03.2007р., укладеного ТзОВ фірмою
«Бауер»(кредитор) та СПД ОСОБА_1 (поручитель), Поручитель прийняв на себе
зобов'язання відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх майнових
зобов'язань, що виникли (виникнуть) між ним (Боржником) та Кредитором
(а.с.20-21). Відповідальність Поручителя перед Кредитором, згідно п.3.1
договору, обмежується сплатою суми в розмірі 500 грн.

Згідно
протоколу судового засідання від 27.02.2008р. позивач відмовився від позову до
відповідача-1 - СПД ОСОБА_1, а тому провадження в частині стягнення з СПД
ОСОБА_1 500грн. - провадження у справі припинено.

Судова колегія,
заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані позивачем докази на
відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави
для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до
ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами
апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 33 ГПК
України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем до
заяви про збільшення позовних вимог долучено договір позики від
20.04.2007р.,  укладений ТзОВ фірмою
“Бауер” та ОСОБА_2.

Однак, даний договір
укладений позивачем з ОСОБА_2 як фізичною особою, що підтверджується самим
текстом договору, в якому відсутнє посилання на свідоцтво про державну
реєстрацію суб»єкта підприємницької діяльності, а також розпискою  про отримання коштів за вищевказаним
договором, згідно якої  громадянин
ОСОБА_2 отримав 20200грн. (а.с.38), а тому місцевий господарський суд
правомірно з посиланням на норми ст.ст.1, 12, 21 ГПК України припинив
провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_2 коштів в розмірі
14061,98грн. на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо суми
основного боргу за первісним позовом ТзОВ «Бауер», то судова колегія зазначає
наступне:

Позов подано до
господарського суду Рівненської області з позовними вимогами до суб»єктів
підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_1) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_2). Відповідно
до норм ч.3 ст.15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів
розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за
вибором позивача. Як зазначалось вище, позивач відмовився від позову до
відповідача-1 - СПД ОСОБА_1 і провадження у справі в частині стягнення з СПД
ОСОБА_1 500грн. припинено.

Відповідно до
ч.3 ст.17 ГПК України, справа, прийнята господарським судом до свого
провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по
суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною
іншому господарському суду.

Отже, спір
розглянуто відповідно до вимог ст.ст.15,17 ГПК України.

Відповідно до
матеріалів справи, приватний підприємець ОСОБА_2 отримав від позивача каталоги,
освітлювач галогеновий, пояси, подовжувач на загальну суму 2007,58грн. 58 коп.,
що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами
накладними (а.с. 8-9, 14, 16-17).

Матеріали
справи не містять доказів оплати даних товарів СПД ОСОБА_2 чи доказів
повернення вказаних матеріальних цінностей фірмі.

Що стосується
решти заборгованості, в якості доказу наявності такої СПД ОСОБА_2 перед
позивачем, останнім до матеріалів справи долучені накладні №№ Р07-55 від
05.07.2006р.; Р01-291 від 23.01.2007р.; Я07-153 від 30.07.02007р.; Я07-02 від
02.07.2007р.; Р06-98 від 07.06.2007р.; Я06-127 від 30.06.2007р.; Я06-128 від
30.06.2007р.; К04-20 від 13.04.2007р.; Я06-99 від 22.06.2007р.; К12-39 від
28.01.2007р., які не вважаються судовою колегією належними доказами в
підтвердження позовних вимог, оскільки одержувачами товару по даних накладних
вказані фізичні особи, а ОСОБА_2 зазначений, як особа через яку Фірмою було
відпущено товар. Вищевказані накладні виписані Фірмою на підставі договорів на
придбання товару, укладених ТзОВ “Бауер” з фізичними особами.

Слід зазначити,
що до матеріалів справи  позивачем
долучено копії накладних, таких як №№ Р04-273, Р06-99,  Р06-98, Р01-291, у двох примірниках, на
першому з яких немає підпису ні  ОСОБА_2,
ні одержувача товару, однак, друга копія таких накладних вже подана з
підписом  ОСОБА_2

Крім цього,
зазначені накладні не містять посилання ні на конкретний договір, ні на
довіреність, згідно якої ОСОБА_2 уповноважувався б одержувачем отримати товар.

У відповідності
ж із Листом Національного банку України від 20.11.2000р. за № 12-111/1363 “Про
довіреність”, Інструкції про порядок реєстрації, виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання цінностей    застосовується з урахуванням того, що
відпуск цінностей фізичній особі не вимагає подання довіреності у разі якщо
вона особисто одержує цінності від підприємства за наявності у особи паспорта
або іншого документа, що її засвідчує, та Свідоцтва про державну реєстрацію
суб'єкта підприємницької діяльності, якщо ж фізична особа доручає одержати
цінності іншій особі, то разом з  іншими
документами, така особа повинна подати довіреність, яка оформляється відповідно
до Цивільного кодексу України.

Крім цього,
дана  агентська угода  містить
умови, які  суперечать одна одній,
а саме:

Відповідно до
п.2.2.5  угоди від 01.03.2007р.
представник (СПД ОСОБА_2) не має права приймати від покупців кошти, які
призначені для оплати договорів. Разом з цим,  у відповідності із п.2.2.8  угоди, продаж товарів здійснюється
Представником за цінами, що визначені в додаткових розпорядженнях Фірми.
Пунктом 2.2.9 договору визначено, що право власності на товар до Представника
не переходить.

Умовами
договору визначено також, що на фірму покладається обов»язок по передачі
Представнику товару, що визначений  в
угоді між Представником і Покупцем. Передача товару Покупцю здійснюється за
умови повної його оплати та наявності належним чином оформленого договору
(п.2.2.10 договору).

Отже, умовами
договору встановлено, що до представника право власності на товар не
переходить,  представник не має права
приймати кошти від покупців за поставлений товар, а також визначається, що
передача товару покупцю здійснюється після оплати товару.

Матеріали
справи не містять доказів, які б підтверджували факт укладення договорів між
представником та покупцями та свідчили б про підставність передачі товару
фізичним особам через ОСОБА_2 Окрім того, судовою колегією не вбачається
можливим встановити факт передачі товару представником -покупцям, оскільки
покупцями визначені фізичні особи, а залучення останніх в якості учасників
господарського процесу не передбачено нормами ст.ст. 1, 12 ГПК України.

Також з поданих
позивачем доказів не вбачається порядку здійснення розрахунків між фірмою, представником
та покупцями.

Разом з цим,
судова колегія зазначає, що додатком до агенської угоди встановлено
відповідальність представника за неоплату покупцем поставленого товару у
вигляді штрафу в розмірі 5% простроченої суми в місяць, а стягнення вартості поставленого
товару покупцю з представника договором не передбачено.

Окрім того,
умовами договору визначено, що діяльність по виконанню даної угоди Представник
повинен здійснювати на підставі та у повній відповідності з письмовим
дорученням, виданим йому фірмою (п.2.1. договору). Однак, позивачем до
матеріалів справи не долучено такої довіреності.

З врахуванням
викладеного, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення місцевого
господарського суду, як такого, що прийнято у відповідності до
матеріалів та обставин справи з правильним застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Враховуючи вище
наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТзОВ фірми
«Бауер» відхилити.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 27.02.2008р. у справі      № 3/5 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу
повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий           суддя
Орищин Г.В.

суддя                                                                 Галушко
Н.А.

суддя
Краєвська М.В.