ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р.

№ 19/301

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою. відповідальністю "Станіславська торгова компанія" на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2008р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2008р.

у справі №19/301 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Єврокон Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Станіславська торгова компанія"

про стягнення 324 844,99грн.

за участю представників:

ТОВ "Єврокон Україна" –Кукса Н.І.;

ТОВ "Станіславська торгова компанія" –Фатула Т.В.

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокон Україна" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом та просило суд стягнути з відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" 324 844,99грн. основної заборгованості за виконані роботи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором №11/05 на будівництво від 07.06.2005р. в частині оплати виконаних та прийнятих робіт в установлений договором строк (а.с.4-6).

Відповідач у справі – ТОВ "Станіславська торгова компанія" у відзиві на позов заявлені вимоги спростовує, посилаючись на те, що договір №11/05 від 07.06.2005р., додаткові угоди до нього та акти підписані від його імені

невстановленою на те особою (а.с.105-106).

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2008р. заявлені позові вимоги задоволені. Відповідно до рішення суду з ТОВ "Станіславська торгова компанія" на користь ТОВ "Єврокон Україна" стягнуто 324 844,99грн. (а.с.206).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконані роботи за договором, які оплачені позивачем лише частково, в порушення умов договору. При цьому, судом відхилені твердження позивача про те, що договір від імені ТОВ "Станіславська торгова компанія" підписано особою без відповідних на те повноважень, оскільки відповідні обставини не доведені відповідачем і ним вчинено ряд дій, направлених на виконання умов договору, що свідчить про схвалення умов договору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2008р. рішення господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2008р. залишено без змін (а.с.235-237).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Станіславська торгова компанія" звернулося до Вищого господарського суду України та просить їх скасувати, а у задоволенні заявлених вимог відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм процесуального права (а.с.243-46).

Позивач у справі –ТОВ "Єврокон Україна" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить прийняті у справі судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов’язання з оплати робіт, виконаних на його замовлення позивачем.

Судами встановлено, що між сторонами укладено договір №11/05 від 07.06.2005р., предметом якого є оплатне виконання позивачем – ТОВ "Єврокон Україна" на замовлення ТОВ "Станіславська торгова компанія" будівельних робіт з відновлення будинку, розташованого в м. Івано-Франківську по вул. Промисловій, 29, відповідно до проектно-кошторисної документації. У подальшому сторонами неодноразово за взаємною згодою вносились зміни до умов договору, про що укладені відповідні додаткові угоди та акти.

Вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

В силу п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Судами встановлено, що відносини, які виникли між сторонами у зв’язку з укладенням такого договору, є підрядними.

Згідно ст.318 ГК України, за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

В силу ч.2 цієї норми, договір підряду відповідно до цієї статті укладається на будівництво, розширення, реконструкцію та перепрофілювання об'єктів; будівництво об'єктів з покладенням повністю або частково на підрядника виконання робіт з проектування, поставки обладнання, пусконалагоджувальних та інших робіт; виконання окремих комплексів будівельних, монтажних, спеціальних, проектно-конструкторських та інших робіт, пов'язаних з будівництвом об'єктів.

Підрядні зобов’язання також врегульовані і нормами ЦК України, які застосовуються з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, згідно ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

За змістом ст.853 ЦК України, одним із обов’язків замовника є обов’язок прийняти роботу, виконану підрядником.

Порядок передачі та прийняття робіт визначений ст.882 ЦК України.

Згідно ч.4 цієї норми, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Судами встановлено, що позивачем виконані роботи за вказаним договором, які прийняті без зауважень відповідачем, про що складені акти. Зобов’язання з оплати таких робіт виконані відповідачем лише частково.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Договором передбачено, що відповідач вносить плату на банківський рахунок позивача один раз на місяць відповідно до обсягу виконаних робіт; оплата рахунків здійснюється протягом 5 днів з моменту отримання рахунків, однак не пізніше 5 числа наступного місяця (п.7.2, 7.3 договору).

Судами встановлено, що відповідачем допущено порушення умов договору в частині оплати виконаних робіт у встановлений договором строк і на момент прийняття рішення у справі заборгованість за виконані роботи становить 324 844,99грн.

В силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення 324 844,99грн. підлягають задоволенню, з чим вірно погодилась апеляційна інстанція.

Касаційна інстанція погоджується з правильністю висновків судів щодо відхилення тверджень відповідача про підписання договору, додаткових угод та актів від його імені неуповноваженою на те особою, враховуючи, що вчинено ряд дій, у т.ч. часткова оплата виконаних робіт, що свідчить про схвалення такого договору та додаткових угод до нього, навіть у разі підписання їх неуповноваженою особою.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції його права брати участь у судових засідання з посиланням на не задоволення судом його клопотання про відкладення розгляду справи, який призначено на 31.01.2008р., не заслуговують на увагу.

Так, звертаючись з відповідним клопотанням, ТОВ "Станіславська торгова компанія" вказувала не те, що директор товариства не може з’явитись в судове засідання, оскільки у цей час буде перебувати у відрядженні, в підтвердження чого надало копію наказу від 29.01.2008р. №38/15-08 (а.с.112-113,114).

Разом з тим, суд зобов’язав директора ТОВ "Станіславська торгова компанія" з’явитись у судове засідання 31.01.2008р. та надати письмові пояснення ухвалою від 25.12.2007р., яка отримана відповідачем ще 29.12.2007р. Отже, відповідач знав про необхідність явки в судове засідання задовго до виникнення обставин, на які посилається, і мав змогу направити у відрядження іншого працівника і забезпечити явку в судове засідання. Крім того, не виконані вимоги суду щодо надання відповідних пояснень, чому не могло завадити перебування директора у відрядженні з 29.01 по 05.02.2008р., враховуючи, що про відповідні вимоги стало відомо ще 29.12.2007р.

Зважаючи на вказані обставини та те, що термін розгляду спорів обмежений двомісячним строком в силу ст.69 ГПК України, який станом на 31.01.2008р. вже закінчився, а позивач категорично заперечував проти відкладення розгляду справи (а.с.203), суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні поданого клопотання та розглянув справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній документами та матеріалами.

Враховуючи наведене, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2008р. у справі №19/301 господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" - –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Черкащенко М.М.