КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2008                                                                                           № 19/73

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

позивача - Плотніков А.О. (дов. від 29.12.2007 року № 228/10);

відповідача - Кравчук А.М. (дов. від 30.05.2007 року № Д-26/07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного комунального підприємства газового господарства "Київгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.06.2003

у справі № 19/73

за позовом                               Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Державного комунального підприємства газового господарства "Київгаз"

про                                                  стягнення 1137001,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.06.2003 року у справі № 19/73 за позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі – позивач, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”) до Державного комунального підприємства газового господарства “Київгаз” (далі – відповідач, ДКП “Київгаз”) про стягнення 1 137 001,51 грн., позов задоволено.

Так, стягнуто з Державного комунального підприємства газового господарства “Київгаз” на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 1 014 732,03 грн. основного боргу, 25 991,37 грн. пені, 74 965,19 грн. інфляційних нарахувань, 21 312,92 грн. річних процентів, 1 700,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на оплату послуг фін формаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ДКП “Київгаз”, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове з урахуванням доводів апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Так, судом порушено ст.ст. 209, 214 Цивільного кодексу України, ст.ст. 43, 984 Господарського процесуального кодексу України. Суд визнав відповідача винним у порушенні зобов’язання, виходячи лише з факту наявності боргу і без всяких мотивів відхилив доводи ДКП “Київгаз” про відсутність коштів для сплати боргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 року апеляційну скаргу Державного комунального підприємства газового господарства “Київгаз” було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 31.03.2008 року.

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” надала письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу ДКП “Київгаз” без задоволення, а спірне рішення від 11.06.2003 року – без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008 року, у зв’язку із необхідністю витребування письмових пояснень щодо сплати відповідачем заборгованості в розмірі, визначеному актом про наявність та розмір заборгованості, що виникла на розрахункову дату (01.01.2005) та не погашена станом на 01.06.2006 року, та у зв’язку з неявкою представника відповідача, відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.04.2008 року.

В судове засідання 14.04.2008 року з’явились представники позивача та відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та уточнив вимоги апеляційної скарги: просив скасувати оскаржуване рішення від 11.06.2003 року та припинити провадження у справі № 19/73, згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги ДКП “Київгаз” заперечував та просив рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмового відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

15.01.2001 року Дочірня компанія “Торговий дім “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, правонаступником якої є Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (Постачальник) уклала договір № 10/16-1477 на постачання природного газу з Державним комунальним підприємством газового господарства “Київгаз” (Покупець), згідно умов якого з наступними змінами та доповненнями до нього, внесеними додатковими угодами № 1 від 15.03.2001 р. та № 2 від 26.12.2001 р., Постачальник передає Покупцю в 2001 році природний газ, а Покупець його приймає та своєчасно і в повному обсязі оплачує.

Як зазначено у п. 5.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяцем.

Згідно актів приймання-передачі, належним чином засвідчені копії якого містяться в матеріалах справи, всього за договором відповідачеві було передано 32 273,913 тис. куб. м природного газу на суму 5 531 108,49 грн.

Відповідач сплатив за отриманий природний газ грошові кошти в сумі 4 516 376,46 грн.

Таким чином, на день звернення ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” з позовом до суду заборгованість ДКП “Київгаз” складала 1 014 732,03 грн. При цьому, відповідач усно в судовому засіданні визнав вказану заборгованість.

Відповідно до ст.. 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Оскільки спірні відносини виникли та припинились до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України, то, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до них підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР (далі – ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 203 ЦК УРСР визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником.

Згідно ст. 204 ЦК УРСР, якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то збитки відшкодовуються в частині, не покритій неустойкою (штрафом, пенею). Законом або договором можуть бути передбачені випадки: коли допускається стягнення тільки неустойки (штрафу, пені), але не збитків; коли збитки можуть бути стягнуті в повній сумі понад неустойку (штраф, пеню); коли за вибором кредитора можуть бути стягнуті або неустойка (штраф, пеня), або збитки.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату спожитого газу у строки, зазначені в п. 5.1 договору, Покупець сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості, пеню в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” правомірно та обґрунтовано з урахуванням вимог Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” ставиться вимога про стягнення з Державного комунального підприємства “Київгаз” пені в сумі 25 991, 37 грн.

Відповідно до ст. 214 ЦК УРСР, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Отже, вимоги ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” щодо стягнення з відповідача також 74 965,19 грн. інфляційних нарахувань та 21 312,92 грн. процентів річних також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції на виконання вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 14.02.2008 року, які, згідно ст. 111-12 ГПК України, є обов'язковими для суду під час нового розгляду справи, досліджено акт про наявність та розмір заборгованості, що виникла на розрахункову дату (01.01.2005) та не погашена станом на 01.06.2006 року (а. с. 128-129), а також, платіжне доручення від 07.08.2006 року № 13/916 (а. с. 130).

Як вбачається із вказаного акту про наявність та розмір заборгованості, що виникла на розрахункову дату (01.01.2005) та не погашена станом на 01.06.2006 року, розмір заборгованості, узгоджений учасниками розрахунків для погашення складає 342 461,28 грн. (218 373,80 грн. + 124 087,48 грн.), яка дійсно була сплачена ДКП “Київгаз” згідно платіжного доручення від 07.08.2006 року № 13/916.

Однак, вказана заборгованість була сплачена 07.08.2006 року, а оскаржуване рішення господарського суду м. Києва прийнято 11.06.2003 року. Таким чином, заборгованість була погашена відповідачем після прийняття судом першої інстанції рішення у справі № 19/73, що також підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції представники ДК “Газ України” НАК НАК “Нафтогаз України” та ДКП “Київгаз” у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Однак, на час розгляду справи в суді першої інстанції дане платіжне доручення від 07.08.2006 року № 13/916 взагалі не існувало.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не може прийняти в якості належного та допустимого доказу, в розумінні ст. 34 ГПК України, дане платіжне доручення від 07.08.2006 року № 13/916.

Вказані обставини є підставою для припинення виконання рішення державною виконавчою службою.

Крім того, рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003 року у справі № 19/73 покладено в основу заяви ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, згідно якої воно звернулось з грошовими вимогами до боржника – ДКП “Київгаз” в справі № 23/343-б про банкрутство ДКП “Київгаз” (а. с. 124-127).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку апеляційної інстанції ДК “Газ України” НАК НАК “Нафтогаз України” доведено свої позовні вимоги в повному обсязі, а тому вони підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2003 року по справі № 19/73 за позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до Державного комунального підприємства газового господарства “Київгаз” про стягнення 1 137 001,51 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комунального підприємства газового господарства “Київгаз” – без задоволення.

2.          Справу № 19/73 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

16.04.08 (відправлено)