КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2008                                                                                           № 37/514

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:           Борисенко І.В.

Зубець Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.12.2007

у справі № 37/514 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

до                                                   Державного підприємства "Вугілля України"

про                                                  стягнення 7 517,07 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Попейко С. О. - дов. № 10/1342-341 від 01.02.2008р.

від відповідача Прутас В. О. - дов. № 11-01/1-Д від 11.01.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Дніпроенерго” (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства „Вугілля України” (надалі – відповідач, апелянт) про стягнення з відповідача понесених збитків в сумі 7 517,06 грн., що виникли у зв‘язку з вини відповідача за час користування вагонами в травні і липні 2007 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.12.2007р. у справі № 37/514 позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства „Вугілля України” на користь Відкритого акціонерного товариства „Дніпроенерго” 7 517,06 грн. збитків, 102,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 7 517,06 грн., що виникли у позивача в травні й липні 2007р. у вигляді додаткових витрат при прийманні поставленого відповідачем вугілля (які складаються з плати за користування вагонами за час затримки вагонів у розмірі 4 726,92 грн. та плати за повторне випробування цих вагонів у розмірі 2 790,14 грн.) підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено факти поставки відповідачем позивачу вугілля, якість якого не відповідала умовам договорів поставки, та доведена вина відповідача в порушенні зобов’язання щодо поставки позивачу вугілля належної якості.

Крім того, при розгляді справи місцевим судом відхилено клопотання відповідача про витребування доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву, оскільки до матеріалів справи долучена належним чином завірена копія довіреності №10/9145-73 від 29.12.2006, яка підтверджує повноваження особи на підписання позовної заяві від імені ВАТ „Дніпроенерго”. Також місцевим судом відхилено клопотання відповідача про залучення до участі у справі ДП „Ровенькиантрацит” в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, в зв’язку з тим, що відносини між відповідачем та ДП „Ровенькиантрацит” не стосуються предмету даного спору, а рішення по даній справі ніяк не може вплинути на права та обов’язки останнього.

Державне підприємство „Вугілля України”, не погоджуючись з рішенням суду, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою № 17-03/4-ю від 17.03.2008, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 11.12.2007р. у справі № 37/514.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд необ’єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до хибних висновків, які вплинули на рішення суду, а саме – суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача про витребування у позивача належним чином засвідчених документів, які б підтверджували позовні вимоги. Апелянт стверджує, що таким чином суд позбавив відповідача процесуальних прав як засобу, завдяки використанню яких досягається змагальність судового процесу. Крім того, апелянт стверджує, що судом було порушено принцип рівності, оскільки ДП „Вугілля України” не мало можливості подати жодних пояснень чи заперечень.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти доводів апелянта заперечує, посилаючись на те, що вони є надуманими, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та нормами чинного законодавства, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва – без змін.

Представник апелянта (відповідача) у судовому засіданні повністю підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому представником апелянта в своїх усних поясненнях, наданих в судовому засіданні, не наведено будь-яких додаткових обґрунтувань або підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого суду, крім тих, що викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засідання проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом, між ВАТ „Дніпроенерго” (як покупцем) та ДП „Вугілля України” (як постачальником) укладено договори поставки № 01-04/2-П від 01.04.2007 та № 02-ПР/2-П від 25.06.2007, відповідно до умов яких постачальник зобов’язується поставити покупцю вугільну продукцію (далі - вугілля) в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі, а покупець зобов’язується прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. п. 1.1., 1.2 названих договорів).

Згідно з додатками № 05/07-П від 26.04.2007 та № 07/07-П від 26.06.2007 відповідач взяв на себе зобов’язання поставити в травні 2007 року на адресу позивача вугілля марки антрацит з граничними якісними показниками: зольність – 27%, вологість – 10,0%, а також в липні 2007 року – вугілля марки антрацит з граничними якісними показниками: для вугілля ґатунку АШ (0-6) – зольність -30%, вологість – 10%, для вугілля ґатунку АШконц. – зольність – 28%, вологість – 10%.

Якість вугільної продукції, що поставляється за цим договором, повинна відповідати ДСТУ 4083-2002 „Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 „Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці на вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ДСТУ 3472-96 „Вугілля буре, кам’яне та антрацит” (п. 3.1 договорів № 01-04/2-П від 01.04.2007 та № 02-ПР/2-П від 25.06.2007).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на виконання договорів № 01-04/2-П від 01.04.2007 та № 02-ПР/2-П від 25.06.2007 відповідачем вантажоодержувачу „Придніпровська ТЕС” по залізничних накладних №№ 49358904, 49359091, 49359531, 49359531 було поставлено вугілля марки антрацит ґатунку АШ, ґатунку АШ збагачений, ґатунку АШ (0-6). На підтвердження якості поставленого вугілля були надані посвідчення якості № 618 від 10.05.2007, № 705 від 27.05.2007, № 955 від 20.07.2007 та № 956 від 20.07.2007 (копії наявні в матеріалах справи).

При прийманні спірного вугілля позивачем встановлений факт поставки вугілля, якість якого перевищила якісні показники, вказані в договорах, на підтвердження чого сторонами складені відповідні акти відбору, обробки, проб й приймання вугілля з якості, копії яких долучені до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що якість поставленого вугілля по посвідченнях якості № 618 від 10.05.2007 та № 705 від 27.05.2007 не відповідала даним, вказаним в цих посвідченнях якості на відвантажене вугілля, що підтверджується актами відбору, обробки, проб і приймання вугілля з якості № 2366 від 13.05.2007 та № 2544 від 28.05.2007.

Крім того, відповідно до посвідчень якості № 955 від 20.07.2007 та № 956 від 20.07.2007, якість поставленого вугілля перевищувала граничні показники, які вказані в п.п.3.1, 5.2 договору № 02-ПР/2-П від 25.06.2007 і не відповідала показникам, зазначеним в посвідченнях якості, що також підтверджується актами відбору, обробки, проб і приймання вугілля з якості № 2938 та № 2939 від 22.07.2007.

Позивач телеграмами повідомив відповідача про поставку вугілля, якість якого не відповідає посвідченню якості, а також граничним показникам.

Листом № 1/33 від 15.05.2007 вантажовідправник повідомив позивача про помилку в показниках посвідчення якості № 618 від 10.05.2007.

30.05.2007 року та 24.07.2007 представниками сторін було проведено повторне випробування вугілля на якість. Повторне випробування підтвердило незадовільну якість поставленого вугілля. Отримані показники якості перевищували граничні показники, передбачені умовами договору, що підтверджується актами спільного опробування вугілля від 31.05.2007 і від 26.07.2007 та актами приймання –передачі вугілля з кількості та якості № 62/05/01-02 від 31.05.2007 та № 74/07/01-02 від 30.07.2007.

Копії усіх названих документів наявні в матеріалах справи.

З метою забезпечення організації приймання вугілля згідно умов договорів позивачем були затримані вагони № 66240854, 67850123, 60724119, 609229015, 67869883, 68501527, 35547820, 67366740, 67876441, 66378027, 67874404, 68403922, 68494731, 35401812, 67848481, 67672246, 67879023, 68556158, 66067430, 67860726, 68702158, 68607753, 68500388, про що був повідомлений постачальник.

За час затримки вагонів в очікуванні представників відповідача для сумісного опробування та складання акту позивачем були понесені витрати, пов’язані зі сплатою за користування вагонами.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за час затримки вагонів в очікуванні прибуття представників для сумісного зважування позивачем була сплачена плата за користування вагонами в розмірі 4726,92 грн., а також понесені додаткові витрати в розмірі 2790,14, які пов’язані із повторним випробуванням цих вагонів.

Претензії позивача № 26/07 від 06.07.2007 на суму 147,00 грн., № 27/07 від 20.07.2007 на суму 1 082,16 грн. та № 8584/24 від 16.08.2007 на суму 6 287,90 грн. (у відповідності до яких позивач просив відповідача відшкодувати понесені збитки) відповідачем залишені без відповіді та задоволення.

Усі вищевказані обставини, встановлені судом, апелянтом не заперечуються та не спростовуються.

Судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків у зв’язку з затримкою вищевказаних вагонів у сумі 7 517,06 грн., понесених позивачем в травні і липні 2007 року, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Статтею 623 ЦК України встановлено:

1. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

2. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

3. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

4. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно п.6.3.1 договору № 01-04/2-П від 01.04.2007 та п.6.4 договору № 02-ПР/2-П від 25.06.2007 витрати сторін, що виникли у зв’язку з неналежним виконанням будь-якою стороною зобов’язань за договором, покладаються на винну сторону. За постачання, зокрема, вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.)

Таким чином, місцевим судом підставно та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача завдані йому збитки, які складаються з плати за користування вагонами за час їх затримки в розмірі 4 726,92 грн. та з понесених додаткових витрат, пов’язаних із повторним випробуванням цих вагонів у розмірі 2 790,14 грн.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки вони повністю спростовуються наявними матеріалами справи.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Однак, апелянт, посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи начебто допущені порушення норм процесуального права, разом з тим, не заперечує фактів, встановлених судом в оскаржуваному рішенні щодо неналежного виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору та понесених ним додаткових витрат, та не спростовує жодного з висновків суду першої інстанції.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.12.2007р. у справі № 37/514 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Вугілля України” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 11.12.2007р. у справі № 37/514 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Дніпроенерго” до Державного підприємства „Вугілля України” – без змін.

2. Матеріали справи № 37/514 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Шипко В.В.

Судді                                                                                          Борисенко І.В.

Зубець Л.П.