ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№
11/108-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за
участю представників сторін:

позивача

не
з'явився, про час і місце слухання  справи повідомлений належним чином

відповідача

Кононової
І.В. дов. від 03.01.2008 року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову від
11.07.2007 року Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у
справі№ 11/108-07
господарського суду Дніпропетровської області

за
позовомСуб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1

доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Мушкетер"

про

стягнення
404040,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області
з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мушкетер" про
стягнення 295000,00 грн., що складали суму заборгованості за товар, поставлений
на підставі договору поставки № 03/06-7 від 31.03.2006 року по накладним № 1
від 30.03.2006 року, № 2 від 31.03.2006 року, 39000,00 грн. штрафних санкцій,
7500,82 грн. - річних, 43364,24 грн. - пені, 19175 грн. - інфляційних.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2007 року позовні
вимоги задоволені повністю.

За апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Мушкетер" судове рішення
переглянуте в апеляційному порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 11.07.2007 року скасоване. У задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Вищого
господарського суду України із касаційною скаргою, в якій ставить питання про
скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду та
зміну рішення господарського суду Дніпропетровської області, зменшивши суму
основного боргу на 80000,00 грн.

Заявник
посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови, апеляційний суд
дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який би
свідчив, що поставка здійснена саме за договором поставки. Крім цього, скаржник
вважає, що судом не враховано приписи статті 193 Господарського кодексу України
та статті 509, 526 Цивільного кодексу України.

Заслухавши
суддю - доповідача та присутнього у судовому засіданні представника
відповідача, проаналізувавши правильність застосування господарським судом
апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є розрахунки за
товар, отриманий по накладним від 320.03.2006 року №1 та від 31.03.2006 року
№2. Судами встановлено, що свої вимоги позивач обґрунтував договором поставки №
03/06-7 від 31.03.2006 року, укладеним між Приватним підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою відповідальністю "Мушкетер".

Відповідно
до пункту 1.1 постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та
оплатити продукцію на умовах даного договору. Кількість, асортимент та ціна
товару визначається відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною
договору. Загальна сума договору з ПДВ -390000,00 грн. (пункт 1.2 договору).

Пунктом
3.2 договору сторони узгодили оплату продукції, яка повинна бути здійснена на
протязі 5 -ти банківських днів з моменту поставки.

Згідно
пункту 6.2 договору у разі несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку
України.

Пунктом
9.4 сторони передбачили, що договір вступає в силу з моменту його підписання і
діє до 31.12.2006 року.

Як
доказ виконання поставки товару позивач надав накладні від 30.03.2006 року №1
та від 31.03.2006 року №2.

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із приписів статті 625 Цивільного
кодексу України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового
зобов'язання та статті 611 цього Кодексу, якою встановлені правові наслідки
порушення зобов'язання.

Скасовуючи
рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд спростував
висновок суду першої інстанції встановивши, що накладні від 30.03.2006 року №
1, від 31.03.2006 року № 2 не можуть бути доказами виконання саме договору
поставки від 31.03.06 № 03/06-7, з огляду на те, що пунктом 9.4 вказаного
договору сторони узгодили, що договір набуває чинності з моменту його
підписання, в них немає посилань на договір від 31.03.2006 року, в накладних
зазначена підстава передачі продукції - рахунки від 30.03.2006 року №1 та №2
від 31.03.2006 року. З накладних вбачається, що продукція відповідачем
оплачувалась на підставі рахунків, зазначених в накладних.

Відповідно
статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови
договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання.

Апеляційним
судом встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання, тобто
з 31.03.2006 року, в зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав вважати, що поставка, здійснена до укладання договору може
регулюватись цим договором.

Отже,
матеріали справи свідчать, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку
статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
дослідив, встановив та надав юридичну оцінку наданим сторонами доказам та
дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Викладені
у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та
такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить
за межі повноважень касаційної інстанції.

Керуючись
пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.07.2007 року у
справі № 11/108-07 господарського суду Дніпропетровської області залишити без
змін.

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л.
Рогач