ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 р.

№
24/279б(12/24б)

Судова колегія Вищого господарського суду України у
складі :

Полякова
Б.М., -головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук
Л.Й.,

Ткаченко
Н.Г.

розглянувши
касаційні скарги

1.          ЗАТ "Атек", м. Київ
2.          розпорядника майна ЗАТ
"Атек" ОСОБА_1; 3.
представника п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторів                    ОСОБА_2

на
постанову

від
13.11.2007 р. Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№
24/279-б
господарського суду м. Києва

за
заявою

1.  ДПІ у Святошинському районі м. Києва;
2.  Науково-технічного центру
"Резерв"

до

ЗАТ
"Атек", м. Київ

про

банкрутство

кредитори

1.          Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Києві      (далі -УВД Фонду соціального
страхування); 2.
Науково-технічний центр "Резерв" (далі -НТЦ
"Резерв"); 3.
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш.;

арбітражний
керуючий

ОСОБА_1

в судовому засіданні взяли участь представники:

боржника

Лінкевич
О.М., довір.;

кредитора
(І)

Маляренко
С.О., довір.;

п'ятнадцяти
фізичних осіб-кредиторів

ОСОБА_2,
довір.;

ДПІ у
Святошинському районі м. Києва

Кляшторний
С.С., довір.;

та
розпорядник майна

ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У
провадженні господарського суду м. Києва знаходиться справа № 24/279-б про
банкрутство ЗАТ "Атек".

25.02.2006
р. за заявою ДПІ у Святошинському районі м. Києва в газеті «Урядовий кур'єр»за
№ 39 опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ЗАТ
"Атек".

28.02.2006
р. за заявою НТЦ "Резерв" в газеті «Голос України»за № 98
опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ЗАТ
"Атек".

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. (суддя Шабунін С.В.) за
результатами попереднього засідання, зокрема:

-
залишено без задоволення заяву НТЦ "Резерв" про збільшення
кредиторських вимог до боржника на суму 1 775 377,65 грн. інфляційних втрат, 3%
річних та інш. (п. 11 ухвали), а також заяву НТЦ "Резерв" про
збільшення кредиторських вимог до боржника на суму 1 775 377,65 грн. моральної
шкоди (п. 12 ухвали);

-
визнано НТЦ "Резерв" кредитором боржника з грошовими вимогами у
розмірі 92 027,00 грн. (п. 13 ухвали);

-
залишено без задоволення заяви фізичних осіб -кредиторів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 з грошовими вимогами до
боржника у розмірі 14 657,00 грн. кожний (п.п. 14 -35, 38 -59, 64 -65 ухвали).

-
залишено без задоволення заяву УВД Фонду соціального страхування про грошові
вимоги до боржника у розмірі 3 263 494,23 грн. (п. 68  ухвали).

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. (судді: Кондес
Л.О. -головуючий, Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) апеляційну скаргу УВД Фонду
соціального страхування задоволено, ухвалу попереднього засідання
господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. скасовано в частині залишення
без задоволення заяви УВД Фонду соціального страхування про грошові вимоги до
боржника у розмірі 3 263 494,23 грн. (п. 68 ухвали) та прийнято нову ухвалу у
цій частині, якою визнано грошові вимоги кредитора - УВД Фонду соціального
страхування до боржника  у розмірі 3 263
494,23 грн. та включено до реєстру вимог кредиторів у другу чергу.

Разом
з тим, апеляційну скаргу НТЦ "Резерв" задоволено частково та ухвалу
попереднього засідання господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. скасовано
в частині залишення без задоволення заяви НТЦ "Резерв" про збільшення
кредиторських вимог до боржника на суму 1 775 377,65 грн. інфляційних втрат, 3%
річних та інш. (п. 11  ухвали) та
прийнято нову ухвалу у цій частині, якою визнано додаткові кредиторські вимоги
НТЦ "Резерв" частково у розмірі 38 007,15 грн. інфляційних втрат і 8
282,43 грн. 3% річних та включено до реєстру вимог кредиторів.

В
решті частини додаткових грошових вимог НТЦ "Резерв" ухвалу
попереднього засідання господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. залишено
без змін.

Залишено
без змін ухвалу попереднього засідання господарського суду м. Києва від
11.09.2006 р. в частині залишення без задоволення заяви НТЦ "Резерв"
про збільшення кредиторських вимог до боржника на суму 1 775 377,65 грн.
моральної шкоди (п. 12 ухвали) та в частині визнання НТЦ "Резерв"
кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 92 027,00 грн. (п. 13
ухвали).

Крім
того, апеляційну скаргу представників двадцяти чотирьох фізичних
осіб-кредиторівОСОБА_2, ОСОБА_26 залишено без задоволення та залишено без змін
ухвалу попереднього засідання господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. в
частині залишення без задоволення заяв фізичних осіб -кредиторів:ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21 ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_27 з грошовими
вимогами до боржника у розмірі 14 657,00 грн. кожний.

Не
погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції, боржник,
розпорядник майна боржника ОСОБА_1 та представник п'ятнадцяти фізичних
осіб-кредиторівОСОБА_2 звернулися до Вищого господарського суду України з
касаційними скаргами.

В
своїй касаційній скарзі, з урахуванням заяви про уточнення вимог, боржник
просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від
13.11.2007 р. в частині визнання грошових вимог УВД Фонду соціального
страхування у розмірі 3 263 494,23 грн. та в частині визнання додаткових
грошових вимог НТЦ "Резерв" у розмірі 38 007,15 грн. інфляційних
втрат і 8 282,43 грн. 3% річних, залишивши в силі ухвалу господарського суду м.
Києва від 11.09.2006 р.

Вимоги
касаційної скарги розпорядника майна боржника ОСОБА_1 полягають у скасуванні
постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. в
частині визнання УВД Фонду соціального страхування кредитором боржника.

В
свою чергу представник п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторівОСОБА_2 в касаційній
скарзі просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду
від 13.11.2007 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. та
прийняти нове рішення, яким включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги
двадцяти чотирьох фізичних осіб -кредиторів до боржника у розмірі 14 657,00
грн. кожний:ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_27, а також включити до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ДПІ в
Святошинському районі м. Києва на суму 4 385 606,18 грн.

Вказані
касаційні скарги мотивовані порушенням судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалами
Вищого господарського суду України від 25.01.2008 р. касаційні скарги прийняті
до провадження та призначені до розгляду.

Разом
з тим, враховуючи те, що ухвала господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р.
в частині припинення провадження у справі за заявою ДПІ в Святошинському
районі м. Києва до боржника не була предметом перегляду суду апеляційної
інстанції та постанова цього суду відносно грошових вимог такого кредитора не
виносилась, а касаційна скарга представника п'ятнадцяти фізичних
осіб-кредиторівОСОБА_2 не може вважатися такою, що подана саме на ухвалу
господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. в частині припинення провадження
у справі за заявою ДПІ в Святошинському районі м. Києва, оскільки  не відповідає вимогам процесуального закону,
зокрема щодо строку, встановленого на подання касаційної скарги на таку ухвалу,
колегія суддів вважає за необхідне припинити касаційне провадження за
касаційною скаргою вказаної особи (в частині розгляду грошових вимог ДПІ у
Святошинському р-ні м. Києва) на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2007 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

При
цьому, колегія суддів зауважує, що учасники справи не позбавлені права
оскаржити ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. в частині
припинення провадження у справі за заявою ДПІ в Святошинському районі м.
Києва до боржника у встановленому чинним законодавством порядку.

Заслухавши
пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга розпорядника майна боржника підлягає задоволенню, касаційна
скарга боржника -задоволенню частково, а касаційна скарга представника
п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторівОСОБА_2 (в частині розгляду грошових
вимогОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш.) не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями, після опублікування оголошення
про порушення справи про банкрутство УВД Фонду соціального страхування
подало до суду заяву про грошові вимоги до боржника у розмірі 3 263 494,23
грн., що становлять капіталізовані платежі боржника станом на 28.02.2006 р.

Відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом” (далі -Закон про банкрутство) вимоги, що
виникли із зобов'язань банкрута зі сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види
загальнообов'язкового державного соціального страхування, задовольняються у
другу чергу.

Відмовляючи
УВД Фонду соціального страхування у визнанні заявлених грошових вимог та
включенні їх до другої черги реєстру вимог кредиторів боржника, суд першої
інстанції посилався, зокрема, на те, що боржник знаходиться на стадії
розпорядження майном, а обов'язок здійснити капіталізацію платежів для
задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед
громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, виникає тільки у
банкрута.

Скасовуючи
ухвалу суду першої інстанції в цій частині та визнаючи такі грошові вимоги УВД
Фонду соціального страхування, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з
того, що судом першої інстанції не визначено конкретну норму Закону, яка
забороняє здійснювати капіталізацію платежів в інших процедурах банкрутства.

Втім,
з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на
таке.

За
приписами ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності" фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадів на виробництві та професійних захворювань
України (далі -Фонд) здійснюється за рахунок капіталізованих платежів,
що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Отже,
капіталізація платежів здійснюється тільки у випадку ліквідації юридичної особи
- страхувальника.

Таким
чином, у справі про банкрутство капіталізація платежів здійснюється лише після
визнання боржника банкрутом та відкриття стосовно нього ліквідаційної
процедури.

Відтак,
тільки з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури платежі, що мають бути виплачені потерпілим в майбутньому, підлягають
капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів відповідно
до ст. 31 Закону про банкрутство, оскільки відповідно до чинного законодавства до
цього часу строк виконання вказаних зобов'язань банкрута є таким, що ще не
настав.

У
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону про банкрутство у другу чергу
задовольняються вимоги, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю
громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно
з п. 1 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із
зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди
їх життю і здоров'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
06.05.2000 р. № 765, капіталізація платежів здійснюється для задоволення вимог,
що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута.

Положеннями
п. 51 цього Порядку передбачено, що у вимогах відповідного Фонду до
боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, зазначається сума,
визначена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.

При
цьому, суми платежів, капіталізованих відповідно до зазначених
вимог у процесі ліквідації підприємства-банкрута, перераховуються
ліквідатором (арбітражним керуючим) робочому органу виконавчої дирекції Фонду,
у якому підприємство перебуває на обліку.

Враховуючи
те, що провадження у справі перебуває на стадії розпорядження майном боржника,
заява про включення до реєстру вимог кредиторів 3 263 494,23 грн.
капіталізованих платежів подана кредитором передчасно.

На
підставі наведеного доводи касаційної скарги розпорядника майна боржника та
самого боржника в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

За
таких обставин справи постанова суду апеляційної інстанції в частині визнання
грошових вимог УВД Фонду соціального страхування до боржника
підлягає скасуванню, як така, що не відповідає чинному законодавству, а ухвала
суду першої інстанції в частині відхилення грошових вимог УВД
Фонду соціального страхування до боржника,
відповідно, -залишенню без змін.

Як
вбачається з матеріалів справи, ініціюючий кредитор - НТЦ "Резерв"
звернувся до суду з додатковими грошовими вимогами до боржника, які серед
іншого становили суму інфляційних втрат у розмірі 297 514,09 грн. та суму 3%
річних у розмірі 27 378,03 грн., що нараховані кредитором за весь час
прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 92 027,00 грн., а саме
з квітня 1996 р. по грудень 2005 р.

Не
погоджуючись з відхиленням судом першої інстанції вказаних вимог у повному
обсязі, суд апеляційної інстанції визнав такі додаткові грошові вимоги НТЦ
"Резерв" до боржника частково у розмірі 38 007,15 грн. інфляційних
втрат і 8 282,43 грн. 3% річних, за період з березня 2003 р. по березень 2006
р. (звернення із заявою про збільшення кредиторських вимог).

При
цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що НТЦ "Резерв"  нараховано інфляційні втрати та три проценти
річних майже за 11 років без урахування загальної позовної давності тривалістю
у три роки, встановленої ст. 257 Цивільного кодексу України.

Проте,
такий висновок суду апеляційної інстанції не може бути визнаний законним та
обґрунтованим.

Положеннями
ст. 1 Закону про банкрутство визначено, що конкурсними кредиторами є кредитори
за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Згідно
з ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом
тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення
про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи,
що їх підтверджують.

За
результатами розгляду таких вимог кредиторів у попередньому засіданні
господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом
вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів (ст. 15 Закону про банкрутство).

Натомість,
грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство,
безпосередньо в процедурі банкрутства, відповідно до ст. 1 Закону є поточними
вимогами.

На
такі вимоги не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів
(абзаци 6 та 24 ст. 1 та ст. 12 Закону про банкрутство), тому вони погашаються
в процедурі банкрутства без будь-яких обмежень.

Тільки
після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні
вимоги переходять у категорію конкурсних та повинні бути заявлені в порядку,
передбаченому статтею 23 Закону про банкрутство, з наступним  визнанням
їх судом та включенням до реєстру вимог кредиторів.

Враховуючи
те, що справу № 12/24б, яка в подальшому була об'єднана зі справою № 24/279-б,
порушено у 1998 році, то суми інфляційних втрат та 3% річних, нараховані з 2003
р. по 2006 р., являються поточними вимогами до боржника та, відповідно, не
підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у попередньому
засіданні суду.

Відтак,
обґрунтованими є доводи касаційної скарги боржника, з урахуванням заяв про її
уточнення та доповнення, щодо неправомірного визнання судом апеляційної
інстанції додаткових грошових вимог НТЦ "Резерв" у розмірі 38 007,15
грн. інфляційних втрат і 8 282,43 грн. 3% річних за березень 2003 р. -березень
2006 р.

Враховуючи
те, що в даному касаційному провадженні оскаржуються додаткові грошові вимоги
ініціюючого кредитора лише в частині визнання 38 007,15 грн. інфляційних втрат
і 8 282,43 грн. 3% річних за березень 2003 р. -березень 2006 р., а суд
касаційної інстанції позбавлений функцій нагляду, колегія суддів переглядає
постанову суду апеляційної інстанції лише у вказаній частині.

На
підставі наведеного,  постанова суду
апеляційної інстанції в частині визнання грошових вимог НТЦ
"Резерв" щодо сум інфляції та річних до боржника підлягає
скасуванню, а ухвала суду першої інстанції в частині відхилення таких
грошових вимог НТЦ "Резерв" до боржника -залишенню
без змін.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями, до суду звернулися ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш. з грошовими вимогами до боржника у розмірі 14
657,00 грн. кожний, що складаються з 11 803,21 грн. суми індексу інфляції та 2
853,79 грн. суми 3% річних, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 49
180,05 грн.

Нарахування
індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої
суми передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України та здійснюється у випадку
прострочення грошового зобов'язання, що має цивільно-правовий характер. У
даному випадку мають місце трудові правовідносини між сторонами.

Відповідно
до ст. 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації
у встановленому законодавством порядку.

Крім
того, відповідно до ст. 14 Закону про банкрутство, якщо грошові вимоги із заробітної
плати є спірними, то такі вимоги мають бути досліджені  й обчислені судом в порядку позовного
провадження та підтверджені відповідним судовим рішенням.

За
відсутності рішення суду такі вимоги не можуть бути визнані у справі про
банкрутство.

На
підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком попередніх судових
інстанцій про те, що кредитори -фізичні особи не надали суду належних доказів
на підтвердження грошових зобов'язань боржника перед ними.

У
зв'язку з чим, грошові вимогиОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш. до
боржника обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, як такі, що недоведені в установленому чинним
законодавством порядку.

В той
же час, колегія суддів зазначає, що такі кредитори, у разі отримання
відповідного рішення суду про стягнення вказаної заборгованості з боржника, не
позбавлені права задовольнити свої вимоги в процедурі банкрутства, оскільки
погашення  таких грошових вимог
відбувається без будь-яких обмежень у зв'язку з непоширенням на них дії
мораторію на задоволення вимог кредиторів (ч. 6 ст. 12 Закону про
банкрутство).

Виходячи з наведеного, постанова суду
апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції в частині відхилення
грошових вимогОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш. до боржника
підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

Відтак, касаційна скарга представника
п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторівОСОБА_2 (в частині розгляду грошових вимогОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш.) задоволенню не підлягає.

З
урахуванням викладеного та керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 95
Кодексу законів про працю України, ст. ст. 1, 12, 14, 31 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 46
Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності", ст. ст. 80, 1115, 1117, 1119
-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Припинити касаційне провадження за
касаційною скаргою представника п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторівОСОБА_2 (в
частині розгляду грошових вимог ДПІ у Святошинському р-ні м. Києва) на
постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у
справі № 24/279-б.

2.          Касаційну скаргу розпорядника майна
ЗАТ "Атек" ОСОБА_1 задовольнити, касаційну скаргу ЗАТ
"Атек" задовольнити частково та касаційну скаргу представника
п'ятнадцяти фізичних осіб-кредиторівОСОБА_2 (в частині розгляду грошових вимогОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш.) залишити без задоволення.

3.          Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2007 р. у справі № 24/279-б в
частині визнання грошових вимог Управління виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Києві до боржника скасувати, а ухвалу
господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. у справі № 24/279-б в
частині відхилення грошових вимог Управління виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Києві до боржника залишити без змін.

4.          Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2007 р. у справі № 24/279-б в
частині визнання грошових вимог Науково-технічного центру
"Резерв" щодо сум інфляції та річних до боржника
скасувати, а ухвалу господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. у справі
№ 24/279-б в частині відхилення таких грошових вимог Науково-технічного
центру "Резерв" до боржника залишити без змін.

5.          Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2007 р. та ухвалу господарського суду м.
Києва від 11.09.2006 р. у справі № 24/279-б в частині відхилення грошових
вимогОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інш. до боржника залишити
без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
Л.Й.
Катеринчук

Н.Г. Ткаченко