ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 15/206-42/425-6/541

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г.,

Михайлюка М.В.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 січня 2008 року у справі № 15/206-42/425-6/541 Господарського суду міста Києва за позовом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, до Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта", м. Київ, про стягнення 66 669 261,51 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –НАК "Нафтогаз України" –Громніцький Ю.П. (дов. № 14-32 від 10.01.2008 р.);

відповідача –ВАТ "Укрнафта" –Ноготкова С.В. (дов. № юр-444/д/1 від 29.12.2007 р.);

встановив:

У червні 2004 року позивач –Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 66 669 261,51 грн.

Вказував, що на підставі укладеного між ним (продавцем) та відповідачем (покупцем) договору купівлі-продажу природного газу № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року та додаткової угоди № 1 до нього від 29 грудня 2003 року, НАК "Нафтогаз України" поставив ВАТ "Укрнафта", у грудні 2003 року –січні 2004 року природній газ в обсязі 195 млн. м3 загальною вартістю 54 781 750 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов пунктів 5.1, 5.2 договору, згідно яких відповідач зобов'язується провести розрахунки за щомісячно поставлений природній газ грошовими коштами, остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки, позивач просив стягнути з відповідача 55 814 536 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 540 000,21 грн. 3 % річних, 6 480 002,50 грн. пені, 3 834 722,50 грн. штрафу та судові витрати.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з відповідача 87 140 177,12 грн., у т.ч. 54 781 750грн. основної заборгованості, 6 784 560,95грн. збитків від інфляції, 1 743 804,92 грн. 3 % річних, 19 995 338,75 грн. пені, 3 834722,50 грн. штрафу. ість виконання ВАТ "Укрнафта" своїх зобов’язань з адо

Спір розглядався судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2005 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 54 781 750 грн. боргу, 6 784 560,95 грн. інфляційних, 1 743 804,92 грн. три проценти річних з простроченої суми, 3 834 722,50 грн. штрафу, 10 025 060,25 грн. пені, 1 700 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване посиланнями на ст.ст. 526, 625 ЦК України та ст. 193 ГК України та виникненням у відповідача зобов'язання по сплаті коштів внаслідок невиконання в установлений договором строк взятих на себе зобов’язань в частині оплати переданого природного газу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2007 року рішення скасовано.

Постанова мотивована посиланнями на ту обставину, що до прийняття рішення у даній справі відповідне зобов’язання відповідача припинено внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2007 року постанова Київського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2007 року в частині відмови у позові щодо стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, а також рішення Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2005 року щодо задоволення таких вимог у повному обсязі скасовано, а справу направлено у відповідній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції розглядалося питання законності нарахування на основну суму заборгованості інфляційних нарахувань та 3 % річних. При цьому місцевим господарським судом враховані вказівки Вищого господарського суду України зазначені у постанові від 10 липня 2007 року у даній справі, встановлено строк виконання зобов'язання за договором; момент припинення зобов'язання внаслідок проведення зарахування зустрічних вимог відповідача та період прострочення виконання зобов'язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2007 року (суддя Ковтун С.А.), залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14 січня 2008 року (колегія суддів у складі: Капацин Н.В. –головуючого, Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А.), позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 400 000 грн. інфляційних та 100 000 грн. 3 % річних, в іншій частині позову щодо стягнення 7 880 799,75 грн. інфляційних та 1 763 104,58 грн. 3 % річних відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 625 ЦК України та наявністю підстав до зменшення суми інфляційних до 400 000 грн. та суму трьох відсотків річних до 100 000 грн. з врахуванням конкретних обставин даної справи: стану господарських розрахунків між сторонами, зокрема існування взаємних боргів та наявністю заборгованості позивача перед відповідачем.

У касаційній скарзі НАК "Нафтогаз України", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 616 ЦК України, ч. 3 ст. 219 ГК України, –просить скасувати судові рішення в частині відмови у стягнені інфляційних та 3 % річних та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача 7 480 799,75 грн. інфляційних та 1 363 104,58 грн. 3 % річних.

У касаційній скарзі ВАТ "Укрнафта", посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 193 ГК України, ч. 3 ст. 219 ГК України, –просить скасувати судові рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних та 3 % річних.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційних скарг, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів встановила:

Під час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відносини між сторонами у даній справі з постачання природного газу визначені укладеним між ними договором купівлі-продажу природного газу № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року та додатковою угодою № 1 до нього від 29 грудня 2003 року.

Відповідно до умов укладеного договору НАК “Нафтогаз України” зобов'язався передати ВАТ “Укранфта” в грудні 2003 року у власність природний газ, отриманий на виконання угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002-2006 роках від 14 травня 2001 року, а ВАТ “Укрнафта” –прийняти та оплатити газ на умовах, визначених Договором.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за переданий газ повинен бути проведений не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем поставки.

На виконання умов договору НАК “Нафтогаз України” передав ВАТ “Укрнафта” у грудні 2003 року природний газ в обсязі 85 000 000 куб.м. за ціною 276,25 грн. за 1000 куб.м. на суму 23 481 250 грн., про що свідчить акт приймання-передачі природного газу № 1-29/892а-Г від 31 грудня 2003 року.

За умовами додаткової угоди № 1 від 29 грудня 2003 року до договору, НАК “Нафтогаз України” зобов’язалась додатково передати ВАТ “Укрнафта” у січні 2004 року газ в обсязі 110 000 000 м3 за ціною 284,55 грн. за 1000 м3.

На виконання умов додаткової угоди позивачем поставлено відповідачу протягом січня 2004р. природний газ в обсязі 110 000 000 куб. м. по ціні 284,55 грн. на суму 31 300 500,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № 2-29/892а-Г від 31 січня 2004 року.

З урахуванням положень п. 5.2 Договору суди дійшли висновку, що строк оплати за переданий природний газ настав відповідно 10 січня та 10 лютого 2004 року.

Зобов'язання з оплати переданого природного газу в обумовлений Договором строк відповідачем не виконано, у зв'язку з чим заборгованість відповідача склала 54 781 750 грн., на цю суму нараховано 6 784 560,95грн. інфляційних, 1 743 804,92 грн. 3 % річних, 10 025 060,25 грн. пені, 3 834722,50 грн. штрафу.

Судами встановлено, що до прийняття рішення відповідне зобов’язання відповідача за договором № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року та додатковою угодою № 1 до нього припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами відповідача від 28 лютого 2005 року № юр-434-198 та № юр-435-197, у зв’язку з чим суд визнав заявлені позивачем вимоги необґрунтованими.

Під час нового розгляду справи, пість виконання ВАТ "Укрнафта" своїх зобов’язань зредметом спору є застосування до відповідача, як особи, що допустила порушення грошового зобов’язання, відповідальності у вигляді сплати інфляційних та трьох відсотків річних.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 24 жовтня 2007 року НАК “Нафтогаз України” звернувся із заявою № 14/2-3202 про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних та трьох відсотків річних та просив стягнути з відповідача 7 880 799,75 грн. інфляційних та 1 763 104,58 грн. 3 % річних.

29 жовтня 2007 року ВАТ “Укрнафта” подав клопотання № юр-2261, в якому просив суд звільнити його від відповідальності за договором № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року в частині сплати інфляційних та трьох відсотків річних на підставі ч. 3 ст. 219 ГК України.

Приймаючи рішення у даній справі про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача річних та інфляційних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем виконано свої зобов'язання належним чином відповідно до умов договору № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року поставивши відповідачу у грудні 2003 року природній газ у об'ємі 85 000 000 куб.м. на суму 23 781 250 грн. та за додатковою угодою № 1 до договору від 29 грудня 2003 року поставивши у січні 2004 року газ у обсязі 110 000 000 куб.м. на суму 31 300 500 грн., а відповідачем, зобов'язання передбачені п. 5.2 договору, щодо оплати газу не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем поставки не виконано.

Враховуючи встановлення факту прострочення грошового зобов’язання відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про настання у відповідача зобов'язання по сплаті інфляційної складової та трьох відсотків річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, зменшуючи розмір стягнення втрат від інфляції та трьох відсотків річних, суд першої інстанції врахував конкретні обставини даної справи та виходив з того, що позивач має заборгованість перед відповідачем, розмір якої є значно більшим ніж заборгованість відповідача перед позивачем і це спричинило неможливість виконання зобов’язань відповідачем перед позивачем за договором та додатковою угодою.

Висновку щодо зменшення суми інфляційних та 3 % відсотків річних суд першої інстанції дійшов на підставі результатів судово-бухгалтерської експертизи № 5123/5124, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 21 грудня 2006 року, відповідно до якого заборгованість ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договором № 29/892а-Г від 2 грудня 2003 року відсутня, встановлені розбіжності у визначенні розмірів заборгованості між сторонами згідно укладених договорів виникли внаслідок не відображення НАК "Нафтогаз України” припинення зобов’язань ВАТ “Укрнафта” за договором № 29/892а-Г та додатковою угодою № 1 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами ВАТ “Укрнафта” від 28 лютого 2005 року №юр-434-198 та № юр-435-197.

У вказаному експертному висновку також вказується, що на момент укладення договору № 29/892а-Г та додаткової угоди № 1 заборгованість НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” по договору № 29/152-г від 18.04.2003 р. та додаткових угодах до нього складала 88 126 097,47 грн., по договору № 29/419-г/14/83 від 29.12.2000р. та додаткових угод до нього –143 912 273,62 грн., по договору № 3/17/14/78 від 01.01.1999 р. та додаткових угод до нього 177 349 121,03 грн.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій слід вважати такими, що не суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 616 ЦК України та ч. 3 ст. 219 ГК України, якими передбачено можливість зменшення розміру відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Дані висновки грунтуються на всебічному і повному дослідженні всіх обставин справи і правильній юридичній оцінці наявних у ній доказів, а тому прийнятті судові рішення є законними та обгрунтованими.

Посилання НАК "Нафтогаз України” у касаційній скарзі на ту обставину, що відповідачем порушено умови договору та ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, а тому обгрунтованими є вимоги про стягнення інфляційних та 3 % річних, як складової частини господарського зобов’язання –не спростовують правильності висновків суду про необхідність зменшення суми витрат від інфляції та трьох відсотків річних, у зв'язку з тим, що розмір загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем є значно меншим від суми заборгованості позивача перед відповідачем за іншими договорами, що підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи № 5123/5124 від 21 грудня 2006 року.

Твердження ВАТ “Укрнафта” у касаційній скарзі про те, що саме бездіяльність позивача призвела до несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань за договором та додатковою угодою на увагу не заслуговують, оскільки як встановлено судами, ВАТ “Укрнафта” не вжило всіх необхідних заходів для врегулювання фінансових питань з позивачем, несвоєчасно направивши позивачеві заяву про залік взаємної заборгованості.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 січня 2008 року у справі № 15/206-42/425-6/541 залишити без змін.

Судді:

Н. Дунаєвська

М. Михайлюк

С. Самусенко