КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2008                                                                                           № 3/44

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Шевченко Г.М., довіреність № 1 від 04.01.2008р.,

Демченко Л.В., довіреність № 6 від 05.03.2008р.,

від відповідача - ніхто не з’явився,

від третьої особи - ніхто не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київськьої міськьої ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.01.2008

у справі № 3/44

за позовом                               Громадськьої організації "Аналітичний центр "Соціоконсалтинг"

до                                                   Київськьої міськьої ради

третя особа відповідача           Головне управління комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа позивача

про                                                  визнання рішення від 25.10.2007 р. № 1072/3905 недійсним

Суть рішення і скарги:

Громадська організація “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг” (надалі – ГО “АЦ “Соціоконсалтинг”, Позивач) звернулася в господарський суд м. Києва з позовом до Київської міської ради (надалі – КМР, Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі – ГУКВ м. Києва, Третя особа), про визнання рішення від 25.10.2007р. №1072/3905, недійсним.

Рішенням господарського суду м. Києва від 31.01.2008р. у справі № 3/44 даний позов було задоволено повністю, а саме: визнано недійсним рішення Київської міської ради V сесії V скликання від 25.10.2007р. № 1072/3905 “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007р. № 62/723 “Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2007-2010 роки” в частині визнання позиції 83 розділу “головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” “Група “А” додатку 2 до рішення “Нежилі приміщення Громадська організація “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг”; м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ “А”; 3; 180” такою, що втратила чинність”. Також, вказаним рішенням було стягнуто з КМР на користь ГО “АЦ “Соціоконсалтинг” 85,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Відповідача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив повністю скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі № 3/44 та прийняти нове рішення, яким у позові ГО “АЦ “Соціоконсалтинг” відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказував на те, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з”ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, зокрема: ч.3 ст. 12 Закону України “Про приватизацію державного майна”, п. 5 ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” та ч. 2 ст. 14 і ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), а самі висновки суду, викладені в його рішенні, не відповідають обставинам справи, яке є підставами для скасування такого судового рішення.

У свою чергу, представник Позивача надав суду свій відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджувався з доводами та вимогами представника Відповідача, викладеними ним в апеляційній скарзі і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього апеляційну скаргу – без задоволення.

Третя особа, чи її представник, свого відзиву на апеляційну скаргу не надала і в судове засідання, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, так і не з”явилась, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку апеляційної інстанції в даному випадку не перешкоджає розгляду і вирішенню даної справи без її участі.

Заслухавши пояснення представників Позивача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ГО “АЦ “Соціоконсалтинг” звернулася в господарський суд міста Києва з позовом до КМР, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ГУКВ міста Києва, у якому просила визнати недійсним рішення Відповідача від 25.10.2007р. № 1072/3905 і рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі № 3/44 даний позов було задоволено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване Позивачем рішення Київської міської ради від 25.10.2007р. № 1072/3905 “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007р. № 62/723 “Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2007-2010 роки” в частині визнання позиції 83 розділу “головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” “Група “А” додатку 2 до рішення “Нежилі приміщення Громадська організація “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг”; м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ “А”; 3; 180” такою, що втратила чинність”, було прийнято Відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства і є таким, що порушує права та інтереси ГО “АЦ “Соціоконсалтинг”.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ГО “АЦ “Соціоконсалтинг”, з огляду на наступне.

Згідно ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров”я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об”єкти, визначені відповідно до закону як об”єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

В той же час, згідно п. 5 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, від імені та в інтересах територіальних громад права суб”єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. 30 ст. 26 згаданого Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об”єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об”єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об”єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об”єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Згідно пункту 4 ст. 7 Закону України Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об”єктів, що підлягають приватизації і, відповідно до п. 5 цієї ж статті 7 Закону, орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі.

В той же час, відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” викуп застосовується щодо об”єктів малої приватизації включених до переліку об”єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

При цьому, згідно зі ст. 18 Закону України “Про охорону культурної спадщини” об”єкти культурної спадщини, що є пам”ятками (за винятком пам”яток, відчуження та передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній чи фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону строк підготовки об”єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об”єктів, що підлягають приватизації

Статтею 23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” визначено, що після підготовки об”єкта до приватизації між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації укладається договір купівлі-продажу цього об”єкту та складається акт приймання-передачі зазначеного майна.

При цьому, судова колегія зазначає, що відмова у приватизації можлива лише за наявності підстав, вичерпний перелік яких передбачений чинним законодавством.

Так, відповідно до ч 3. ст. 12 Закону України “Про приватизацію державного майна” відмова в приватизації можлива тільки у випадках, коли:

- особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем відповідно до статті 8 цього Закону; законодавством встановлено обмеження щодо приватизації цього підприємства;

- майно у встановленому порядку включено до переліку об”єктів (групи об”єктів), що не підлягають приватизації;

- об”єкт приватизації знаходиться в заповідній зоні, або розташований у прибережних захисних смугах морів, річок, озер на відстані ближче ніж 100 метрів від них.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 7 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли:

- особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом;

- є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства;

- не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

В даному випадку, як було правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням Київської міської ради 221/3312 від 16.03.2006р. “Про внесення змін до рішення Київради від 18.03.2004р. № 100/1310 “Про приватизацію комунального майна” були внесені відповідні зміни до переліку об”єктів комунальної власності, які підлягають приватизації.

При цьому, відповідно до п. 244 розділу “Головне управління комунальної власності м. Києва” Група А” додатку 2 до вказаного рішення КМР № 221/3312, ГО “АЦ “Соціоконсалтинг” було надано дозвіл приватизувати шляхом викупу нежитлове приміщення загальною площею 180,0 кв. м, яке розташоване в м. Києві, по вул. Хрещатик, 44, літ. “А”.

У свою чергу, 28.12.2006р. Головне управління охорони культурної спадщини виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок про можливість приватизації ГО “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг” шляхом викупу нежитлового приміщення загальною площею 180 кв. м, на яке укладено “Охоронний договір” між Головним управлінням охорони культурної спадщини та ГО “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг”, яке розташоване в будинку 44, літ. “А” по вулиці Хрещатик в м. Києві, що є пам”яткою архітектури місцевого значення (охор. № 352 згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.04.1998 №1463).

У зв”язку з цим, Позивач своїм листом за № 91 від 06.02.2007р. повідомив Третю особу про свій намір придбати нежитлове приміщення загальною площею 180,0 кв. м, яке розташоване в м. Києві, по вул. Хрещатик, 44, літ. “А”, і просив останню здійснити заходи, які б дозволили розпочати процес приватизації вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Київської міської ради № 62/723 від 08.02.2007р. “Про Програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки” було вирішено затвердити таку Програму приватизації об”єктів комунального майна, в тому числі – нежилих приміщень площею 180,0 кв. м. Громадською організацією “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг”, що по вул. Хрещатик, 44, літ. “А” в м. Києві (додаток 2 до рішення, позиція 83), шляхом викупу.

Тобто, в зазначених вище рішеннях КМР від 16.03.2006р. № 221/3312 “Про внесення змін до рішення Київради від 18.03.2004р. № 100/1310 “Про приватизацію комунального майна” та від 08.02.2007р. № 62/723 “Про Програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2007-2010 роки” чітко зазначалось про приватизацію нежилого приміщення загальною площею 180 кв. м, яке розташоване в м. Києві, по вул. Хрещатик, 44, літ. “А”, саме ГО “АЦ “Соціоконсалтинг”.

Проте, листом від 16.02.2007р. за № 042/9/1-878 Третя особа повідомила Позивача про те, що у відповідності до Закону України “Про тимчасову заборону приватизації культурної спадщини” заборонено приватизацію пам”яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам”яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації, а рішенням Київської міської ради від 25.10.2007р. №1072/3905 “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007р. № 62/723 “Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2007-2010 роки” позицію 83 розділу “Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” “Група “А” додатка 2 до рішення “Нежилі приміщення Громадська організація “Аналітичний центр “Соціоконсалтинґ”; м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ. “А”;3; 180” було визнано такою, що втратила чинність.

При цьому, необхідно зазначити, що вказане рішення було прийняте з процесуальними порушеннями, оскільки питання по позиції 83 розділу “Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” взагалі не було включено до порядку денного сесійного засідання.

Так, як видно з матеріалів справи, 25.10.2007р. з голосу без будь-яких підстав та без обґрунтування секретарем комісії КМР з питань власності П.Ф. Івановим була винесена пропозиція виключити з переліку об”єктів, що перебувають у комунальній власності м. Києва, які не приватизовані і є перехідними та підлягають приватизації у 2007-2010 роках позицію 83 розділу “Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)”.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що в матеріалах справи міститься рішення рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2007р. № 16/120, яке набрало законної сили, яким вже було зобов”язано ГУКВ м. Києва провести приватизацію нежилого приміщення загальною площею 180 кв. м., що розташоване за адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ “А”, яке належить до об’єктів групи “А” та підлягає приватизації шляхом викупу Громадською організацією “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг” з укладенням договору купівлі-продажу та складанням акту передачі вказаного об”єкту.

В той же час, акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто, офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов”язковий характер для суб”єктів цих відносин.

Відповідно до п. 2 Роз”яснення Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов”язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов”язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв”язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації – позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі – стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Таким чином, колегія суддів констатує, що рішення Київської міської ради від 25.10.2007 № 1072/3905 “Про внесення змін до рішення Київради від 08.02.2007 № 62/723 “Про програму приватизації комунального майна територіальної громади м. Києва на 2007-2010 роки” в частині визнання позиції 83 розділу “головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)” “Група “А” додатку 2 до рішення “Нежилі приміщення Громадська організація “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг”; м. Київ, вул. Хрещатик, 44, літ “А”; 3; 180” такою, що втратила чинність”, було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно визнав його недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2008р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Київської міської ради, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення,а рішення господарського суду м. Києва від 31.01.2008р. у справі № 3/44 за позовом Громадської організації “Аналітичний центр “Соціоконсалтинг” до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання рішення від 25.10.2007р. №1072/3905 недійсним, – без змін.

2. Справу № 3/44 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

20.03.08 (відправлено)