ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№
14/3498

Вищий
господарський суд України у складі:
суддя Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особиОСОБА_1, с. Іванківці Хмельницького
району Хмельницької області (далі -СПДОСОБА_1.)

на
постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 06.12.2007

зі
справи № 14/3498

за
позовом  СПД ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, м.
Хмельницький (далі -Управління),

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача -Хмельницька
районна державна адміністрація,                       м. Хмельницький (далі
-Хмельницька РДА),

за
участю прокуратури
Хмельницької області, м. Хмельницький

про стягнення 139 096,93 грн.

Судове засідання
проведено за участю представників:

СПД Швеня -не з'яв.,

Управління -не з'яв.,

Хмельницької РДА -не
з'яв.,

Генеральної прокуратури
України -Сахно Н.В.

За
результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

СПДОСОБА_1.
звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом про
стягнення  в солідарному порядку з
Управління та Хмельницької РДА  139 096,
93 грн. збитків, які, на думку позивача, завдані неповною компенсацією  витрат
з перевезення пільгових категорій громадян протягом 2004, 2006 та 2007
років.

Рішенням
названого суду від 26.09.2007 (суддя Гладюк Ю.В.) позов задоволено частково: з
Управління стягнуто на користь позивача                           129 428, 51 грн.
збитків; судові витрати віднесено на Управління. Судове рішення мотивовано
обов'язком Управління компенсувати витрати з перевезення пільгових категорій
громадян у повному обсязі відповідно до Закону України “Про автомобільний
транспорт” (далі -Закон).

Постановою
Житомирського апеляційного господарського суду від 06.12.2007 (колегія суддів у
складі: суддя Філіпова Т.Л. -головуючий, судді Горшкова Н.Ф., Майор Г.І.)
зазначене рішення місцевого господарського суду у справі скасовано та прийнято
нове рішення, яким у позові відмовлено на підставі того, що збитки, пов'язані з
перевезення пільгових категорій громадян, підлягають компенсації лише в межах
відповідної субвенції з державного бюджету.

СПДОСОБА_1.
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на неправильне застосування апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права, просить постанову апеляційного
господарського суду у даній справі скасувати, а рішення місцевого
господарського суду залишити в силі. В обґрунтування касаційної скарги з
посиланням на приписи статей 7, 29, 37,40 Закону, статті 525 Цивільного кодексу
України (далі -ЦК України) та статті 229 Господарського кодексу України (далі
-ГК України),  зазначено, що апеляційний
господарській суд дійшов необґрунтованих висновків щодо: відсутності доказів,
які свідчили б про неправомірність дій відповідача та про розмір завданих
позивачеві збитків; відсутності обов'язку Хмельницької РДА за відповідними
договорами про перевезення пасажирів щодо виплати позивачеві компенсації за
перевезення пільгових категорій громадян; обмеження чинним законодавством та
умовами договору про розрахунки за послуги з перевезення пільгових категорій
громадян розміру зазначеної компенсації сумою затвердженої в установленому
порядку субвенції з державного бюджету; застосування до даного спору приписів
бюджетного законодавства.

Відзив
на касаційну скаргу не надходив.

Учасників
судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши
на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,
заслухавши пояснення представника прокуратури, Вищий господарський суд України
дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з
огляду на таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

-
08.08.2005 СПДОСОБА_1. та Хмельницька РДА уклали договір               № 28  про
перевезення пасажирів автомобільним транспортом, за умовами якого СПД
ОСОБА_1. надано право здійснювати перевезення пасажирів за маршрутом “м.
Хмельницький -Черепова” з 08.08.2005  по
08.08.2008;

- на
підставі вказаного договору СПДОСОБА_1. (перевізник) та Управління (платник)  уклали договір від 05.01.2006 № 10 про
розрахунки за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян, за
умовами якого:

Управління
зобов'язувалося сплачувати СПД ОСОБА_1. відповідно до Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” компенсацію за перевезення протягом 2006
року пільгових категорій громадян за рахунок відповідних субвенцій з державного
бюджету в межах суми бюджетних асигнувань, виділених Хмельницькому
району на 2006 рік і затверджених рішенням Хмельницької районної ради, по мірі
надходження коштів з державного бюджету та на підставі наданих перевізником
документів, передбачених цим Договором (підпункт 2.3 пункту 2 Договору);

перевізник
зобов'язується до 5 числа кожного місяця,
наступного  за звітним, подавати тимчасові
розрахунки, складені відповідно до відомостей автобусних станції. На підставі
цих розрахунків Управління “складає акти звіряння форми № 3 -пільга на
суму  субвенції з державного бюджету
прямо пропорційно між кожним перевізником та перераховує перевізникові суму
відшкодування за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі
надходження коштів  субвенції у межах
кошторисних призначень” (підпункт 3.1 пункту 3 Договору);

-
згідно з рішенням 10-ї сесії Хмельницької районної ради від 19.12.2003 та
довідками про зміни річного розміру асигнувань у 2004 році затверджено обсяги
субвенцій з державного бюджету в сумі  1
781 100 грн.;

-
рішенням 20-ї сесії Хмельницької районної ради від 27.01.2006 та додатком до
цього рішення затверджено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих
категорій громадян автомобільним транспортом затверджено у сумі 2 570 300 грн.
Ця сума відображена в наявних у матеріалах справи кошторисі та плані асигнувань
Управління на  2006 рік;

-
згідно з довідками про зміни до річного розпису бюджету (кошторису) Управління
на 2006 рік суму компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій
громадян автомобільним транспортом  в
2006 році збільшено до  3 059 583 грн.;

-
згідно зі згаданими актами звірки розрахунків та наявними у справі копіями
платіжних доручень Управління сплатило СПД ОСОБА_1. компенсацію за перевезення
пільгових категорій громадян  протягом
2004 року в сумі 27 417, 47 грн., протягом 2006 року -79 945, 21 грн.,  за січень-червень 2007 року -12 269, 42 грн.;

-
СПДОСОБА_1. та Управління не укладало договір про компенсацію збитків з
перевезення пільгових категорій громадян на 2007 рік;

-
позивач просить стягнути заборгованість у сумі
139 096, 93 грн., яка виникла, на його думку, з обов'язку Управління та
Хмельницької РДА повністю компенсувати витрати перевізника з перевезення
пільгових категорій громадян, а саме: за 2004 рік -у сумі 16 515, 15 грн., за
2006 рік -48 572, 26 грн., за 2007 рік -74 009, 52 грн.;

Причиною
виникнення спору у справі є питання про наявність підстав для повної
компенсації позивачеві збитків у зв'язку з перевезенням пільгових категорій
громадян у 2004, 2006 роках та протягом січня -червня 2007 року.

За
приписами частини другої статті 36 та частини другої статті 40 Закону (в
редакції Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, яка втратила чинність з
07.04.2006, далі -попередня редакція):

види
та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням, в
якому визначається порядок компенсації пасажирським перевізникам
збитків від цих перевезень;

збитки
пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за
регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів
відповідних бюджетів.

Згідно
з частиною другою статті 1 Закону України “Про державне замовлення для
задоволення пріоритетних державних потреб”: поставки товарів, робіт і послуг
для пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок коштів Державного
бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються до цього; обсяги
коштів для закупівлі зазначених товарів, робіт і послуг передбачаються в Законі
про Державний бюджет України на поточний рік та визначаються Кабінетом
Міністрів України відповідними рішеннями про використання позабюджетних джерел
фінансування.

Чинною
редакцією Закону (в редакції Закону України від 23.02.2006              № 3492-IV) передбачено, що:

види
та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається
порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення
пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень
(частина четверта статті 37 Закону);

органи
виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати
перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів
за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (частина
друга статті 29 Закону).

Отже,  попередньою та чинною редакціями Закону
передбачено, що компенсація збитків з перевезення пільгових категорій громадян
здійснюється з урахуванням обсягів замовлення.

Водночас
відповідно до підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102
Бюджетного кодексу України  видатки
місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає
компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, фінансуються
за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256
затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього Порядку
фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального
захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним
бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах,
бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст
республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних
бюджетах на зазначені цілі.

Згідно
з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, зі змісту наведених норм вбачається, що обсяг компенсаційних виплат за
пільговий проїзд окремих категорій громадян встановлюється в межах затверджених
субвенцій з Державного бюджету України, а обов'язок з виплати цих компенсацій
покладається на відповідний самостійний структурний підрозділ місцевої
держадміністрації (в даному        разі
-на Управління).

Частиною
четвертою статті 179 ГК України, зокрема, встановлено, що при укладенні
господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі
вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею
610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За
змістом статті 611 цього ж Кодексу відшкодування збитків є одним із правових
наслідків порушення зобов'язання.

З
урахуванням викладеного апеляційний господарський суд з огляду на встановлені
ним факти щодо здійснення компенсаційних виплат за перевезення пільгових
категорій громадян у розмірі затверджених субвенцій дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для стягнення з Управління збитків.  Тому Вищий господарський суд України не бере
до уваги доводи касаційної скарги стосовно невірного застосування апеляційним
господарським судом приписів статті 525 ЦК України та статті 229 ГК України,
якими передбачено відповідальність боржника за порушення  зобов'язання у разі односторонньої відмови
від виконання зобов'язання та за порушення грошового зобов'язання незважаючи на
неможливість його виконання (незалежно від наявності у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку).

Посилання
скаржника на неправомірне застосування до спірних правовідносин норм бюджетного
законодавства є необґрунтованим з огляду на зазначені приписи частини четвертої
статті 179 ГК України та статті 1 Бюджетного кодексу України, згідно з якою
Бюджетним кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду,
затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а
також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.
При цьому слід враховувати, що зобов'язання Управління щодо компенсації
пільгового проїзду державну окремих категорій громадян -це зобов'язання
розпорядника державних коштів з фінансування державної програми соціального
захисту.

За
наведених обставин оскаржувана постанова апеляційного господарського суду є
законною та обґрунтованою і визначені законом підстави для її скасування
відсутні.

Керуючись
статтями 1119 -11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 06.12.2007 зі справи №
14/3498 залишити без змін, а касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особиОСОБА_1 - без
задоволення.

Суддя           В.
Селіваненко

Суддя           І.
Бенедисюк

Суддя          Б. Львов