ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"17" липня 2008 р.

Справа № 4/240

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 4/240

за позовом: дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", 25030, м. Кіровоград, вул. Кутузова, 23/16,

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк 13527", 25014, м. Кіровоград, вул. Аерофлотська, 15,

про стягнення 108 555,23 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Гальчун О.В., довіреність № 7 від 30.01.2008 року;

від відповідача - участі не брав. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України.

СУТЬ СПОРУ:

Подано позов про стягнення із відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк 13527", 25014, м. Кіровоград, вул. Аерофлотська, 15, заборгованості в розмірі 108 555,23 грн. за надані послуги з теплопостачання на користь дочірнього підприємства „Кіровоградтепло” товариства з обмеженою відповідальністю „Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії”.

Позивачем в судовому засіданні змінено позовні вимоги та зменшено заявлену до стягнення суму, оскільки після звернення з позовом до суду відповідач погасив суму основної заборгованості та частково погасив суму пені, а заявлені до стягнення втрати від інфляції на суму 8 551 грн. 60 коп. та 3% річних в розмірі 899 грн. 46 коп., державне мито в розмірі 1 085 грн. 55 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу залишились непогашеними і позивач наполягає на їх стягненні в примусовому порядку. Заяву позивача про зміну позовних вимог прийнято до розгляду судом.

Відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не подав.

Підстави для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відсутні.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши справу за наявними в ній матеріалами, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 27.10.2005 року договору на виробництво та постачання теплової енергії № 446, предметом якого повноважні представники сторін, в результаті вільного волевиявлення визначили проведення господарських операцій по постачанню, прийманню та оплаті вартості отриманої теплової енергії на об'єктах споживача (відповідач по справі) за адресою м. Кіровоград, вул. Шатіло 10 та ЮЗК (Промисловий).

У відповідності до п. 1.1 даного договору виробник (позивач по справі) зобов’язався постачати тепловою енергією на цілі опалення та гарячого водопостачання будівель та споруд споживача.

При укладанні даного договору сторони керувалися Законом України “Про теплопостачання” та Правилами користування тепловою енергією № 310 від 06.12.1981 р.

Відповідач, згідно п. 4.2 договору, зобов’язався оплачувати спожиту теплову енергію відповідно до діючих тарифів і розцінок протягом поточного місяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться через банк шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виробника, або готівкою в касу виробника, починаючи з 25 числа поточного місяця по 10 число наступного місяця. На виконання умов договору позивач з жовтня 2005 року проводив постачання теплової енергії, а відповідач використовував її на власний розсуд, однак починаючи з жовтня 2007 року відповідач в односторонньому порядку змінив умови договору та проводив оплату в неповному розмірі та несвоєчасно, у зв'язку з чим в період з жовтня 2007 року по квітень 2007 року виникла заборгованість в розмірі 95 101 грн. 07 коп., яка повністю підтверджується фінансовою карткою платника та наданими відповідачу рахунками - фактурами.

Після звернення позивача до суду, відповідач погасив суму основного боргу в розмірі 95 101 грн. 07 коп. та частково пеню на суму 2 970 грн. 93 коп., факт погашення заборгованості визнано позивачем та заявлено клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

У відповідності до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Враховуючи викладене з відповідача підлягають до стягнення втрати від інфляції в розмірі 8 551 грн. 60 коп. та три проценти річних в розмірі 899 грн. 46 коп.

Підставою для нарахування та стягнення втрат від інфляції та процентів річних господарський суд визнає приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України згідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з умов п. 7.1.1 договору в разі неоплати замовником наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати наданих послуг. Пеня розраховується виходячи з розміру заборгованості.

Враховуючи вказане обґрунтування, господарський суд також вважає повністю обґрунтованими вимоги про стягнення пені на суму 4 003 грн. 10 коп.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

При проведенні розрахунку пені позивачем враховано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України про те, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Заявлена до стягнення пеня перебуває в межах подвійної облікової ставки НБУ за вказаний період, яка фактично складала 16 та 20 % у відповідні періоди.

Таким чином, на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня, яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 16% та 20% річних у відповідні періоди.

Натомість, господарським судом вбачаються підстави для зменшення розміру штрафних санкцій згідно до ст. 83 п. 3 ч. 1 ГПК України, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та позивачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про стягнення пені саме у визначеному розмірі. Крім того, судом враховано, що відповідач частково вже погасив пеню після звернення з позовом до суду, тому судом визначається до стягнення пеня на суму 100 грн.

Суми, що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Натомість, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без проведення взаємозвірки розрахунків враховуючи наступне.

За приписами Постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2003 року по справі № 21/308 акти звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача повністю, оскільки погашення заборгованості відповідачем проведено після звернення позивача до суду за захистом свої порушених прав на своєчасне отримання оплати за надані послуги з теплопостачання.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із відкритого акціонерного товариства "Автобусний парк 13527", 25014, м. Кіровоград, вул. Аерофлотська, 15 (р/р 0773, МФО 323301, ) на користь дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", 25030, м. Кіровоград, вул. Кутузова, 23/16 ( р/р 5 в ЖФ КБ "Західінкомбанк" у м. Житомирі, МФО 311670, ) заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання у вигляді втрат від інфляції на суму 8 551 грн. 60 коп., процентів річних 899 грн. 46 коп. та пені 100 грн. на загальну суму 9 551 грн. 06 коп., 1085 грн. 55 коп. сплаченого державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати.

Провадження щодо стягнення 95 101 грн.07 коп. основного боргу та 2 970 грн. 93 коп. пені припинити.

В решті позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько