ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2008 р.

Справа № 13/228/07

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.,

при секретарі - Волощук О.О.,

за участю представників:

Від позивача: не з’явився

Від 1 відповідача: Єрьоменко Г.В.

Від 2 відповідача: Приходько Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Українсько –молдавського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю „Жемчужина”

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 10.12.2007 року

у справі № 13/228/07

за позовом: Українсько –молдавського спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю „Жемчужина”

до відповідачів: 1) Приватного підприємства „Бриз - Юг”

2) ТОВ „Перлина Чорномор’я”

про визнання договору купівлі –продажу нерухомого майна недійсним.

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2007 року Українсько –молдавське спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю „Жемчужина” (далі - ТОВ „Жемчужина”) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного підприємства “Бриз –Юг” (далі –ПП „Бриз - Юг”) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Перлина Чорномор'я” (далі –ТОВ “Перлина Чорномор'я”) про визнання недійсним на підставі ч. 1, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України договору купівлі - продажу нерухомого майна від 07.12.2006 року, а саме: бази відпочинку “Жемчужина”, розташованої в зоні відпочинку „Коблево” Березанського району Миколаївської області, по вул. Морській, 155, 155-а, укладеного між відповідачами.

Позивач вважає, що оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені порядком та правилами укладання цивільно-правових угод, регламентованими главою 54 розділу ІІІ ЦК України та має бути визнаним недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.10.2006 року між ТОВ „Жемчужина” та ПП „Бриз - Юг” було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна - бази відпочинку “Жемчужина”. ПП „Бриз –Юг” не виконало взятих на себе за цим договором зобов’язань щодо оплати цієї нерухомості, а тому не мало правових підстав для укладення оспорюваного договору з ТОВ “Перлина Чорномор'я” без повідомлення про це позивача.

ПП “Бриз –Юг” порушуючи законні права та інтереси позивача на отримання доходу від підприємницької діяльності, не виконавши зобов’язань за договором від 23.10.2006 року щодо здійснення оплати, з метою приховування майна від позивача уклало оспорюваний договір купівлі - продажу з ТОВ “Перлина Чорномор'я”, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених угодами купівлі - продажу.

Окрім того, при укладенні оспорюваного договору ПП “Бриз –Юг” в порушення вимог ст. 659 ЦК України не повідомило ТОВ „Перлина Чорномор’я” про право позивача витребувати майно у зв’язку з невиконанням ПП “Бриз –Юг” обов’язків щодо сплати повної вартості майна за договором від 23.10.2006 р., чим порушило законні права та інтереси ТОВ “Перлина Чорномор'я”

ПП “Бриз –Юг” позов не визнало вказуючи на те, що право власності на придбану за договором від 23.10.2006р. базу відпочинку “Жемчужина” перейшло до нього за загальними правилами цивільного законодавства –ст. ст. 210, 334, 657 ЦК України з моменту державної реєстрації даного договору, яка була здійснена 29.11.2006 року. Таким чином, з вказаного часу підприємство набуло всіх повноважень власника майна, у тому числі права вільно розпоряджатися ним. Договір купівлі - продажу від 07.12.2006 р. є законним, вільним волевиявленням сторін цього правочину. Передача майна з боку підприємства здійснена відповідно до умов даного договору добровільно та реально, про що свідчить: акт прийому –передачі, фактичні обставини та повний розрахунок за придбану базу відпочинку з боку ТОВ „Перлина Чорномор’я”.

Відзив на позовну заяву від ТОВ „Перлина Чорномор’я” не надходив.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.12.2007 року у справі (суддя –Фролов В.Д.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї ТОВ “Жемчужина” посилаючись на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, визнання встановленими фактів, які відповідачами належним чином не були доведені, невідповідність викладених судом висновків обставинам справи та прийнятого рішення нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог скаржник стверджує, що оспорюваний договір купівлі - продажу нерухомого майна є нікчемним і не може породжувати наслідків щодо передачі майна одного власника іншому.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Перлина Чорномор’я” заперечує проти її задоволення вказуючи на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони були повідомлені заздалегідь належним чином, проте позивач не скористався наданим законом правом на участь свого представника в засіданні суду. Нез’явлення в судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними в справі матеріалами згідно з приписами ст. ст. 75, 101 ГПК України.

За правилами встановленими ч. 3 ст. 77 ГПК України в засіданні суду оголошувалася перерва до 08.04.2008 р.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали наявні у справі та додатково витребувані судом апеляційної інстанції з метою забезпечення всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2006 року між ТОВ “Жемчужина” (продавець) та ПП „Бриз - Юг” (покупець) було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна –цілісного майнового комплексу бази відпочинку “Жемчужина”, яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, вул. Морська, 155, 155-а. Умовами пунктів 2.2, 5.3, 6.3 даного договору сторони встановили, що покупець сплачує продавцю покупну ціну за майно шляхом перерахування на розрахунковий рахунок останнього грошових коштів. Оплата здійснюється двома частинами: - 4900 грн. –протягом 2-х банківських днів з часу підписання цього договору; - 595100 грн. - протягом 10-ти банківських днів з часу виникнення права власності на майно у покупця; покупець у разі прострочення виконання грошового зобов’язання повинен сплатити продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми; цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зазначене в даному договорі нерухоме майно було передано покупцеві від продавця за актом приймання –передачі від 23.10.2006 року.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 15.11.2006 року по справі № 5/452/06, що набрало законної сили 28.11.2006 року, цей договір купівлі - продажу від 23.10.2006 року цілісного майнового комплексу - бази відпочинку “Жемчужина”, укладений між ТОВ “Жемчужина” та ПП „Бриз - Юг” на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України визнано дійсним.

29.11.2006 року вказаний договір був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відміткою Березанської філії Миколаївського МБТІ на договорі та витягами № 12695133, № 12694636 з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, яка регулює момент набуття права власності за договором, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Отже, з моменту державної реєстрації договору купівлі - продажу нерухомого майна від 23.10.2006 р., тобто з 29 листопада 2006 року у ПП „Бриз - Юг” виникло право власності на цілісний майновий комплекс - базу відпочинку “Жемчужина”.

07.12.2006 року між ПП „Бриз - Юг” (продавець) та ТОВ “Перлина Чорномор'я” (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - бази відпочинку “Жемчужина”, розташованої в Миколаївській області, Березанському районі, с. Коблево по вул. Морська, 155, 155а. Умовами пунктів 2.2, 4.1, 5.3, 6.3 даного договору сторони встановили, що покупець сплачує продавцю покупну ціну за майно шляхом перерахування на розрахунковий рахунок останнього грошові кошти. Оплата здійснюється двома частинами: - 4000 грн. –протягом 2-х банківських днів з часу підписання цього договору; - 606000 грн. - протягом 10-ти банківських днів з часу виникнення права власності на майно у покупця; передача майна здійснюється шляхом підписання акту приймання –передачі; покупець у разі прострочення виконання грошового зобов’язання повинен сплатити продавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми; цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зазначене в даному договорі нерухоме майно було передано покупцеві від продавця за актом приймання –передачі від 07.12.2006 року.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.12.2006 року по справі № 5/536/06, що набрало законної сили 26.12.2006 року, цей договір купівлі –продажу від 07.12.2006 року бази відпочинку “Жемчужина”, укладений між ПП „Бриз - Юг” та ТОВ „Перлина Чорномор’я”, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України визнано дійсним.

11.01.2007 року вказаний договір був зареєстрований у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягами № 13185580, № 1385655 з цього Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими Березанською філією Миколаївського МБТІ.

Отже, з моменту державної реєстрації договору купівлі - продажу нерухомого майна від 07.12.2006 року, тобто з 11 січня 2007 року у ТОВ „Перлина Чорномор’я” виникло право власності на базу відпочинку “Жемчужина”.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, якщо чинне законодавство не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов’язаних з визнанням угод недійсними, то окрім контрагентів за договором позивачем у справі може бути будь –яке підприємство, установа чи організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

Позивач не є стороною оспорюваного договору і будь –яких прав чи обов’язків внаслідок укладення відповідачами даного договору в нього не виникло (ст. ст. 11, 509 ЦК України).

Звернувшись до господарського суду з цим позовом позивач не вказав, які саме його права та охоронювані законом інтереси, на захист яких подано позов, були порушені внаслідок укладення відповідачами спірного договору, з якого моменту та в чому саме полягає порушення його прав та охоронюваних законом інтересів укладенням спірного договору.

Посилання позивача у позовній заяві на те, що укладаючи оспорюваний договір ПП „Бриз - Юг” порушило його право на отримання доходу від підприємницької діяльності, є безпідставним, оскільки позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом до ПП „Бриз - Юг” щодо стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу від 23.10.2006р. відповідно до умов п. 5.3 цього договору з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми.

Таким чином, позивач не є тією особою, яка має суб’єктивне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого поданий позов.

Разом з тим, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших, встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов’язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов’язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов’язаних осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом (в інтересах якої звернулись з позовом), суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з’ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, то такий правочин є фіктивним і визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України N 3 від 28.04.78 р. "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснено, що мнима угода, тобто угода, укладена про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, є в силу ч.1 ст. 58 ЦК недійсною, незалежно від мети її укладення. Оскільки сторони ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли, суд у таких випадках постановляє рішення тільки про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 203, ст. 234 ЦК України, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити той факт, що правочин було укладено без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином та що сторони за правочином ніяких дій по здійсненню фіктивного правочину не вчиняли.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Таким чином, законодавством встановлено, що факт здійснення господарської операції фіксують первинні документи, що складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В матеріалах справи містяться копії належним чином оформлених та засвідчених відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 ГПК України первинних документів, які були складені відповідачами при здійснені господарських операцій за оспорюваним договором та які беззаперечно свідчать про те, що останні здійснили всі необхідні дії спрямовані на виконання своїх зобов’язань за цим договором.

Так, в матеріалах справи містяться:

-          копія акту приймання –передачі нерухомого майна бази відпочинку “Жемчужина” від 07.12.2006 р., відповідно до якого продавець ПП „Бриз - Юг” передало, а покупець –ТОВ „Перлина Чорномор’я” прийняло це нерухоме майно;

-          копія рішення господарського суду Миколаївської області від 13.12.2006 року по справі № 5/536/06, яке набрало законної сили 26.12.2006 року, про визнання договору купівлі - продажу від 07.12.2006 року дійсним;

-          копії витягів з Реєстру № 13185580, № 1385655 від 11.01.2007р. про реєстрацію права власності ТОВ „Перлина Чорномор’я” на нерухоме майно –базу відпочинку „Жемчужина”;

-          копії квитанцій до прибуткових касових ордерів з 05.05.2007 року по 19.07.2007 року, з котрих вбачається, що ТОВ „Перлина Чорномор’я” сплатило ПП „Бриз - Юг” грошові кошти загальною сумою 606 000 грн. за договором купівлі - продажу від 07.12.2006 року;

-          копія акту звірки взаєморозрахунків від 20.07.2007 року складеного відповідачами про відсутність заборгованості за договором купівлі - продажу.

Достовірність зазначених доказів перевірена судом апеляційної інстанції шляхом огляду та дослідження в судовому засіданні оригіналів квитанцій до прибуткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів та касової книги підприємства за травень, червень та липень 2007 року.

З наявних у справі копій припису державного пожежного нагляду від 17.04.2007 р., акту обстеження територій № 6 від 18.07.2007 р. складеного ДПІ у Березанському районі Миколаївської області, акту опису й арешту майна від 13.122007 року, акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 19.06.2007 р. складеного санітарно - епідеміологічною станцією Березанського району вбачається, що станом на момент складення цих документів власником та користувачем бази відпочинку „Жемчужина” є ТОВ „Перлина Чорномор’я”.

Всі вищевказані документа відповідно до ст. 34 ГПК України є належними і допустимими доказами у даній справі.

Таким чином, фактичні дії сторін за оспорюваним договором були спрямовані на досягнення певного юридичного результату: передачу бази відпочинку „Жемчужина” у власність від продавця покупцеві та набуття останнім права власності на це нерухоме майно і сплата за нього обумовленої суми грошових коштів.

Ті обставини, що оспорюваний договір було визнано дійсним рішенням господарського суду від 13.12.2006 року та укладення його покупцем –ТОВ „Перлина Чорномор’я” на наступний день після отримання довідки про включення до ЄДРПОУ, не можуть підтверджувати фіктивність даного договору.

Можливість визнання договору дійсним шляхом звернення до суду з відповідним позовом передбачена частиною 2 ст. 220 ЦК України і є способом захисту прав та законних інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин від їх порушення з боку контрагента за договором, який ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Згідно з приписами ст. ст. 87, 89, 91, 92 ЦК України юридична особа набуває цивільної правоздатності і дієздатності з дня її державної реєстрації. З наявного у справі свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АО № 120254 вбачається, що ТОВ „Перлина Чорномор’я” було зареєстровано у державному реєстрі 30.11.2006 року. Отже, на момент укладення оспорюваного договору ця юридична особа мала повну цивільну правоздатність і дієздатність та, відповідно, можливість укладати такий договір.

Доводи позивача про те, що ПП „Бриз - Юг” не мало правових підстав відчужувати базу відпочинку „Жемчужина” за оспорюваним договором до проведення повного з ним розрахунку та без попереднього повідомлення про цей договір, у зв’язку з чим ТОВ „Жемчужина” має право на підставі ст. ст. 659, 697 ЦК України вимагати повернення цього майна від ТОВ „Перлина Чорномор’я”, позбавлені правового обґрунтування та є безпідставними.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Судом встановлено, що ПП „Бриз - Юг” набуло права власності на базу відпочинку „Жемчужина” з моменту державної реєстрації договору купівлі - продажу нерухомого майна від 23.10.2006 р., а саме: з 29 листопада 2006 року. Отже, з цієї дати ПП „Бриз - Юг” відповідно до ст. 319 ЦК України мало право володіти, користуватися, розпоряджатися цим нерухомим майном на власний розсуд і в тому числі відчужувати його.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування прав третіх осіб на базу відпочинку „Жемчужина”, у тому числі свого права, позивач всупереч вимогам ст. 33 ГПК України до суду не надав і таких доказів у справі не міститься. Окрім того, якщо б такі права і існували, то це б порушувало права ТОВ „Перлина Чорномор’я”, проте повноважень щодо захисту своїх прав останнє позивачу не надавало.

Статтею 697 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

За змістом наведеної правової норми, право власності на переданий покупцеві товар може зберігатися за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо це прямо визначено договором купівлі-продажу. Проте, ні договір від 23.10.2006 року, а ні договір від 07.12.2006 року не містять таких застережень, а тому положення цієї статті закону не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Розглянувши в судовому засіданні всі обставини даної справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши належним чином наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що матеріалами справи встановлено факт укладення та повного виконання відповідачами договору купівлі - продажу нерухомого майна від 07.12.2006 року, а позивачем не доведено обставин, що цей договір суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та був укладений без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим договором.

За змістом ст. 234 ЦК України не може бути визнаний фіктивним правочин, на виконання умов якого були створені правові наслідки та за яким сторони вчинили відповідні юридично значимі дії.

Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду та з урахуванням всіх обставин даної справи встановлених судом апеляційної інстанції, не впливають на правильність вирішення цього спору.

Належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 ГПК України на підтвердження викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі з доповненнями до неї обставин позивач всупереч ст. 33 ГПК України не надав і таких доказів у справі не міститься, а усі доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, які об’єктивно нічим не підтверджені.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд в цілому прийняв правильне по суті рішення, яке з урахуванням викладеного у мотивувальній частині даної постанови має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 10.12.2007 року у справі № 13/228/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Українсько – молдавського спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю „Жемчужина” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.