ПОСТАНОВА

"15"
лютого 2008 р.

Справа
№ 14/133-3319

11:30 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у
складі

при
секретарі судового засідання

Розглянув
справу

за
позовом  Тернопільського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів України вул. Грушевського, 8, м.Тернопіль

до Приватного підприємеця
ОСОБА_1АДРЕСА_1

про
стягнення адміністративно-господарських
санкцій в розмірі 2408,40 грн.

За
участю представників сторін:

Позивача: Гафтко Н.Л., доручення № 04-81/648
від 04.07.07 р.;

Відповідача: не з'явився.

Суть справи:

Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів України,  м. Тернопіль звернулося у господарський суд
Тернопільської області з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Монастириська, Тернопільська область про стягнення
адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2408,40 грн.

Обгрунтовуючи
заявлені позовні вимоги представник суб"єкта владних повноважень
посилається на невиконання  приватним
підприємцем  встановленого ст. 19 Закону
України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"
нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчить поданий
відповідачем "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006
рік", а тому відповідно до ст. 20 наведеного нормативно-правового
акту  останній  зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції у розмірі 2363,64 грн. та пеню за
порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 44,76
грн.

Представник
відповідача в судові засідання не з'явивлявся, письмових заперечень проти
позову не подав, хоча про дату, час і місце слухання справи був  повідомлений належним чином в порядку
передбаченому  ст. 33 КАС України
(повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Зважаючи
на те, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою та на
достатність матеріалів для вирішення спору, справа розглядається по суті без
участі представника відповідача за правилами ст. 128 КАС України.

В
процесі розгляду справи судом направлялись запити до Монастириського районного
центру зайнятості з приводу звернень відповідача щодо направлення на роботу до
нього  осіб з обмеженими фізичними можливостями.

З огляду на клопотання
представника  позивача  технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства
України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за
зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У
відповідності до  статті 8 Закону України
"Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне
управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється
центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики,
Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно
до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд),
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002р. №
1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства
праці та підпорядковується йому.

Згідно
пункту 9 цього Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за
погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах
граничної чисельності його працівників.

Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно до
зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за
додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним
надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують
установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування
інвалідів.

Закон
України "Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" в редакції чинній на час виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя
згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок
визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

У
відповідності до вимог статті 18 Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств,
установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Статтею
8 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що громадяни
України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення
до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної
служби зайнятості. Пунктами 5,10,11,12,13,14 Положення про робоче місце
інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 "Про організацію
робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі - Положення)
передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи
соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Згідно
Положення робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка
виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм
власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.
Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами
праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для
працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості
та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад
норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7). Крім
того, згідно даного Положення на місцеві органи соціального захисту населення в
тому числі і Фонд покладено обов'язок виявляти інвалідів, які бажають
працювати, щомісячно надсилати державній службі зайнятості списки інвалідів,
які бажають працювати із зазначенням професій та спеціальностей, подають заявки
на професійне навчання інвалідів (п. 11), а державна служба зайнятості сприяє
працевлаштуванню інвалідів та направляє інвалідів на професійне навчання за
рахунок коштів Фонду.

Відповідно
до п.п.5,10,11,12,13,14 Положення підприємства інформують центри зайнятості
населення, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про
створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Слід
зазначити що, нормами чинного законодавства, яке регулює соціальний захист
інвалідів в Україні на підприємства установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю покладено обов'язок по створенню
кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх
працевлаштування, яке здійснюється відповідними органами.

Проте,
при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено відсутність доказів
інформування відповідачем центру зайнятості, місцевих органів соціального
захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів в порядку та у
відповідності вищезазначеним нормам чинного законодавства та доказів
інформування державної служби зайнятості та місцевих органів соціального
захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів.

Згідно
ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8
до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Стаття
20 Закону передбачає, що підприємства, установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні
особи, які використовують найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких
визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному
підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації
громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману
працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не
зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на
яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за
робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом,
визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка
використовує найману працю.

Як
вбачається з матеріалів справи, зокрема Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2006 рік форми № 10-ПІ, який було подано
відповідачем до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова чисельність працівників на підприємстві у звітному
періоді склала 33 чоловік. Норматив робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить: 1. Даний норматив працевлаштування відповідачем не
дотримано, виходячи із даних вказаних у звіті.

За
одне нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда позивачем нараховано
штрафні санкції в сумі 2363,64 грн. та за порушення строків їх сплати
нараховано пеню в розмірі 44,76 грн.

Монастириський
районний центр зайнятості, своїм листом №05/728 від 23.11.2007р. повідомив, що
Приватний підприємець Нетреб'як Володимир Іванович у 2006 році не звертався із
проханням про направлення на роботу осіб з обмеженими фізичними можливостями.

У
відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та
статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її  вимоги та заперечення.

Оцінка
доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється
господарським судом, що передбачено положеннями статей 70, 138 КАС України.

Таким
чином, дослідивши усі обставини справи у їх сукупності, господарський суд
вважає позовні вимоги Тернопільського обласного відділення Фонду соціального
захисту інвалідів України обґрунтованими та такими, що підлягають до
задоволення.

Відповідно
до п.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи
наведене, керуючись ст. ст. 1,17,49,51,59,70,71,138 Кодексу адміністративного
судочинства України, ст.ст. 8,18,19,20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності  інвалідів в
Україні", господарський суд.

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов
задовольнити.

2.
Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1) 2363 (дві тисячі триста
шістдесять три) грн. 64 коп. адміністративно - господарських санкцій та 44
(сорок чотири) грн. 76 коп. пені.

3.
Виконавчий лист видати за заявою Тернопільського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне
її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі
до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після
подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя