ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.06.08                                                                                           Справа № 15/76

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Кордюк Г.Т.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ “Марком-Захід” від 23.05.2008 р. вих. № 214/05-М

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2008 р.

у справі № 15/76

за первісним позовом ТзОВ “ТУР”, м.Львів

до ТзОВ “Марком-Захід”, м.Львів

про стягнення 27 158, 22 грн. заборгованості за договором поставки

і за зустрічним позовом ТзОВ “Марком-Захід”, м.Львів

до ТзОВ “ТУР”, м.Львів

про зобов”язання прийняти товар на суму 28 511, 53 грн.

За участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача –Гнатківський Р.В. (представник, довіреність від 25.01.2008 р. № 1/1 в матеріалах справи, а.с.103);

від відповідача –Кокоткіна В.В. (представник, доручення від 19.12.2007 р. вих. № 115/12-М в матеріалах справи, а.с.102)

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Оскільки жодна зі сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 17.06.2008 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Заяв про відвід суддів не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2008 р. у справі № 15/76 (суддя Костів Т.С.) первісний позов задоволено повністю за доведеністю, стягнуто з ТзОВ “Марком-Захід” на користь ТзОВ „Тур" 27 158, 22 грн., в т.ч. 25 046, 96 грн. основного боргу, 1 853, 48 грн. інфляційних нарахувань і 257, 78 грн. 3 % річних, зустрічний позов залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України, оскільки ТзОВ “Марком-Захід” не подало без поважних причин витребувані господарським судом матеріали, необхідні для розгляду зустрічного позову.

ТзОВ “Марком-Захід” з даним рішенням не погодилося, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задоволити, з підстав неповного з”ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що пунктом 4.18 договору поставки № 9/119 від 23.03.2007 р. передбачено право покупця (відповідач за первісним позовом) повернення товару постачальнику (позивач за первісним позовом), якщо товар не був проданий протягом 2-х місяців; сума нереалізованого ТзОВ “Марком-Захід” товару становить 28 511, 53 грн. і на цю суму останній намагався повернути ТзОВ „Тур" товар, проте позивач за первісним позовом на це не погодився; висновок господарського суду про те, що факт повернення товару не відбувся, є безпідставним, оскільки апелянтом неодноразово проводились переговори щодо дати повернення, однак результату досягнено не було; детальний перелік товару, який підлягає поверненню, наведений у акті звірки товарів, тому посилання суду першої інстанції на неконкретизованість товару є безпідставним, а господарський суд не зобов”язував апелянта додати будь-які документи, докази і ін.

У судовому засіданні й у відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ „Тур" просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу ТзОВ “Марком-Захід” слід задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2008 р. у справі № 15/76 скасувати в частині залишення зустрічного позову без розгляду, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

23.03.2007 р. між сторонами був укладено договір поставки № 9/119 (з врахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 23.03.2007 р. до договору поставки № 9 від 23.03.2007 р.), згідно з п. 1.1. якого позивач (постачальник) постачає і передає у власність відповідачу (покупцю), а останній приймає й оплачує товари згідно з замовленням покупця та товаросупровідною документацією на умовах цього договору. Право власності та ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до покупця з моменту прийняття на складі покупця та підписання сторонами товаросупровідних документів, що засвідчує факт отримання товарів покупцем. При цьому відповідно до п.4.1. договору постачальник несе обов’язок поставляти товари в терміни та місце, визначені у замовленні покупця. Згідно з п. 4.12. договору постачальник вважатиметься таким, що виконав зобов’язання з поставки товару після прийняття товару на складі покупця з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством і цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством, договором і замовлень покупця.

Як вбачається з матеріалів справи, з 30.03.2007 р. по 27.08.2007 р. позивач поставив, а відповідач прийняв без зауважень товар –будівельні матеріали на загальну суму 122 046, 96 грн., що підтверджується відповідними накладними, дорученнями, та визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву. Доказів неналежного виконання позивачем своїх обов’язків з поставки товару суду не надано.

Відповідно до п.7.1 договору ціна поставленого товару визначається у товарних накладних. Згідно з п.п. 7.3.1, 7.3.2 договору перша партія товару поставляється на умовах відтермінування платежу на 60 календарних днів, а наступні партії товару поставляються на умовах відтермінування платежу на 30 календарних днів. При цьому, відповідно до п. 7.3 договору покупець здійснює вчасний розрахунок за товари.

Таким чином, вартість отриманого відповідачем товару повністю повинна була бути оплаченою не пізніше 26.09.2007 р. З матеріалів справи, зокрема, банківських виписок, вбачається, що відповідач неналежно виконував свої зобов’язання з оплати товару. Усього платіжними дорученнями у період з 26.06.2007 р. по 24.10.2007 р. відповідач оплатив позивачу лише 97 000 грн., що визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву. Таким чином, сума боргу за отриманий відповідачем товар становить 25046, 96 грн.. Наявність передбачених законом або договором підстав для неоплати вартості товару у визначений в п.7.3.2 договору строк не була доведена як суду першої, так і суду апеляційної інстанції у встановленому законом порядку належними доказами. Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання відповідача на п.7.6 договору, згідно з яким покупець має право зменшити оплату, що належить постачальнику за товари на суму вартості повернутих постачальнику товарів, не заслуговує на увагу, оскільки фактично повернення товару не відбулося, що підтверджується накладними на повернення постачальнику, підписаними лише відповідачем, а тому незалежно від причин непідписання передбачена в п.7.6 договору підстава для зменшення оплати не настала. Не беруться до уваги також посилання на ст.615 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов’язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов’язання, але тільки у випадку, якщо це встановлено законом або договором. При цьому, одностороння відмова від зобов’язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов’язання.

Не підтверджується матеріалами справи також покликання відповідача на ст.613 ЦК України, згідно з частиною 2 якої, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Зі змісту договору не вбачається обмовлення обов’язку відповідача по оплаті фактом реалізації отриманого від постачальника товару. Не вбачається також взаємна залежність обов’язку відповідача по оплаті із стверджуваним відповідачем обов’язком позивача прийняти нереалізований товар. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вимогу про повернення товару відповідач пред’явив позивачу лише листом від 21.12.2007 р. (надісланим 24.12.2007 р. відповідно до поштового штемпеля), у той час як обов’язок по оплаті настав для відповідача ще 26.09.2007 р. Відтак невиконання відповідачем свого грошового обов’язку не пов’язане із вимогами про повернення товару.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, сума основного боргу підлягає стягненню з відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних нарахувань за період з 26.09.2007 р. по 28.01.2007 р., що становить 1 853, 48 грн., та підтверджується відповідним розрахунком. За цей же період сума трьох відсотків річних становить 257, 78 грн., що підтверджується наведеним розрахунком. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, первісні позовні вимоги є обгрунтовані.

Згідно з п.4.18 договору, якщо поставлений товар не був проданий протягом двох місяців, постачальник має право повернути або обміняти поставлений товар. Товар, що повертається постачальнику, повинен бути таким, що не використовувався, збережено його товарний вид, споживчі властивості, пломби, ярлики, комплектуючі вироби, що зазначені в інструкції до цього товару, інструкція та лист на гарантійне обслуговування, а також пакувальна тара придатна для перевезення товару і його подальшого продажу. У разі невиконання однієї з цих умов постачальник вправі відмовити у поверненні товару покупцю. Сторонами в суді першої інстанції не заперечено факт технічної опечатки в цьому пункті, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, та той факт, що право на повернення товару належить покупцю, а не постачальнику.

З листа № 119/12-М від 21.12.2007 р., відправленого 24.12.2007 р. (відповідно до поштового штемпеля на квитанції) вбачається, що відповідач скористався своїм правом на повернення товару. Позивач визнав отримання цього листа із накладними на повернення, що підтверджується відзивом на зустрічну позовну заяву та доданими до неї документами, у тому числі підписаними зі сторони відповідача накладними на повернення.

З посиланням на п.4.18 договору відповідач у зустрічній позовній заяві просить зобов’язати позивача прийняти неконкретизований у позовних вимогах товар на загальну суму 28511,53 грн.

Твердження відповідача про те, що товар, який просить повернути відповідач, не поставлялись йому за накладними від 27.08.2007 р., не заслуговує на увагу, оскільки п. 4.18. договору встановлює двомісячний строк на спробу реалізації товару, після чого у покупця виникає право на його повернення, а не строк, протягом якого покупець вправі повернути товар. З наявних у матеріалах справи накладних вбачається, що товар, який просить повернути відповідач, поставлявся йому за накладними від 30.03.2007 р. тощо. Не випливає з умов договору поставки № 9/119 від 23.03.2007 р. і стверджуваний позивачем обов’язок саме відповідача доставити товар на повернення позивачу.

Як суду першої, так і суду апеляційної інстанції ТзОВ “Марком-Захід” не подано документального підтвердження повернення нереалізованого товару (товарно-транспортні накладні) та відмови в його прийнятті. В матеріалах справи належні докази про повернення товару відсутні. Покликання відповідача на листування судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки такі листи не містять прямої вказівки про отримання поверненого товару. Таким чином, жодні дії не вчинялися по поверненню товару, факт вивезення останнього повинен підтверджуватися складенням супровідних документів, однак такі докази апелянтом не представлені.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області в частині задоволення первісного позову відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Що стосується залишення зустрічного позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з”явився на виклик у засідання господарського суду і його нез”явлення перешкоджає вирішенню спору.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 статті 81 ГПК України можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними тільки тоді, коли про це зазначено у відповідному процесуальному документі;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення господарського спору;

- позивач не подав витребувані документи чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов”язаний з”ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об”єктивно оцінити їх поважність.

Як вбачається з ухвал про відкладення розгляду справи від 25.03.2008 р. (а.с.105) і 15.04.2008 р. (а.с.107), судом першої інстанції не витребовувалися від ТзОВ “Марком-Захід” докази про повернення товару.

Таким чином, на думку колегії суду, господарський суд залишив позов без розгляду за відсутності правових підстав для вчинення цієї процесуальної дії, чим неправильно застосував норми процесуального права.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТзОВ “Марком-Захід” задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2008 р. у справі № 15/76 скасувати в частині залишення зустрічного позову без розгляду, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

3. Судові витрати за перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторін рівними частинами (по 21 грн. 50 коп. з кожного).

Доручити Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                     Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин