ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.08
р.
Справа № 17/283

Господарський
суд Донецької області у складі головуючого судді Марченко О.А.

Судді
Сковородіної О.М., судді Мальцева М.Ю.

При
секретарі судового засіданні Гутевич С.Ю.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за
позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Макіївка

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м.
Макіївка

про:
стягнення 10 200грн.00коп. та виконання певних дій

В
засіданні брали участь представники сторін:

від
позивача: ОСОБА_3 - довіреність б/н від 31.08.2006р. (представник),ОСОБА_1. -
паспорт серії НОМЕР_1 (СПД);

від
відповідача: ОСОБА_4 - довіреність б/н від 30.10.2006р. (адвокат).

З
07.02.2008р. о 10год.10хв. по 07.02.2008р. о 16год.00хв. у судовому засіданні
оголошено перерву згідно ч.2 ст.77 Господарського процесуального кодексу
України.

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач,
Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду з позовом до відповідача, Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з відповідача на
користь позивача нерозподілений дохід у сумі 10200грн.00коп.; усунення для
позивача перешкоди з боку відповідача щодо користування частковою сумісною
власністю торгово-розважальним комплексом, що знаходиться за адресою м.
Макіївка, вул. Ярошенка, 1, заборонивши відповідачу вчиняти будь-які дії щодо
недопущення позивача на територію та у приміщення ТРК “Свояк”і - його
одноособового використання нею; зобов'язання відповідача надати позивачу ключі
від ТРК “Свояк”, а також - усі необхідні дозволи та документи на нього.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу б/н
від 09.06.2000р. та договір дарування від 15.04.2003р.

Крім
того, позивач надав суду заяву про забезпечення позову б/н від 12.11.2007р.,
відповідно до якої просить суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на
майно та грошові кошти, що належать відповідачу - Суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_2, м.Макіївка.

Судом
дана вимога позивача залишена без задоволення як необґрунтована, оскільки
доказів в підтвердження наявності підстав, яки б ускладнили або зробили
неможливим виконання судового рішення позивачем не надано, судом не
встановлено.

Відповідач
надав суду відзив на позовну заяву б/н від 31.10.2006р., згідно якого позовні
вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач як співвласник спірного об'єкту
не здійснює відповідних витрат, а тому не має права на доходи від використання
зазначеного об'єкту.

Відповідно
до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців НОМЕР_2 ОСОБА_2 станом на 30.10.2007р. зареєстрована в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична
особа-підприємець.

Під
час розгляду справи від позивача надійшло клопотання про призначення
судово-економічної експертизи за для з'ясування обсягу доходів, одержаних
відповідачем від використання згаданого об'єкту.

Ухвалою
господарського суду від 15.11.2006р. була призначена судово-економічна
експертиза за справою №17/283. Проведення експертизи доручено Донецькому
Науково-дослідному інституту судових експертиз. До отримання експертного
висновку провадження у справі №17/283 було зупинено.

19.09.2007р.
до господарського суду Донецької області надійшов висновок судово-економічної експертизи
№6151/24. Ухвалою суду від 19.09.2007р. провадження у справі було поновлено.

22.01.2008р.
через канцелярію господарського суду позивач надав зміни до позовної заяви,
відповідно з якими останній збільшує розмір позовних вимог та просить стягнути
з відповідача нерозподілені доходи в сумі 147 687грн.55коп.

Частина
2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України містить вимогу про те, що
у випадку збільшення розміру позовних вимог недоплачена сума державного мита
оплачується чи стягується згідно з новою ціною позову.

Згідно
до частини 3 зазначеної статті, якщо позивач на підставі ч.4 ст.22 ГПК України
подає заяву про збільшення розміру позовних вимог, він повинен до цієї заяви
додати документи, що підтверджують сплату державного мита в установленому
порядку і розмірі.

Відповідно
до заяви про зміну позовних вимог, позивач просить суд звільнити його від
сплати державного мита, посилаючись на те, що позивач є інвалідом другої групи.
Однак позивачем не надано доказів, що підтверджують відповідні посилання.

Оскільки
позивачем не надані документи, що підтверджують сплату державного мита в
установленому порядку і розмірі, суд, на підставі п.4 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України, не приймає збільшені позовні вимоги та
розглядає первісні позовні вимоги.

Крім
того, позивачем надані клопотання про призначення додаткової судово-економічної
експертизи від 22.10.2007р. та від 07.02.2008р. В обґрунтування зазначених
клопотань позивач посилається на те, що попереднім висновком експерта охоплений
період з 2003р. по дев`ятий квартал 2006р., а в ході розгляду справи у позивача
з`явились підстави вимагати стягнення доходів за період з дев`ятого кварталу
2006р. по лютий 2008р., у зв`язку з чим останнім були змінені підстави та ціна
позову.

Оскільки
суд не розглядає збільшені позовні вимоги, а щодо первісних позовних вимог
експертне дослідження проведено, тому зазначені вище клопотання не підлягають
задоволенню.

Розгляд
справи відкладався.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у попередніх
судових засіданнях, господарський суд встановив:

09.06.2000р.
Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (позивач) разом
з ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу б/н було придбано у спільну часткову
власність нежитлове приміщення ательє „Ліана" загальною площею 347,9
кв.м., яке знаходиться за адресою м. Макіївка, вул. Ярошенка, 1. Вартість
нерухомості на момент купівлі складала 10 570грн.00коп.

Відповідач,
ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення ательє
“Ліана” на підставі договору дарування від 15.04.2003р. (копія договору наявна
в матеріалах справи).

Рішенням
№667 від 16.07.2003р. виконавчий комітет Макіївської міської ради дозволив
провести реконструкцію нежитлового приміщення ательє “Ліана”(на теперішній час
ательє “Ліана” має назву Торгівельно-розважальний комплекс “Свояк”) під
торгово-розважальний комплекс у складі кафе з літнім майданчиком, сауни,
більярдної і мийки автомобілів (копія рішення долучена до матеріалів справи).

Зазначеним
рішенням сторони були зобов'язані розробити проектно-кошторисну документацію на
об'єкт відповідно до архітектурно-планувального завдання та узгодити її у
Головному управлінні містобудівництва та архітектури міської ради, оформити
земельну ділянку тощо.

Позивач
зазначає, що 15.09.2003р. сторони погодили проектно-кошторисну документацію у
необхідних інстанціях (Лист погодження виконавчого комітету від 15.09.2003р. №
70), отримали робочий проект з генеральним та ситуаційним планом.

Після
проведеної реконструкції загальна площа торгово-розважального комплексу “Свояк”
склала 1 403 кв.м., що підтверджується технічним паспортом БТІ від
09.03.2004р., копія якого залучена до матеріалів справи.

За
твердженням позивача, використання ТРК “Свояк” планувалося сторонами сумісно у
підприємницькій діяльності. Проте, за поясненнями позивача, відповідач
самовільно захватив більшу частину реконструйованого приміщення, а саме: кафе,
більярдну, літній майданчик і всі доходи від спільної часткової власності
отримує одноособово.

Крім
того, позивач зазначає, що відповідач надає частку спільного приміщення в
оренду СПД ОСОБА_6, а свою частку доходів позивач від цього не отримує.

Відповідно
до ч.1, 2 ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне
майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Частиною
1 ст.359 Цивільного кодексу України встановлено, що плоди, продукція та доходи від
використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу
спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток
у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між
ними.

Таким
чином, за твердженням позивача, останньому, як співвласнику, діями Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 чиняться перешкоди щодо
користування спільною частковою власністю та доходи від використання спільної
часткової власності одержуються відповідачем одноособово.

Суд
не приймає посилання позивача з огляду на наступне:

Відповідно
до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації.

Як
вбачається з матеріалів справи, реконструкція торгівельно-розважального комплексу
згідно з проектом не закінчена і до експлуатації об`єкт не прийнято.

Крім
того, згідно ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України, до завершення будівництва
(створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які
були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За
приписом ч.2 ст.357 Цивільного кодексу України, якщо розмір часток у праві
спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або
законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у
придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Частиною
4 ст.357 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник житлового
будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за
свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не
порушує їхніх  прав. Така добудова
(прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру
часток співвласників у праві спільної часткової власності.

За
твердженням відповідача, добудоване кафе та більярдна, нерозподілений прибуток
від діяльності яких просить стягнути позивач, здійснені СПД ОСОБА_2 за власні
кошти без участі СПД ОСОБА_1, про що свідчать надані відповідачем документи,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім
того, як вбачається з висновку судово-економічної експертизи, сукупний валовий
дохід Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 отримується
виключно від таких видів діяльності, як роздрібна торгівля у кафе „Свояк” та
надання приміщення в оренду.

Таким
чином, обставини, на яких ґрунтує свої позовні вимоги Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1, спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно
до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в
господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За
приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона
повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог
або заперечень.

Оскільки
позивачем не доведено, що добудоване кафе та більярд створені з залученням його
грошових коштів, суд дійшов висновку, що Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 не є співвласником добувних відповідачем приміщень, а
відтак не має права вимагати розподілу доходів, що отримуються Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 від роздрібної торгівлі у
кафе „Свояк” та надання цього приміщення в оренду.

З
огляду на викладене, позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 в частині стягнення з СПД ОСОБА_2 нерозподілених доходів
в розмірі 10 200грн.00коп. є необґрунтованими, недоведеними, а тому такими, що
підлягають залишенню без задоволення.

Позовні
вимоги в частині усунення для Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 перешкоди з боку Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 щодо користування частковою сумісною власністю
торгово-розважальним комплексом та зобов`язання відповідача надати позивачу
ключі від торгово-розважального комплексу, а також всі необхідні дозволи та
документи на нього, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, а тому такими,
що підлягають залишенню без задоволення.

Судові
витрати, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України,
підлягають віднесенню на позивача.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.331, 355, 357, 359 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
відповідача, Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 про
стягнення з відповідача на користь позивача нерозподілений дохід у сумі 10 200грн.00коп.;
усунення для позивача перешкоди з боку відповідача щодо користування частковою
сумісною власністю торгово-розважальним комплексом, що знаходиться за адресою
м. Макіївка, вул. Ярошенка, 1, заборонивши відповідачу вчиняти будь-які дії
щодо недопущення позивача на територію та у приміщення ТРК “Свояк” і - його
одноособового використання нею; зобов'язання відповідача надати позивачу ключі
від ТРК “Свояк”, а також - усі необхідні дозволи та документи на нього -
залишити без задоволення.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь
Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз вартість судової
експертизи № 6151/24 від 06.09.2007року згідно рахунку №1101 від
10.09.20007року у розмірі 3 753грн.60коп.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

У
судовому засіданні 19.02.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя                                                                         Марченко
О.А.