ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 5/003-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Шпакович А.О. –дов. № 3379-1/14 від 19.11.05р.

відповідача

не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Дженералі гарант" в особі Київської філії "Сіті"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.09.2007 року

у справі

№ 5/003-07 господарського суду Київської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Київської дирекції страхування "Гарант-Авто-Сіті"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн"

про

стягнення 9181,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (замінене правонаступником Відкритим акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Дженералі гарант") звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" про стягнення 9181,80 грн. заподіяної шкоди в порядку регресу на підставі статті 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, виконуючи зобов’язання по договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) від 23.03.2004 року № 19-3240535, укладеного з страхувальником - громадянином Ворожбітом В.В., позивач в результаті настання 11.02.2005р. страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди) відшкодував останньому суму страхового відшкодування в розмірі 8931,80грн. (за вирахуванням франшизи 18,20 грн.), а також сплатив вартість послуг експерта –автотоварознавця у розмірі 150 грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідач відхилив позов повністю з мотивів його необґрунтованості, вказавши, що шкоду не було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, а також відсутні належні та допустимі докази, що підтверджували б винні дії працівника відповідача (Носар В.І.), які мали б наслідком матеріальну шкоду, зокрема, відсутні докази порушення ним правил дорожнього руху, що спричинили дорожньо-транспортну пригоду між автомобілем відповідача та автомобілем Ворожбіта В.В.

Рішенням господарського суду Київської області від 19.04.2007р. (суддя Подоляк Ю.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю; судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила пошкодження застрахованого позивачем транспортного засобу, недоведеністю неправомірності дій працівника відповідача та їх причинно-наслідкового зв'язку з пошкодженням автомобіля, внаслідок чого не наявна в повному обсязі сукупність обставин, що є підставою для відшкодування шкоди за приписами статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. (судді: Рудченко С.Г. –головуючий, Мазур Л.М., Агрикова О.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості, відповідності вимогам норм матеріального та процесуального права. Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд послався на приписи статті 1188 Цивільного кодексу України та вказав на ненадання скаржником доказів, що підтверджували б його доводи про порушення працівником відповідача пункту 2.10 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у даній справі скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційну скаргу вмотивовано доводами про неправильне застосування судами приписів статей 1166 та 1188 Цивільного кодексу України, порушення статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України в частині неприйняття судами належних доказів, посиланням на фактичні обставини справи, які, на думку скаржника, доводять протилежні висновки, ніж зазначено в судових актах.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно положень частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наявність чи відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної його працівником, в порядку регресу за статтями 1187 та 1166 Цивільного кодексу України (згідно змісту позовної заяви та додаткових пояснень до неї).

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За загальними правилами, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом –джерелом підвищеної небезпеки.

Водночас статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, яка застосовується на загальних підставах зі застосуванням принципу вини сторін.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування заподіяної шкоди суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, вину відповідача. При цьому на позивача покладено обов’язок доведення факту протиправності поведінки відповідача, розміру завданих збитків та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та шкодою.

Вказані обставини підлягають доведенню належними та допустимими доказами в розумінні статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, громадянином Ворожбітом В.В. та ВАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" було укладено договір добровільного страхування автотранспорту, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності від 23.03.2004р., оформлений полісом № 19-3240535, за яким було застраховано автомобіль "Мазда 626", реєстраційний державний номер 345-85КК на страхову суму 9100грн.

11.02.2005р. близько 18год.30хв. на двадцять першому кілометрі автомобільної дороги Київ-Луганськ сталось зіткнення двох автомобілів: "Мазда 6", державний номер 200-78КМ, який належить відповідачу та був керований водієм Носарем В.І., та автомобіля "Урал 375", державний номер 113-72НІ під керуванням Семенова Е.Л.; причиною дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення автомобілів "Мазда 6" та "Урал 375) стало порушення водієм Носарем В.І. підпунктів 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України, що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення від 25.02.2005р. бланк серії АВ № 308576.

Також повз місця дорожньо-транспортної пригоди рухався автомобіль "Мазда 626", державний номер 345-85КК, що належав водію Ворожбіту В.В.; при цьому він зіткнувся з автомобілем БМВ, що рухався по правій смузі руху, а його автомобіль отримав механічні ушкодження, що підтверджується Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 21.02.2005р.

При розгляді матеріалів про притягнення Носаря В.І. до адміністративної відповідальності на підставі статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення постановою Обухівського районного суду від 14.04.2005р. було закрито адміністративну справу в зв'язку зі закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно акту автотоварознавчого дослідження від 27.09.2005р. №942 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, становить 44401,36грн., з яких було виплачено позивачем гр. Ворожбіту В.В. за видатковим касовим ордером № 624 від 26.06.2006р. страхову суму в розмірі 8931,80грн.; вартість товарознавчого дослідження в сумі 150грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 3701.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, відтак позивач звернувся з відповідною вимогою до відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій застосували до спірних правовідносин приписи статті 1188 Цивільного кодексу України та вказали на відсутність доказів, що стверджували б безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка полягає у зіткненні автомобілів "Мазда 6" та "Урал 375", та пошкодженням автомобіля "Мазда 626"; також суди вказали на відсутність доказів неправомірних дій водія Носаря В.І., що спричинили пошкодження автомобіля "Мазда 6262".

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та зазначає про таке.

Відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали про скоєння якого водієм Носарем В.І. направлялись органами автоінспекції до Обухівського районного суду, передбачено відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху (крім передбачених статтею 123, частинами першою або другою статті 130 цього Кодексу, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2001р. № 1217 (зареєстрована Міністерством юстиції України 24.10.03р.), при вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП, працівник міліції згідно із статтею 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 254 КУпАП. Якщо особа вчинила послідовно (одночасно) кілька адміністративних правопорушень, які згідно законодавства розглядаються однією особою, складається один протокол, в якому викладаються ці порушення. Якщо ж вчинені адміністративні правопорушення розглядаються різними особами, складаються різні протоколи.

Відтак належним та допустимим доказом неправомірної поведінки водія, порушення ним правил дорожнього руху, є, зокрема, відповідний адміністративний протокол.

Касаційна скарга не містить будь-яких доводів у спростування висновків судів попередніх інстанцій, що позивачем не доведено порушення водієм відповідача пункту 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., за яким у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил. Надані позивачем інші документи (пояснення учасників пригоди) правомірно не прийнято судами до уваги за правилами належності та допустимості доказів.

Також судами правомірно відхилено доводи скаржника про опосередкований причинно-наслідковий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою, яка полягає у зіткненні автомобілів "Мазда 6" та "Урал 375", та пошкодженням автомобіля "Мазда 626", як такий, що є підставою відшкодування шкоди відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, оскільки умовою цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є прямий причинний зв'язок.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийняті апеляційним та місцевим господарськими судами постанова та рішення відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права при прийнятті постанови та рішення не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначених судових актів колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Дженералі гарант" в особі Київської філії "Сіті" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.09.2007 року у справі № 5/003-07 господарського суду Київської області та рішення господарського суду Київської області від 19.04.2007 року залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач