ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

01.09.2008

Справа №2-7/6594-2008

За позовом Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ідентифікаційний код 14333937) в особі Кримського територіального управління ЗАТ „Український мобільний зв’язок” (95000, м. Сімферополь, вул. Самокиша, 9/7)

До відповідача Приватного підприємства «Блейс» (97400, м. Євпаторія, вул. Міллет, 37, ідентифікаційний код 25145923)

Про стягнення 11 124,40 грн.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Нанікашвілі І. А., предст., дов. №01-302 від 01.08.2008 р.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Закрите акціонерне товариство „Український мобільний зв’язок” звернулось в особі Кримського територіального управління ЗАТ „Український мобільний зв’язок” до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Приватного підприємства «Блейс» про стягнення 11 124,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем обов’язків по своєчасній та повній оплаті наданих позивачем послуг мобільного зв’язку, прийнятих на себе за договорами №3500223/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500267/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500215/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500286/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500232/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500292/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500205/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500192/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500262/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500252/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500242/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500278/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500271/1.11650260 від 18.04.2007 р., у зв’язку з чим заборгованість Приватного підприємства «Блейс» перед Закритим акціонерним товариством „Український мобільний зв’язок” складає 1312,36 грн., яка до часу звернення до суду в добровільному порядку погашена не була. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у вигляді договірної санкції в розмірі 9812,04 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

Матеріали справи свідчать, що 18.04.2007 р. між Закритим акціонерним товариством „Український мобільний зв’язок” (UMC) та Приватним підприємством «Блейс» (Абонент) були укладені 14 договорів про надання послуг мобільного звязку, а саме: №3500223/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500267/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500215/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500286/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500232/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500292/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500205/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500192/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500262/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500252/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500242/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500278/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500271/1.11650260 від 18.04.2007 р.

Пунктами 1.1 вказаних договорів передбачено, що UMC згідно з цим Договором надає Абоненту послуги мобільного зв’язку в межах України. Міжнародний телефонний зв’язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMC.

Відповідно до п. 3.1 Договорів нарахування за надані послуги мобільного зв’язку здійснюється згідно з тарифами UMC, які є невід’ємною частиною цього Договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявним в Абонента телефонами.

П. 3.2 Договорів передбачено, що рахунки за надані послуги та авансові внески Абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок UMC або кредитною карткою в національній валюті України. Рахунки повинні бути сплаченими в строк до п’ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

До зазначених договорів сторонами були укладені додаткові угоди, згідно з п. 1.1 яких починаючи з дати підписання цієї Додаткової угоди сторонами та протягом 365 календарних днів з моменту її підписання Абонент не має права відмовитись від основного Договору та/або від цієї угоди, зокрема – від послуг голосової телефонії за Основним договором, а надання послуг, передбачених основним договором, відбувається з урахуванням умов, встановлених цією додатковою угодою. У випадку тимчасового обмеження (призупинення) надання послуг за основним договором, включаючи обмеження послуг голосової телефонії, за ініціативою UMC з підстав, обумовлених Основним договором, або за заявою Абонента в період строку, встановленого цим пунктом, період дії цієї додаткової угоди продовжується на весь строк, протягом якого надання послуг було призупинено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виконані свої обов’язки за договорами належним чином та надані послуги телефонного зв’язку, на оплату яких виставлялися відповідні рахунки. Про це свідчить, зокрема, й відсутність будь-яких зауважень та заперечень з боку Абонента. Проте, оплата за надані послуги Приватним підприємством «Блейс» здійснювалась не в повному обсягу, у зв’язку з чим заборгованість відповідача за послуги зв’язку перед ЗАТ Український мобільний зв’язок”, з урахуванням внесків до Пенсійного фонду, складає 1312,36 грн.

Згідно з п. 7.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), порядок сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, а саме операцій з купівлі-продажу валют, продажу ювелірних виробів із золота (крім обручок), платини і дорогоцінного каміння, відчуження легкових автомобілів, купівлі-продажу нерухомого майна, послуг стільникового рухомого зв’язку, здійснюється відповідно до Порядку сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року N 1740.

П. 15-12 вказаного Порядку передбачено, що збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачують підприємства, установи та організації, фізичні особи, які користуються послугами стільникового рухомого зв’язку, а також оператори цього зв’язку, які надають свої послуги безоплатно.

Збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачується у розмірі 7,5 відсотка вартості будь-яких послуг стільникового рухомого зв’язку, сплаченої споживачами цих послуг оператору, що їх надає, включаючи вартість вхідних та вихідних телефонних дзвінків, абонентську плату, плату (надбавку) за роумінг, суму страхового завдатку, авансу, вартість інших спеціальних послуг, зазначених у рахунку на оплату послуг стільникового рухомого зв’язку (п. 15-14 Порядку).

Відповідно до п. 15-15 Порядку збір на обов’язкове державне пенсійне страхування з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку сплачується платниками збору оператору одночасно з оплатою ними зазначених послуг.

За таких обставин, включення позивачем до складу вартості наданих послуг мобільного звязку внесків до Пенсійнорго фонду України відповідають положенням чинного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів оплати ним заборгованості у розмірі 1312,36 грн. перед позивачем, у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем обов’язків по оплаті наданих йому послуг за договорами №3500223/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500267/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500215/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500286/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500232/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500292/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500205/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500192/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500262/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500252/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500242/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500278/1.11650260 від 18.04.2007 р., №3500271/1.11650260 від 18.04.2007 р., через що вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства «Блейс» заборгованості у розмірі 1312,36 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з п. 1.3 Додаткових угод до договорів про надання послуг мобільного зв’язку забезпеченням виконання зобов’язання Абонента перед UMC не відмовлятись від основного договору та/або від цієї Додаткової угоди, зокрема – від послуг голосової телефонії за основним договором є договірна санкція, встановлена на підставі ст. 546 Цивільного кодексу України. В разі, якщо Абонент відмовляється від основного договору та/або від цієї додаткової угоди, зокрема – від послуг голосової телефонії, до закінчення строку, встановленого п. 1.1 цієї Додаткової угоди (за винятком, коли причиною відмови є невиконання UMC своїх зобов’язань згідно з основним договором), або коли дія основного договору достроково припиняється на підставі п. 5.2 основного договору в зв’язку з несплатою Абонентом наданих йому послуг зв’язку, Абонент несе відповідальність у вигляді сплати на користь UMC договірної санкції в розмірі 2,74 грн. за кожен день, що залишився до закінчення строку, встановленого п. 1.1 цієї Додаткової угоди, починаючи з дня відмови або припинення дії.

Судом встановлено, що договірна санкція обчислена позивачем вірно і складає 9 812,04 грн.

Проте, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України зозмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічне право суду встановлено пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В п. 42 Інформаційного листа від 07.04.2008 р. N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» Вищий господарський сд Украъни зазначив, що при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що порушення відповідачем обов’язку по оплати ним заборгованості не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Іншого, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, суду не доведено. Крім того, суд звертає увагу на те, що сума заявленого позивачем до відшкодування штрафу в декілька разів перебільшує суму заборгованості. За таких обставин суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки на 50% та стягнути з Приватного підприємства «Блейс» договірну санкцію у сумі 4 906,02 грн.

Згідно з п. 6.3 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №02-5/78 від 04.03.1998 р., з наступними змінами та доповненнями, у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем. Таким чином, суми понесених відповідачем судових витрат підлягають стягненню з Приватного підприємства «Блейс».

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного підприємства «Блейс» (97400, м. Євпаторія, вул. Міллет, 37, ідентифікаційний код 25145923) на користь Закритого акціонерного товариства „Український мобільний зв’язок” (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ідентифікаційний код 14333937) заборгованість за послуги мобільного зв’язку в розмірі 1312,36 грн., неустойку у розмірі 4906,02 грн., 111,24 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.