донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.03.2008 р.                                                              справа №16/618пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Старовойтової Г.Я.

суддів:

Волкова Р.В.

Запорощенка М.Д.

За участю представників сторін:

від позивача:

не з’явився

від відповідача:

Скрипник П.Г. –дов. від30.01.08.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” м. Сєвєродонецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

04.02.2008 р.

у справі

№16/618пд ( суддя Овсяннікова О.В. )

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” м. Сєвєродонецьк

до відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар

про

визнання недійсною мирової угоди від 28.02.2002 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.02.2008 року у справі №16/618пд (суддя Овсяннікова О.В.) відмовлено у задоволенні позовних Товариству з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” м. Сєвєродонецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар про визнання недійсною мирової угоди від 28.08.2002 року.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” м. Сєвєродонецьк, звернувся з апеляційною скаргою про скасування рішення господарського суду, оскільки вважає, що судом не повно з’ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, порушені та неправильно застосовані норми матеріального права.

Заявник апеляційної скарги просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” м. Соледар, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства. Просить залишити рішення господарського суду –без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представника сторони, який прибув в засідання суду, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, судова колегія встановила.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 12.08.2002 року у справі №15/252Б порушив справу про банкрутство ЗАТ “Деконський гіпс” м. Соледар за заявою кредитора, ТОВ “Арм-Сервіс” м. Сєвєродонецьк.

Ухвалою від 03.09.2002 року, на підставі п.1 ст. 5, ст. 10 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, п.4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припинив провадження у справі №15/252Б за заявою ТОВ “Арм-Сервіс” м. Сєвєродонецьк №102 від 05.08.2002 року про банкрутство ЗАТ Деконський гіпс” м. Соледар.

Закрите акціонерне товариство “Деконський гіпс”, (у подальшому реорганізоване у Товариство з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас”), як “Боржник”, та Товариство з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс”, як “Кредитор”, 28.08.2002 року, на підставі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України та п.1 ст. 5 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” уклали мирову угоду, спрямовану на врегулювання спору щодо погашення заборгованості Боржника перед Кредитором у сумі 757411,25грн., яка виникла у зв’язку з затримкою оплати робіт, виконаних Кредитором для Боржника за договором №10-07/01 від 10.07.2001 року. Відповідно до пункту 4.1 цієї угоди, вона набуває чинності з дня затвердження її господарським судом Донецької області та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань.

03 вересня 2002 року Боржником та Кредитором було укладене Доповнення №2, в якому зазначено:

1.          Мирова угода від 28.08.2002 року вступає в силу з дня підписання.

2. Фразу “з дня затвердження господарським судом Донецької області” виключити із тексту мирової угоди від 28.08.2002 року.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у справі №16/618пд від 04.02.2008р. відповідає вимогам матеріального і процесуального права та не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Мирова угода —це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Відповідно до приписів статті 78 Господарського процесуального кодексу України умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Вона укладається в письмовій формі, у вигляді єдиного документа, і підписується сторонами угоди.

Спір може бути врегульований укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу.

На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається в процесі розгляду справи у господарському суді; укладається у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

Мирова угода, укладена сторонами, підлягає затвердженню господарським судом. Підписану мирову угоду сторони подають до господарського суду. Мирова угода затверджується господарським судом, який розглядає справу.

Мирова угода може бути укладена в будь-якій стадії провадження у справі, зокрема на стадії виконання рішення. Якщо мирову угоду укладено на стадії виконання рішення, вона відповідно до ст. 111 Закону України “Про виконавче провадження” подається в письмовій формі суду, який розглядав справу.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 37 цього ж Закону мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство.

Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Беручи до уваги наведені приписи чинного законодавства, судова колегія вважає, що в них не міститься положень щодо дій учасників правовідносин, спрямованих на врегулювання спірних питань шляхом укладання мирових угод поза межами судового процесу.

Як вбачається із оспорюваної мирової угоди, вона спрямована на врегулювання спору щодо погашення заборгованості, а не на встановлення, зміну та припинення прав та обов’язків сторін. Права та обов’язки сторін встановлені в договорі №10-07/01 від 10.07.2001 року.

Таким чином, спірна мирова угода, відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України носить процесуальний характер і має укладатися у межах господарського спору.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов правомірного висновку, що оспорювана угода не є цивільно-правовою в розумінні ст. 41 Цивільного кодексу України (в ред. 1963 року), тому на неї не можуть розповсюджуватися норми цивільного законодавства, які регулюють наслідки укладення цивільно-правових угод.

Щодо до заяви позивача про припинення провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету спору відповідно до п.1.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з укладанням сторонами угоди від 04.09.2002 року про визнання мирової угоди від 28.08.2002 року і усіх доповнень та змін до неї недійсними з моменту їх підписання, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до чинного законодавства сторони господарсько-правових (цивільно-правових) відносин мають право укласти будь-яку угоду, що не суперечить закону, за взаємною згодою –розірвати її або внести до неї зміни.

Повноважень на визнання угоди недійсною сторони угоди не мають, оскільки визнання угод недійсними є виключною компетенцією суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судова колегія вважає, що з урахуванням викладених в рішенні обставин та доводів сторін, згідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінив докази в їх сукупності та дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

З огляду на надані до матеріалів справи документи, та враховуючи вимоги чинного законодавства, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. ст. 49, 93, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” м. Сєвєродонецьк на рішення господарського суду Донецької області від 04.02.2008р. у справі №16/618пд - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.02.2008р. у справі №16/618пд (суддя Овсяннікова О.В.) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у встановленому законодавством порядку.

Головуючий          Г.Я. Старовойтова

Судді:          Р.В. Волков

М.Д. Запорощенко

Надруковано 6 прим.:

1 прим. –у справу;

2 прим. - сторонам;

2 прим. –ДАГС; 1-ГС Дон.обл.