ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.08р.

Справа № А8/21-08(А31/223-07)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн-М" (м. Дніпропетровськ)

до Міністерства оборони України (м.Київ)

Третя особа: Товариство зобмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес" (м. Київ)

про визнання незаконним рішення

Головуючий колегії Дубінін І.Ю, суддів- членів колегії: Ліпинського О.В., Чередко А.Є.

Представники сторін:

від позивача:          Вдовіна Л.М. (дов. від 11.05.07 р.)

від відповідача:          не з'явився

від 3-ї особи:                    Вальчук Н.В. (дов. від 23.02.07 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання незаконними та скасування рішеннь Міністра оборони України: № 6983 від 05.07.06 р. про проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримській, 96-К у м. Дніпропетровську, а також про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримській 96-К у м. Дніпропетровську.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами проведеного Міністерством оборони України конкурсу та на підставі протоколу від 18.05.06 р. № 25 між сторонами 26.05.06 р. було укладено договір № 20/05-06 про спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-соціального призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту об’єкту, розташованого на території військового містечка № 1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-К, шляхом пайової участі сторін. Міністр оборони України рішенням № 6983 від 05.07.06 р. доручив провести засідання комісії по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищезазначеній території. За результатами проведення повторного конкурсу 28.07.06 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес»було укладено договір №227/ДБ-15СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла на території військового містечка №1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-К. На думку позивача, приймаючи спірні рішення, Міністр оборони України в односторонньому порядку розірвав договір про спільне будівництво та позбавив позивача права власності, набутого ним на підставі договору №20/05-06 від 26.05.06 року.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір № 20/05-06 про спільне будівництво від 26.05.06 р. був укладений сторонами з грубими порушеннями вимог чинного законодавства України, внаслідок чого він має бути визнаний недійсним. Зокрема, вказаний договір від імені Міністерства оборони України було укладено представником з перевищенням наданих йому повноважень, який діяв на підставі довіреності від 09.03.06 р., посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрованої в реєстрі за №610. Згідно з цією довіреністю, Міністерство оборони України уповноважило директора філії ЦСБУ МО України "Укроборонбуд" Мельника В.Л., серед іншого, укладати від імені Міністерства оборони України, на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України, за кошти суб'єктів господарювання правочини (договори, контракти) спільної діяльності, про пайову участь у будівництві житла, на виготовлення проектно-кошторисної документації, підряду на капітальне будівництво, врегулювання відносин, заміни сторони, купівлі-продажу житла (квартир). Таким чином, довіреністю від 09.03.06 р. було встановлено певні умови, лише за наявності яких вказана особа набувала повноважень вчиняти відповідні правочини від імені Міністерства оборони України, а саме отримання рішення Міністра оборони України на укладення договору та погодження договору директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України. Між тим, Мельник В.Л. уклав від імені Міністерства оборони України спірний договір, не отримавши рішення Міністра оборони України та без додержання встановленої у Міністерстві оборони України процедури погодження укладення таких договорів директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України, тобто з перевищенням повноважень. Міністерство оборони України не вчиняло будь-яких дій щодо схвалення спірного правочину, а навпаки звертається до суду з вимогою визнати його недійсним. Посилання в договорі в обгрунтування повноважень Мельника В.Л. на доручення (розпорядження) Міністра оборони України від 23.11.05 р. № 13965/3 є безпідставним. Як вбачається зі змісту названого доручення. Міністр оборони України погодився з пропозиціями свого заступника лише щодо надання Центральному спеціалізованому будівельному управлінню (госпрозрахунковому) Міністерства оборони України повноважень на здійснення функції замовника будівництва у Збройних Силах України по забудові та реконструкції військових містечок шляхом укладання інвестиційних договорів, а також повноважень на здійснення реалізації списаного військового майна, оцінених майнових прав з отриманням коштів на спеціальний рахунок Міністерства оборони України у Державному казначействі України для наповнення спеціального фонду держбюджету. При цьому жодних пропозицій щодо надання Міністром оборони України згоди на укладення Міністерством оборони України та підписання від імені Міністерства директором філії ЦСБУ МО України "Укроборонбуд" договору про спільне будівництво (реконструкцію) об'єктів житлово-цивільного призначення в м. Дніпропетровську по площі Жовтнева, 11, а також щодо істотних умов цього договору у доповіді заступника Міністра оборони України не містилося. Зміст спірного договору суперечить чинному законодавству, а саме: з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна і використовується лише за своїм цільовим та функціональним призначенням, його облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та відчуження здійснюються в спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Єдиний можливий порядок відчуження військового майна - шляхом його реалізації через уповноважені підприємства (організації). У Міністерства оборони України відсутні повноваження від свого імені укладати договори щодо реалізації військового майна шляхом купівлі-продажу, у тому числі спірного майна.

Ухвалою господарського суду від 04.07.07 р. до участі у справі було залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Луцький завод "Прогрес" (м. Київ).

Третя особа вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою господарського суду від 12.12.07 р. справу було прийнято до розгляду колегією суддів у складі: Дубінін І.Ю. (головуючий), Ліпинський О.В., Чередко А.Є.

Ухвалою господарського суду від 08.02.08 р. провадження у справі було зупинене до 02.04.08 року.

В судове засідання 02.04.08 р. відповідач не з'явився, причин свого нез'явлення суду не повідомив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та надав відзив на позовє

Розглянувши матеріали справи, вислухавши наявних представників, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно ст.ст. 3, 17 КАС України, справа адмiнiстративної юрисдикцiї (далi-адмiнiстративна справа) –це переданий на вирiшення адмiнiстративного суду публiчно-правовий спiр, у якому хоча б однiєю зi сторiн є орган виконавчої влади, орган мiсцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або iнший суб'єкт, який здiйснює владнi управлiнськi функції на основi законодавства, в тому числi на виконання делегованих повноважень. Компетенцiя адмiнiстративних судiв поширюється на, зокрема - спори фiзичних чи юридичних осiб iз суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рiшень (нормативно-правових актiв чи правових актiв iндивiдуальної дiї), дiй чи бездiяльностi.

З огляду наведених статей КАС України вбачається, що в порядку адміністративного судочинства зокрема розглядаються публiчно-правові спори щодо оскарження рiшень (нормативно-правових актiв чи правових актiв iндивiдуальної дiї), дiй чи бездiяльностi суб'єкта владних повноважень, який здійснює такі повноваження у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати незаконними та скасувати рішення Міністра оборони України: № 6983 від 05.07.06 р. про проведення конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримській, 96-К у м. Дніпропетровську, а також про затвердження результатів конкурсу по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на території військового містечка № 1 по вул. Наримській 96-К у м. Дніпропетровську.

Позов обгрунтовано тим, що за результатами проведеного Міністерством оборони України конкурсу та на підставі протоколу від 18.05.06 р. № 25 між сторонами 26.05.06 р. було укладено договір № 20/05-06 про спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-соціального призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту об’єкту, розташованого на території військового містечка № 1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-К, шляхом пайової участі сторін. Міністр оборони України рішенням № 6983 від 05.07.06 р. доручив провести засідання комісії по відбору найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності по будівництву житла на вищезазначеній території. За результатами проведення повторного конкурсу 28.07.06 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес»було укладено договір №227/ДБ-15СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла на території військового містечка №1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-К. На думку позивача, приймаючи спірні рішення, Міністр оборони України в односторонньому порядку розірвав договір про спільне будівництво та позбавив позивача права власності, набутого ним на підставі договору №20/05-06 від 26.05.06 року.

Таким чином, фактично у спірних правовідносинах відповідач не здійснював будь-яких владних повноважень, а вказані правовідносини не є публiчно-правовим спором, оскільки дії відповідача були спрямовані на укладення договору про спільне будівництво (реконструкцію) об’єктів житлово-соціального призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту об’єкту, розташованого на території військового містечка № 1 Міністерства оборони України в м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96-К.

Тобто, в даних правовідносинах відповідач фактично реалізовував свої повноваження власника щодо належного йому майна.

Крім того, сам позивач зазначає у позову, що, приймаючи спірні рішення, Міністр оборони України в односторонньому порядку розірвав договір про спільне будівництво та позбавив позивача права власності, набутого ним на підставі договору №20/05-06 від 26.05.06 року.

Отже, в даному випадку має місце спір про виконання договору та порушення у зв'язку з цим прав позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав.

За таких обставин справу слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 3, 17, 109, 160, 165 КАС України, ст. 12 ГПК України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження в адміністративній справі.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Головуючий колегії

І.Ю. Дубінін

Суддя                                                                                          О.В. Ліпинський

Суддя                                                                                          А.Є. Чередко