ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”, м. Київ (далі –ВАТ “Укрнафта”), в особі нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз”, м. Охтирка Сумської області (далі –НГВУ “Охтирканафтогаз”)

на рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2008

зі справи № 25/535

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Охтирка Сумської області, м. Охтирка Сумської області (далі –відділення виконавчої дирекції Фонду)

до ВАТ “Укрнафта”

про стягнення 32 656, 23 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – не з’яв.,

відповідача –Плотникова С.І.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) суми страхових виплат, здійснених відділенням виконавчої дирекції Фонду громадянам Канівець Г.Г. (у сумі 21 524, 01 грн.) і Брюхову О.М. (у сумі 11 132, 22 грн.).

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.12.2007 (суддя Морозов С.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2008 (колегія у складі: Моторний О.А. - головуючий, судді Кошіль В.В. і Алданова С.О.), позов задоволено в частині стягнення суми 21 524, 01 грн., в іншій частині позову відмовлено; з ВАТ “Укрнафта” стягнуто на користь відділення виконавчої дирекції Фонду зазначену суму та в доход державного бюджету України –215, 24 грн. державного мита. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням, зокрема, на приписи статей 11, 21 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, статей 6, 13 Закону України “Про загальнообов’язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, статей 1166, 1172, 1191 Цивільного кодексу України виходили з обґрунтованості позовних вимог у задоволеній їх частині; що ж до стягнення суми 11 132, 22 грн., то господарські суди дійшли висновку про неможливість встановлення того, з чиєї саме вини заподіяно шкоду в 1982 році.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ВАТ “Укрнафта” в особі НГВУ “Охтирканафтогаз” просить: скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій в частині стягнення з названого товариства суми 21 524, 01 грн. і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні відповідних позовних вимог; в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду на користь ВАТ “Укрнафта” суму судових витрат. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням названими судовими інстанціями у розгляді даної справи норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 1166, 1191 Цивільного кодексу України, статті 81 та пункту 3 частини першої статті 84, пункту 7 частини другої статті 105 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), а також невідповідністю оскаржуваних рішення та постанови положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення” стосовно законності та обґрунтованості судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами такого розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень, прийнятих по суті даної справи, та передачі останньої на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 02.03.1998 внаслідок того, що водій Охтирського управління технологічного транспорту, яке є структурним підрозділом НГВУ “Охтирканафтогаз” і “входить до складу ВАТ “Укрнафта” (згідно наказу № 212 від 27.11.1998р.)” Кравченко П.А. при керуванні автомобілем ЗІЛ-43362 з причепом (компресор) не вжив заходів до забезпечення безпеки руху (не перевірив кріплення причепу до автомобіля, чим порушив пункт 2.2 Правил дорожнього руху України), в м. Охтирка на проїзній частині вул. Київської сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було травмовано працівницю АТ “Охтиркасільмаш” Канівець Г.Г., яка отримала тілесні ушкодження;

- оскільки в момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла виконувала свої службові обов’язки (прямувала до Охтирської державної податкової адміністрації), то за результатами розслідування нещасного випадку 19.03.1998 комісією було складено акта про нещасний випадок на виробництві;

- Канівець Г.Г. було призначено і виплачено відділенням виконавчої дирекції Фонду одноразову грошову допомогу в сумі 8 800 грн. та їй було призначено щомісячну виплату грошових сум, які компенсують частину втраченого заробітку (173, 47 грн. на місяць); загалом же названим відділенням було здійснено потерпілій Канівець Г.Г. страхові виплати на суму 21 524, 01 грн.;

- з акта Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 19.03.1998 вбачається, що травми працівниці АТ “Охтиркасільмаш” Канівець Г.Г. було заподіяно з вини водія Кравченка П.А; відповідачем не оспорювався той факт, що згадана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Кравченка П.А. під час виконання ним своїх трудових обов’язків;

- 15.12.1982 на автодорозі Лохвиця-Бєлгород сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок зустрічного лівостороннього зіткнення автомобіля ЗІЛ-130 (д/н 13-85 СУС), за кермом якого був Гаранжа М.О., водій того ж Охтирського управління технологічного транспорту НГВУ “Охтирканафтогаз”, і автобуса ЛАЗ-695 (д/н 25-53), за кермом якого був Брюхов О.М., водій Охтирського автотранспортного підприємства 18014. В результаті цієї пригоди Брюхов О.М. отримав тілесні ушкодження, що потягли за собою стійку втрату працездатності і сталися під час виконання ним своїх службових обов’язків, про що комісією по розслідуванню нещасного випадку 16.12.1982 було складено акта № 1;

- вироком народного суду Охтирського району Сумської області від 14.03.1983 обох водіїв, Гаранжу М.О. і Брюхова О.М., на підставі частини другої статті 215 Кримінального кодексу УРСР визнано винними у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу суми здійснених відділенням виконавчої дирекції Фонду страхових виплат.

З установлених попередніми судовими інстанціями обставин вбачається, що позивач, а так само й попередні судові інстанції пов’язують таке стягнення безпосередньо з діяльністю НГВУ “Охтирканафтогаз” відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”; названим управлінням подавалися також процесуальні документи у справі (відзив на позовну заяву, клопотання, апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду тощо). Зазначені обставини та матеріали справи свідчать, що місцезнаходженням НГВУ “Охтирканафтогаз” є м. Охтирка Сумської області (а місцезнаходженням ВАТ “Укрнафта” –м. Київ).

Статтею 15 ГПК України передбачено, зокрема, таке:

- справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача (частина друга);

- якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу (частина четверта).

Згідно з частиною четвертою статті 28 названого Кодексу повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

В абзаці першому пункту 2 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 28.07.1994 № 02-5/492 “Про участь у судовому процесі відособлених підрозділів юридичних осіб” зазначено, що підсудність справи визначається відповідно до розділу ІІІ ГПК України за місцезнаходженням уповноваженого відособленого підрозділу, а не юридичної особи (частина четверта статті 15 названого Кодексу).

З урахуванням наведеного попередні судові інстанції повинні були, перш ніж вирішувати спір по суті, з’ясувати за допомогою належних засобів доказування такі обставини:

- чи має НГВУ “Охтирканафтогаз” статус відособленого підрозділу ВАТ “Укрнафта” в розумінні наведених норм ГПК України (частини четвертої статті 15 і частини четвертої статті 28);

- якщо має, то чи наділено НГВУ “Охтирканафтогаз” повноваженнями сторони від імені юридичної особи.

Відповідних обставин названі судові інстанції не встановили, а проте вони є визначальними у вирішення питання про територіальну підсудність даної справи (за місцезнаходженням ВАТ “Укрнафта” або за місцезнаходженням НГВУ “Охтирканафтогаз”).

Таким чином, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України стосовно прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 названого Кодексу не має права, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм належну правову оцінку і правильно застосувати норми чинного законодавства, а за наявності підстав вирішити у встановленому законом порядку питання про передачу справи за підсудністю.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2008 зі справи № 25/535 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов