ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 4/578

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції

у Шевченківському районі м. Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р.

у справі

№ 4/578

господарського суду

м. Києва

за скаргою

Державної податкової інспекції

у Шевченківському районі м. Києва

на дії

Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві при виконанні наказу

у справі

№ 4/578

господарського суду

м. Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-Сервіс-Трейдінг"

до

Державної податкової інспекції у Радянському районі м. Києва

про

зобов'язання надати висновок про повернення бюджетної заборгованості

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Пінчук Ю.А., дов. № б/н від 01.04.2008 р.;

відповідача (скаржника):

Хібен Ю.Г., дов. № 3324/9/10-314 від 26.10.2007 р.;

органу ДВС:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням арбітражного суду м. Києва від 08.12.1999 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-Сервіс-Трейдінг" (далі –Товариство) задоволено та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Радянському районі м. Києва у п'ятиденний термін з дня одержання рішення подати до Державного казначейства Радянського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості за липень 1999 р. Товариству і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Ухвалою арбітражного суду м. Києва від 22.03.2000 р. ухвалено видати наказ щодо зобов'язання Державної податкової інспекції у Радянському районі м. Києва подати до Державного казначейства Радянського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості за липень 1999 р. Товариству і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення протягом строку її дії, включаючи день погашення.

На виконання вказаної ухвали видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.09.2004 р. ухвалено видати дублікати наказу від 22.03.2000 р. та замінити боржника –Державну податкову інспекцію у Радянському районі м. Києва правонаступником –Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва (далі –Інспекція).

На виконання рішення арбітражного суду м. Києва від 08.12.1999 р. та ухвали господарського суду м. Києва від 15.09.2004 р. видано дублікат наказу від 15.09.2004 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.10.2007 р. виправлено описки в ухвалі господарського суду м. Києва від 15.09.2004 р. та дублікат наказу від 15.09.2004 р. визнано таким, що втратив чинність.

Видано дублікат наказу від 05.10.2007 р.

У жовтні 2007 р. Інспекція звернулась до господарського суду м. Києва зі скаргою, у якій просила скасувати постанову державного виконавця на дії Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві (далі –Підрозділ) Крайчинського С.С. про відкриття виконавчого провадження № 363/1 від 04.09.2007 р. (далі –Постанова № 363/1).

Викладені у скарзі вимоги Інспекція обґрунтовувала тим, що Постанова № 353/1 не відповідає вимогам законодавства України, зокрема, прийнята ще до видачі виконавчого документу (дублікату наказу від 15.09.2004 р.), з порушенням строку, встановленого для її прийняття, та надіслана з порушенням строку, встановленого для її надсилання. Крім того, її виконання, на думку Інспекції, суперечить вимогам Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та може призвести до необґрунтованого стягнення коштів з Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р. (суддя Палій В.В.) скаргу Інспекції відхилено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. (колегія суддів: Шипко В.В., Борисенко І.В., Розваляєва Т.С.) ухвалу господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р. залишено без змін.

Вказані ухвала та постанова мотивовані тим, що:

– наявні у Постанові № 363/1 описки та допущені державним виконавцем при прийнятті та надсиланні вказаної постанови порушення не є підставами для її скасування;

– у державного виконавця не було підстав, визначених ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", через які він повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження на підставі дублікату наказу від 15.09.2004 р.;

– дублікат наказу від 15.09.2004 р. ухвалою господарського суду м. Києва від 05.10.2007 р. визнано таким, що втратив чинність, у зв'язку з чим Постанова № 363/1 не порушує прав Інспекції, оскільки порушене виконавче провадження підлягає закінченню у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

Інспекція звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її скаргу. Викладені у касаційній скарзі вимоги Інспекція обґрунтовує тим, що господарськими судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів не було дано оцінки окремим обставинам справи, не було застосовано ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість", ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Інспекції, у якому просить припинити провадження у справі. Викладені у відзиві вимоги Товариство обґрунтовує тим, що Підрозділом 06.03.2008 р. винесено постанову про закінчення відкритого Постановою № 363/1, яка оскаржується Інспекцією, виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу від 15.09.2004 р.

Підрозділ не скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Інспекції до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Інспекції не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону;

7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, Інспекція не довела та матеріалами справи не підтверджується, що на момент прийняття Підрозділом Постанови № 363/1 існували обставини, які у відповідності до частини першої ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" є підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що допущені при прийнятті Постанови № 363/1 описки не можуть бути підставою для її скасування, оскільки не порушують прав Інспекції.

Той факт, що Постанова № 363/1 була одержана Інспекцією після закінчення строку, встановленого для її добровільного виконання, також не є підставою для скасування вказаної постанови, оскільки Інспекція не була позбавлена права звернутись до Підрозділу з заявою про поновлення відповідного строку на підставі частини другої ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Твердження Інспекції, наведені у касаційній скарзі, про те, що виконання рішення арбітражного суду м. Києва від 08.12.1999 р. згідно виданого дублікату наказу від 15.09.2004 р., на підставі якого прийнято Постанову № 363/1, суперечить ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість", ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", що є підставою для скасування Постанови № 363/1, є необґрунтованим, оскільки частина п'ята ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що Інспекція не позбавлена права на підставі частини четвертої ст. 117 Господарського процесуального кодексу України звернутись до господарського суду м. Києва з заявою про визнання відповідного наказу таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для розгляду скарги, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Інспекції не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 та 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі № 4/578 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало