ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.06.08                                                                                           Справа № 3/298-10/156

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційне подання Заступника прокурора Львівської області за № 05-215 вих.-08 від 03.03.2008 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2007 року

у справі № 3/298-10/156

за позовом: Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі:

Міністерства палива та енергетики України, м. Київ

Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

Міністерства охорони навколишнього природного середовища, м. Київ

до відповідача-1: Дочірньої компанії «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», м. Стрий

про визнання правочину недійсним

За участю представників:

від прокуратури: Ярчак І.С. –прокурор відділу (посвідчення № 121 від 11.10.2006 року);

від позивача-1: не з’явився;

від позивача-2: не з’явився;

від позивача-3: не з’явився;

від відповідача-1: Стеблецький Р.В. (довіреність № 2-42д від 08.01.2008 року);

від відповідача-2: Лановенко В.І. –директор,

Лановенко Т.В. (довіреність № 107 від 10.06.2008 року),

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області (суддя Довга О.І.) від 07.12.2007 року у справі № 3/298-10/156 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Прокурор з постановленим рішенням не погодився, вніс апеляційне подання, в якому просить його скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити, оскільки вважає дане рішення незаконним і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи. При цьому покликається на те, що місцевий господарський суд ототожнив поняття «діяльність, пов’язана з користуванням нафтогазоносними надрами»та «діяльність з користування нафтогазоносними надрами», склад останньої встановлено в абзаці 14 ст. 1 Закону України «Про нафту і газ», що не узгоджується із ст. 14 цього ж Закону, якою встановлено, що власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами не може, зокрема, передавати права, надані йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, до майна спільної діяльності. А тому вважає, що відповідач-1 не вправі передавати права на користування надрами, надані йому на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а відповідач-2, відповідно, не володіє і не може володіти правом на

користування нафтогазоносними надрами Летнянського родовища, оскільки отримання суб’єктами господарювання, які не мають спецдозволу, доступу до надр з метою видобування вуглеводневої сировини є можливим лише у випадку об’єднання майна учасників договору спільної діяльності, один з яких є власником спецдозволу, у той час як передача прав користування цими надрами суперечить ст. 14 Закону України «Про нафту і газ». Таким чином, на думку скаржника, договір про спільну діяльність без утворення юридичної особи № 3 від 10.06.2002 року, укладений між відповідачами, підлягає визнанню недійсним з моменту вчинення, як такий, що укладений з порушенням вимог Закону України «Про нафту і газ», ЦК УРСР та ЦК України.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційне подання заперечує твердження прокурора щодо відчуження ДК «Укргазвидобування»на користь ТзОВ «Карпатигаз»частини прав, наданих відповідачу-1 спеціальним дозволом (ліцензією) на користування нафтогазоносними надрами. При цьому зазначає, що прокуратура безпідставно ототожнює майнове право на свердловину, як нерухому річ і основний засіб, із правом на користування надрами, яке згідно Закону України «Про нафту і газ»може мати тільки власник спеціального дозволу, оскільки згідно внесених 05.01.2004 року змін до Договору про спільну діяльність від 10.06.2002 року внеском ДК «Укргазвидобування»у майно спільної діяльності є майнове право тимчасового користування свердловиною. На підставі наведеного просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2007 року у справі № 3/298-10/156 залишити без змін, апеляційне подання –без задоволення.

Справа слуханням відкладалася з підстав, наведених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 року та 10.06.2008 року. Ухвалою від 10.06.2008 року головою Львівського апеляційного господарського суду строк вирішення справи продовжено на один місяць.

Позивачі явку уповноважених представників в судове засідання 24.06.2008 року не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень № 3202421, № 320243 та № 3202413, тому колегія вирішила розглянути справу без участі їх представників за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Прокурор та представники відповідачів в судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційному поданні та у відзиві на нього.

Розглянувши апеляційне подання, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційного подання слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2007 року –залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного:

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про нафту і газ»користування нафтогазоносними надрами, пошук і розвідка родовищ нафти і газу, їх експлуатація, спорудження та експлуатація підземних сховищ для зберігання нафти і газу здійснюються лише за наявності спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами, що надаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр, на умовах, визначених чинним законодавством.

З матеріалів справи встановлено, що Міністерством екології та природних ресурсів України (згідно указу Президента України від 27 грудня 2005 року № 1842/2005 – Міністерство охорони навколишнього природного середовища України) 25.03.1999 року Дочірній компанії «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України»надано ліцензію (спеціальний дозвіл) за реєстраційним номером 1806 на користування надрами Летнянського родовища – видобування (експлуатація) газу та конденсату строком на 19 років.

10 червня 2002 року між Дочірньою компанією «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»в особі її філії – Газопромислового управління «Львівгазвидобування»(Перший учасник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»(Другий учасник) було укладено Договір № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи.

Метою даного Договору (з урахуванням укладеної 19.11.2004 року Додаткової угоди № 2 до Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року) є проведення комплексу робіт з геологічного вивчення, дослідно-промислової експлуатації та розробки родовищ нафти, газу, газового конденсату та родовищ інших копалин з метою отримання прибутку.

Предметом Договору є взаємні дії учасників з об'єднання коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме свердловини № 36 даного родовища на умовах цього Договору без створення нової юридичної особи (п. 2 Договору про спільну діяльність).

Газопромислове управління «Львівгазвидобування»є філією ДК «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України»і згідно Положення про філію ДК «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України»Газопромислове управління «Львівгазвидобування», затвердженого 20.11.1998 року, складовими предмету діяльності філії є, зокрема, видобуток природного газу, газового конденсату, виконання геологорозвідувальних робіт та розробка і експлуатація родовищ газу, газового конденсату та нафти.

З матеріалів справи та пояснень представників відповідачів в судовому засіданні колегією встановлено, що в період укладення відповідачами оспорюваного договору Газопромислове управління «Львівгазвидобування»з об’єктивних причин не мало господарської можливості самостійно провести, згідно умов проектно-кошторисної документації, капітальний ремонт свердловини № 36 Летнянського газового родовища, провести роботи по облаштуванню свердловини, а також документально оформити здачу свердловини в експлуатацію (здійснити оплати за різні дозволи та погодження).

Зважаючи на цю обставину, відповідачі уклали згаданий вище Договір про спільну діяльність без утворення юридичної особи, пунктом 4 якого (в первісній редакції) передбачалось, що внеском Першого учасника у спільну діяльність сторін є капітальний ремонт ліквідованої раніше у 1988 році свердловини № 36 Летнянського газового родовища, що згідно кошторису становить 450 000 грн. і передача її у майно спільної діяльності, внеском Другого учасника у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн., який згідно кошторису необхідний для ремонту, облаштування і підключення свердловини до магістрального газопроводу.

Факт перерахування ТзОВ «Карпатигаз»на рахунок ГПУ «Укргазвидобування»300 000 грн. як фінансову інвестицію у спільну діяльність підтверджується наявними у справі доказами. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що свердловину Летня-36 було прийнято в капітальний ремонт 12.06.2002 року. В результаті проведення комплексу робіт по відновленню робочого стану свердловини її було введено в експлуатацію і одночасно у спільну діяльність в грудні 2002 року.

Аналізом матеріалів справи та норм чинного законодавства України колегією встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року (01.01.2004 року), а права і обов’язки, що виникли на підставі вищенаведеного договору, продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому відповідно до ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов‘язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

З аналізу Договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року вбачається, що за правової природою він є договором простого товариства. Згідно ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов’язання об’єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Статтями 1133, 1134 ЦК України передбачено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

У відповідності до ст. ст. 1137, 1138, 1139 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Якщо договір простого товариства пов'язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення. Прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

В апеляційному поданні скаржник покликається на недійсність Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року, оскільки вважає його таким, що укладений з порушенням вимог Закону України «Про нафту і газ», ЦК УРСР та ЦК України. При цьому посилається на той факт, що всупереч Закону України «Про нафту і газ»відповідач-1 відчужив на користь ТзОВ «Карпатигаз» частину прав, наданих йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 14 цього Закону власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами не може дарувати, продавати або будь-яким чином відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних фондів створюваних з його участю суб'єктів господарської діяльності, а також до майна спільної діяльності. Однак, зазначені твердження прокурора спростовуються наявними у справі документальними доказами та нормами чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про нафту і газ»у разі, якщо діяльність, пов'язана з користуванням нафтогазоносними надрами, здійснюється на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію, один із учасників цього договору зобов'язаний мати відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами.

З наведеного вбачається, що достатньою підставою для здійснення спільної діяльності з використання нафтогазоносних надр визнається наявність відповідного дозволу хоча б у одного з учасників такої діяльності. Таким чином, дія дозволу на здійснення діяльності з користування надрами одного з учасників поширюється на спільну діяльність, що провадиться від імені усіх учасників спільної діяльності.

Однак, враховуючи те, що в межах простого товариства не утворюється нової юридичної особи, відтак не відбувається передача спеціального дозволу чи ліцензії на користування надрами іншій особі. Крім того, не відбувається передача одним учасником простого товариства права користування надрами, надане йому спеціальним дозволом, іншим учасникам цього товариства, оскільки при створенні простого товариства, майно об‘єднується учасниками товариства для спільної діяльності, а не передається від одного учасника до іншого.

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2004 року було внесено зміни до Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року, згідно яких розділ 4 Договору викладено у новій редакції: внеском Першого учасника у спільну діяльність сторін є право тимчасового користування свердловиною № 36 Летнянського газового родовища, що згідно кошторису становить 450 000 грн. та додаткові роботи на зазначеній свердловині Першого учасника по довводу зазначеної свердловини в експлуатацію на суму 27 300 грн. і передача його у майно спільної діяльності, що відповідно складає частку Першого учасника у розмірі 61,4% вкладу сторін у спільну діяльність. Внеском Другого учасника у спільну діяльність сторін є грошовий вклад у розмірі 300 000 грн., який згідно кошторису необхідний для ремонту, облаштування і підключення її до магістрального газопроводу і що відповідно складає частку Другого учасника у розмірі 38,6 % вкладу сторін у спільну діяльність.

Аналізом документальних доказів у справі та норм чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини, колегією встановлено, що згідно ліцензії, наданої ДК «Укргазвидобування», відповідач-1 отримав право користування надрами Летнянського родовища.

Відповідно до абзацу 14 ст. 1 Закону України «Про нафту і газ»користування нафтогазоносними надрами –геологічне вивчення і розробка нафтогазоносних надр з метою пошуку та розвідки родовищ нафти й газу, видобутку нафти й газу або їх зберігання, повернення (захоронення) супутніх і стічних вод, інших відходів, що видобуваються в процесі розвідки і розробки родовищ нафти і газу.

Згідно Договору про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року (з урахуванням внесених змін та доповнень) внеском відповідача-1 у спільну діяльність є право тимчасового користування свердловиною № 36 Летнянського газового родовища, тобто в даному випадку відбулася передача права користування матеріальним активом (основним засобом), а не права користування надрами, що не порушує норм ст. 14 Закону України «Про нафту і газ». Крім того, умовами цього Договору не передбачено внесення у спільну діяльність як вкладу частини прав, наданих дозволом на користування нафтогазоносними надрами.

Таким чином, колегія вважає, що місцевий господарський суд прийшов до обґрунтованого висновку, що при укладенні Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року відповідач-1, всупереч твердженням прокурора, не здійснив передачу частини прав на користування надрами, наданих йому спеціальним дозволом (ліцензією), а внеском у майно спільної діяльності було лише право тимчасового користування свердловиною № 36.

Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 1 ст. 215 цього Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржниками у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, невідповідність Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 року, укладеного між відповідачами, вимогам Закону України «Про нафту і газ», ЦК УРСР та ЦК України.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2007 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційному поданні, інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2007 року у справі № 3/298-10/156 залишити без змін.

2. В задоволенні апеляційного подання Заступника прокурора Львівської області за № 05-215 вих.-08 від 03.03.2008 року –відмовити.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Головуючий–суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.