СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

01 липня 2008 року

Справа № 2-7/397-2008

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 08.05.2008 року у справі № 2-7/397-2008

за позовом           закритого акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (пр. Перемоги, 65,Київ,03062; вул. Октябрьська, б.12, оф.202, Сімферополь, 95000)

до           Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" (пр. Кірова/пров.Совнаркомовський, 52/1,Сімферополь,95000)

про стягнення 7632,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" про стягнення 7632,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 10.08.2004 року в місті Євпаторія на перехресті вул. Д. Ульянова та Друга Гвардійська були завдані технічні пошкодження автомобілю “Фольксваген гольф”, який належить товариству з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів” та був застрахований у закритому акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС". Позивач зазначив, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобілю відповідача Турусов І. В. Після цього товариству з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів” було сплачено страхове відшкодування у розмірі 7632,15 грн., яке позивач просить стягнути в регресному порядку з Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз", керуючись при цьому статтею 27 Закону України “Про страхування”, статтями 993, 1172, 1191 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 08.05.2008 року у справі № 2-7/397-2008 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина водія Державного акціонерного товариства "Чорноморнафтогаз" не була підтверджена належним чином.

Не погодившись з рішенням суду, закрите акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

У судове засідання, призначене на 01.07.2008 року, представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки явка в судове засідання згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України –це право, а не обов’язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, колегія вважає за можливе переглянути рішення суду першої інстанції за відсутності представників сторін.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

28.05.2004 року між закритим акціонерним товариством “Страхова група “ТАС” (Страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів” (Страхувальник) було укладено договір № добровільного страхування наземного транспорту, за яким були застраховані майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем VOLKSWAGEN GOLF 2001 року випуску, номер кузова WVWZZZDZIW424566, державний реєстраційний номер 149-36 НР.

З наявної в матеріалах справи довідки №714 від 20.10.2004 року, ВДАІ Чорноморського РВ ГУМВС України в Автономній Республіці Крим вбачається, що 10.08.2004 року о 17 год. 30 хвилин в місті Євпаторія на перехресті вул. Д. Ульянова та Друга Гвардійська трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої застрахованому за договором № від 28.05.2004 року автомобілю було завдано технічні пошкодження.

Заявою №290/1 від 11.08.2004 року (а. с. 17), товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий будинок вогнетривів” повідомило закрите акціонерне товариство “Страхова група “ТАС” про страхову подію.

Після цього, спеціалістом-автотоварознавцем було проведено дослідження пошкодженого автомобіля зі складанням відповідного акту №179 від 16.08.2004 року (а. с. 20-29), з якого вбачається, що матеріальний збиток внаслідок пошкодження VOLKSWAGEN GOLF, державний номер 149-36 НР, складає 7932,15 грн.

На підставі вказаного висновку позивачем у справі був складений страховий акт від 04.01.2005 року (а. с. 30-31), яким було вирішено за виключенням франшизи виплатити страхову відшкодування у сумі 7632,15 грн.

Страхове відшкодування було перераховане Закритим акціонерним товариством “Страхова група “ТАС” на рахунок страхувальника платіжним дорученням №7737 від 10.01.2005 року (а. с. 32).

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься в статті 27 Закону України “Про страхування”, якою передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Керуючись вказаними нормами, позивач звернувся до суду з вимогою про регресне стягнення з Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” вартості сплаченого страхового відшкодування.

При цьому, позивач посилається на те, що пошкодження застрахованому транспортному засобу були заподіяні внаслідок вини водія Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” Турусова І. В. у створенні дорожньо-транспортної пригоди.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можливо зробити висновок, що відшкодуванню підлягає завдана шкода, тобто шкода, причиною якої є порушення зобов’язання, якого припустився боржник.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992 року №6 (з наступними змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених статтею 456 Цивільного кодексу України.

В Роз’ясненнях №02-5/215 від 01.04.1994 року „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” (в редакції від 29 грудня 2007 року) Вищий арбітражний суд України зазначив, що як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України). Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 Цивільного кодексу України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах або експлуатують таке джерело на підставах, передбачених Законом.

Матеріали справи свідчать, що в обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема, посилається на постанову місцевого суду Чорноморського району від 06.10.2004 року у справі №3-1748/2004, яким було констатовано, що дорожньо-транспортна пригода трапилася внаслідок вини водія Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” Турусова І. В., на якого вказаною постановою був накладений штраф у розмірі 34 грн.

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що за результатом розгляду протесту прокурора Чорноморського району постановою Чорноморського районного суду від 27.06.2005 року вищезазначена постанова від 06.10.2004 року у справі №3-1748/2004 р. була скасована.

Отже, на день розгляду справи вина Турусова І. В. у виникненні ДТП не підтверджена належними та допустимими доказами.

В пункті 4 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/215 від 01.04.1994 року „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” (в редакції від 29 грудня 2007 року) зазначено, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У той же час, наявні в матеріалах справи документи не підтверджують той факт, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений застрахований у позивача автомобіль, трапилася саме з винних дій водія Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” Турусова І. В.

Отже, вина особи, як необхідна складова частина правопорушення, відсутня, через що вимоги позивача про стягнення з Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Крім того, судова колегія вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зі вказаної норми випливає, що факт порушення або оспорювання права повинен існувати до моменту звернення до суду.

У той же час, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, позивач не надав суду доказів направлення на адресу Державного акціонерного товариства “Чорноморнафтогаз” вимоги про відшкодування сплаченої страхової суми, відмова у задоволенні якої або ігнорування якої свідчили б порушення прав закритого акціонерного товариства “Страхова група “ТАС”, та, відповідно, надавали б право на звернення до суду.

При таких обставинах, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги закритого акціонерного товариства “Страхова група “ТАС” задоволенню не підлягають.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.05.2008 року у справі № 2-7/397-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова