ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.04.08                                                                                           Справа № 24/253

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі Державного департаменту надлишкового майна та земель від 26.02.2008 р. № 270/2/1 А

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.01.2008 р.

у справі № 24/253

за позовом ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод”, м.Львів

до Самбірської міської ради Львівської області, м.Самбір Львівської обл.

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Міністерства оборони України в особі Державного департаменту надлишкового майна та земель, м.Київ

про визнання права користування земельною ділянкою та спонукання до надання погодження на виготовлення проекту відведення земельної ділянки

За участю представників:

від позивача –Подвірна О.Д. (керівник юридичного відділу, постійна довіреність вих. № 30 від 09.01.2008 р. в матеріалах справи);

від відповідача –не з”явився;

від третьої особи - не з”явився

Представнику позивача роз”яснено його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки позивач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.01.2008 р. у справі № 24/253 (суддя Хабіб М.І.) позов задоволено за обгрунтованістю, а саме: визнано за ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод” право користування земельною ділянкою по вул.Шевченка, 26/3 у м.Самборі Львівської обл., на якій розміщена нежитлова будівля площею 1882, 7 кв.м, та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі; зобов”язано Самбірську міську раду Львівської області розглянути на найближчій сесії міської ради питання про надання дозволу ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод” на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у м.Самборі Львівської обл. по вул.Шевченка, 26/3, на якій розміщена нежитлова будівля площею 1882, 7 кв.м, та земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі.

Третя особа з даним рішенням не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав неповного з”ясування обставин справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що господарським судом невірно застосовано ст.ст.77, 84, 141, ч.2 ст.149 Земельного кодексу України; вилучення земельної ділянки можливе лише за згодою землекористувачів, а такої згоди Міністерство оборони України в особі Державного департаменту надлишкового майна та земель не надало.

Відповідач, третя особа своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористалися, явки повноважних представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повернення поштових повідомлень з підписом про отримання ухвали (поштові повідомлення про вручення знаходяться в матеріалах справи).

Оскільки явка повноважних представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.03.2008 р. була визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності представників відповідача, третьої особи за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

У судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07.12.2005 р., укладеним Дочірнім підприємством державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», Державне підприємство «Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»(яке діяло на підставі договору комісії № Д-121-05/2005П-6 від 08.07.2005 р, укладеного з Міністерством оборони України, а.с.32-36) та суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Федаком Богданом Івановичем, останній придбав у власність об'єкти нерухомого майна загальною площею 9220 кв.м., розташовані за адресою: Львівська обл., м.Самбір, вул.Шевченка, 26/1, 26/2, 26/4, 26/5, 26/6, 26/7, 26/8, 26/9, в т.ч. сховище для техніки № 3 площею 1882,7 кв.м. по вул.Шевченка, 26/3 (а.с.37-42).

Відповідно до рішення ХХУ сесії ІУ демократичного скликання Самбірської міської ради від 14.03.2006 р. № 26 (до придбання позивачем сховища), розглянувши заяви власників, які викупили об'єкти цілісного майнового комплексу військової частини по вул.Шевченка, 26, в тому числі і заяву Федака Б.І., за згодою землекористувача міська рада вилучила земельну ділянку площею 4,0418 га з території військової частини та закріпила її за власниками об'єктів цілісного майнового комплексу згідно з частками у майні (а.с.20).

Згідно з довідкою Самбірського міського відділу Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру” земельна ділянка по вул.Шевченка, 26 в м.Самборі площею 4,4018 га вилучена з території військової частини та закріплена за власниками об'єктів цілісного майнового комплексу згідно з частками в майні рішенням № 26 від 14.03.2006 р. (а.с.21).

На підставі договору купівлі-продажу серії ВЄТ № 022511 від 14 квітня 2006 року, укладеного з суб”єктом підприємницької діяльності-фізичної особи Федаком Б.І., Панькевичем І.І., Макар О.В., ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод” придбало нежитлову будівлю (сховище для техніки № 3) в м.Самборі Львівської обл. по вул.Шевченка № 26/3 площею 1882,7 кв.м. (а.с.4-7). Витягом № 10722235 від 23.05.2006 р., виданим Самбірським міжміським БТІ, підтверджено реєстрацію права власності на дане нерухоме майно (а.с.19).

Отже, на момент укладення даного договору на підставі рішення Самбірської міської ради № 26 від 14 березня 2006 року земельна ділянка під придбаним нежитловим приміщенням була вилучена з користування військової частини та закріплена за власниками об”єктів цілісного майнового комплексу згідно з частками в майні, в т.ч. і за Федаком Б.І., який є одним із продавців за договором від 14.04.2006 р. (а.с.20).

ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод” звернулося в Самбірську міську раду з листом вих. № 1581 від 07.06.2006 р. про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та надання її в оренду (а.с.17).

Самбірська міськрада відмовила в наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, мотивуючи тим, що необхідно подати згоду Міноборони України на вилучення земельної ділянки, оскільки міська рада фактично не вирішила питання вилучення згаданої земельної ділянки з території військової частини (копія листа від 16.08.2006 р. № 219-15/512-1171/1-21 міститься в матеріалах справи, а.с.15).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 10.01.2008 р. у справі № 24/253 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі Державного департаменту надлишкового майна та земель - без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України в редакції, чинній на момент придбання позивачем нерухомого майна, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Законом України “Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України” від 27.04.2007 р. № 997-У стаття 120 ЗК України приведена у відповідність зі ст.377 ЦК України.

Так, частина перша і друга статті 120 ЗК України викладені в наступній редакції:

«1. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

2. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування".

Відповідно до ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.3, 5 ст.123 ЗК України юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Таким чином, на думку колегії суддів, на момент вирішення спору суд першої інстанції правильно застосував вказану норму, яка встановлює перехід до власника будівель, споруд права користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відтак позовні вимоги про визнання за позивачем права користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщена нежитлова будівля пл.1882, 7 кв. м, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Самбір, вул.Шевченка, 26/3, та земельної ділянки, необхідної для обслуговування цієї будівлі, обгрунтовані та підставно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до рішенням відповідача № 26 від 14.03.2006 р. земельна ділянка вилучена з території військової частини за згодою землекористувача.

У матеріалах справи відсутні докази про передачу відповідачем у користування земельної ділянки у встановленому законом порядку попередньому власнику, у якого позивач придбав нежитлове приміщення.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин згідно ст.ст.123, 123 ЗК України відповідач зобов”язаний був розглянути в місячний строк клопотання позивача про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки та згідно з Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР винести рішення про надання згоди чи відмову в наданні згоди.

Обов'язок рад відвести земельну ділянку у власність або у користування необхідно відрізняти від їх обов'язку оформити право на земельну ділянку, якщо воно виникло у зв'язку з переходом права на будівлю і споруду внаслідок укладення передбачених законом цивільно-правових угод. Разом з переходом права власності на будівлю чи споруду новий власник або землекористувач набуває прав і обов'язків власників земельних ділянок і землекористувачів (п.3 Роз”яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом права власності на землю і землекористування” від 27.06.2001 р. N 02-5/743 з наступними змінами та доповненнями).

Висновок про одночасний перехід права на землекористування з переходом права власності на будівлю відповідає ч.3 ст.415 ЦК України, яка встановлює, що особа, до якої перейшло право власності на будівлю (споруду), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі.

Зважаючи на викладене, позивач (право власності на нежитлову будівлю (сховище для техніки № 3) зареєстровано Самбірським міжміським БТІ 23.05.2006 р. згідно з витягом № 10722235) з набуттям права власності на спірне нерухоме майно набув прав користувача земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля.

Відповідно до ст.ст.142, 149 ЗК України земельні ділянки вилучаються за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування на підставі згоди землекористувача.

Як вбачається з матеріалів справи, після продажу нерухомого військового майна –будівель і споруд, розташованих у м.Самборі по вул.Шевченка, 26 рішенням Самбірської міськради № 26 від 14.03.2006 р. за згодою землекористувача земельна ділянка була вилучена з території військової частини та закріплена за власниками придбаних об”єктів згідно з їх частками в майні.

Отже, землекористувач - Міністерство оборони України вже дало згоду на вилучення частини земельної ділянки попередньому власнику нежитлової будівлі по вул.Шевченка, 26, про що зазначено у рішенні міської ради.

Оскільки в зв”язку з придбанням позивачем спірної будівлі, розташованій на вилученій у військової частини земельній ділянці, змінилось цільове призначення останньої, а саме: під обслуговування приміщення, то в даному випадку ТзОВ “Торгівельно-виробнича компанія “Львівхолод” на законних підставах звернулося до Самбірської міської ради Львівської області про надання можливості оформити належним чином право користування земельною ділянкою, а саме: про надання дозволу на виготовлення проекту відведення та надання в оренду земельної ділянки для обслуговування власного приміщення терміном на 5 років.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як суду першої, так і суду апеляційної інстанції ні відповідачем, ні третьою особою не подано доказів, які спростовують дані про вилучення земельної ділянки з території військової частини та підтверджують, що за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка закріплена за Міністерством оборони України.

Незрозуміле посилання апелянта на те, що, оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у користуванні позивача, то ст.118 ЗК України застосуванню не підлягає. Зазначена стаття передбачає можливість громадян, а не юридичних осіб здійснювати приватизацію земельної ділянки. В даному випадку сторони –юридичні особи, і йде мова за оренду земельної ділянки, а не приватизацію.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.01.2008 р. у справі № 24/253 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України в особі Державного департаменту надлишкового майна та земель - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин