ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.05.08 р.                     Справа № 44/50пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою Державного комітету України з державного матеріального резерву (представник до судового засідання не з’явився) до державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (представник Матюхіна І.Г., довіреність 9/206 від 11.12.07 року) про стягнення штрафу у розмірі 3’422’563,28 грн., пені у розмірі 512’794,21 грн., а також про повернення до державного матеріального резерву наступних цінностей – сталі товстолистової 15,2 тони, рейки з/д вузької колії 152 тони, сталі середньосортної 9,3 тони, сталі дрібносортної 14,3 тони, сталі сортової конструкційної 1 тонна, сталі бурової порожнистої 4,6 тони, накладок та підкладок 209,2 тони, канатів сталевих 150,7 тони, болтів колійних 4,8 тони, костилів колійних 39,8 тони, труб нафтопровідних електрозварних 37 тони, труб водогазопровідних 50 тон, рукавів високого тиску 4,1 тисяч метрів, стрічки конвеєрної 0,5 тисяч м2, труб вентиляційних 1 тисяча метрів, кабелю шлангового та врубового 3,9 кілометрів, кабелю контрольного 0,2 кілометри та радіометрів-рентгенометрів 2 штуки, -

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву (далі – Комітет) звернувся до суду з позовом державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (далі – Компанія) про повернення до державного матеріального резерву наступних цінностей – сталі товстолистової 15,2 тони, рейки з/д вузької колії 152 тони, сталі середньосортної 9,3 тони, сталі дрібносортної 14,3 тони, сталі сортової конструкційної 1 тонна, сталі бурової порожнистої 4,6 тони, накладок та підкладок 209,2 тони, канатів сталевих 150,7 тони, болтів колійних 4,8 тони, костилів колійних 39,8 тони, труб нафтопровідних електрозварних 37 тони, труб водогазопровідних 50 тон, рукавів високого тиску 4,1 тисяч метрів, стрічки конвеєрної 0,5 тисяч м2, труб вентиляційних 1 тисяча метрів, кабелю шлангового та врубового 3,9 кілометрів, кабелю контрольного 0,2 кілометри та радіометрів-рентгенометрів 2 штуки (далі – Цінності), а також про стягнення штрафу у розмірі 3’422’563,28 грн. та пені у розмірі 512’794,21 грн. за незабезпечення належного збереження Цінностей.

Позовні вимоги Комітету ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем умов конклюдентної угоди щодо схову (зберігання) Цінностей між державним підприємством „Донецьквугілля” (далі – Підприємство) та попередником Комітету, що виникла в силу домовленості сторін та Закону України „Про державний матеріальний резерв”.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав витребувані судом додаткові докази.

Представник відповідача Компанії у письмовому відзиві відзначив, що позивачем не доведено факту передачі Цінностей, окрім того, відповідач просив відмовити у задоволенні позову через те, що зобов’язання за угодою схову Цінностей утворилися у Підприємства, а Компанії ці зобов’язання в порядку правонаступництва не передавалися.

В судовому засіданні оголошувалась перерва для підготовки процесуального документу 05.05.08 року з 1010 до 1330 години, строк розгляду справи продовжувався на 10 днів за клопотанням сторін. Позивач не скористався правом на участь у судовому засіданні після оголошення перерви.

Вислухавши у судовому засіданні представників Комітету та Компанії, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

На відповідальному зберіганні структурного підрозділу „Шахта імені Челюскінців”, що входив до складу Підприємства, знаходилися матеріальні цінності мобілізаційного резерву, управління яким здійснює Комітет, який відповідно до Указу Президента України № 603/2001 від 07.08.01 року є правонаступником Державного агентства з управління державним матеріальним резервом, та діє на підставі Положення про Державний комітет України з державного матеріального резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 810 від 08.06.06 року.

Факт закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на відповідальне зберігання до попередника відповідача підтверджується Номенклатурою накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, затвердженою наказом Мінвуглепрому СРСР № м-8с від 12.07.1988 року, а також щорічними довідками та пояснювальними записками Підприємства та Компанії щодо перебування матеріальних цінностей на зберіганні відповідача.

Виходячи зі змісту пунктів 11 та 24 наказу Міністерства палива та енергетики України від 18.08.04 року № 492 „Про створення державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія”, Підприємство приєднано до Компанії, причому Компанія стала правонаступником прав та обов’язків Підприємства по зобов’язаннях структурного підрозділу „Шахта імені Челюскінців”.

Передача Компанії від Підприємства прав і обов’язків замовника за Договором підтверджується передатним балансом між Підприємством та Компанією від 31.12.04 року, затвердженим заступником міністра палива та енергетики України Топаловим В.С., а також щорічними звітами Компанії на адресу Комітету щодо стану збереження Цінностей та інших речей, які перебувають у державному матеріальному резерві.

Статтею 59 ГК України визначено, що у разі приєднання одного або кількох суб’єктів господарювання до іншого суб’єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов’язки приєднаних суб’єктів господарювання, що і мало місце у даному випадку. За таких обставин безсумнівним є перехід до Компанії, як нововиниклої в зобов’язанні особи, яка стала боржником (відповідачем), прав та обов’язків, що були дійсними для реорганізованого Підприємства, у тому числі й тих, що є предметом цього спору.

Заперечення відповідача, які стосуються непередання Компанії зобов’язань Підприємства за передбаченою законом угодою збереження Цінностей – в силу статті 33 ГПК України не беруться судом до уваги, оскільки відповідач не довів допустимими доказами зазначені обставини. Розшифровка до передатного балансу між Підприємством та Компанією від 31.12.04 року, затвердженого заступником міністра палива та енергетики України Топаловим В.С., з якої можна було б вірогідно встановити відсутність зобов’язань Компанії за вищезазначеною угодою – суду не надавалася, не зважаючи на вимоги суду на адресу учасників процесу. Навпаки, Компанія, подаючи Комітету звіти щодо стану збереження Цінностей – фактично підтвердила прийняття на себе зобов’язань щодо збереження Цінностей.

Представниками Південного контрольно-ревізійного відділення Комітету 22.03.07 року в присутності керівника та головного бухгалтера Компанії була проведена контрольна перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача Компанії. В результаті перевірки було встановлено факт незабезпечення збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що підтверджується актом перевірки від 22.03.07 року.

Зазначеним актом перевірки від 22.03.07 року виявлено відсутність у Компанії (незбереження) Цінностей, які перебували у Компанії на відповідальному зберіганні. Жодних заперечень керівництва Компанії проти фактів, встановлених актом перевірки від 22.03.07 року – не встановлено, натомість згоду Компанії зі змістом акту перевірки від 22.03.07 року підтверджено підписами на цьому акті генерального директора Компанії, головного бухгалтера Компанії та особи, відповідальної за роботу з матеріальним резервом.

Станом на момент прийняття рішення відповідачем не повернуто Комітету Цінності, тому позивачем заявлені позовні вимоги про зобов’язання відповідача повернути вказане майно.

Вартість Цінностей у розмірі 3’422’563,28 грн. встановлена виходячи із цін, що діяли на момент проведення перевірки, тобто станом на 22.03.07 року, виходячи з чинних на той час ринкових цін. Ця вартість визначена позивачем самостійно, згідно роз’яснень Міністерства економіки України від 28.01.00 року № 53-19/708, причому відповідач жодним чином не спростував правильності вказаного розрахунку та не навів власний контррозрахунок вартості Цінностей, тому суд приймає як належний доказ вартість Цінностей, визначену Комітетом.

У зв’язку з тим, що мало місце неналежне виконання зобов’язань, позивачем відповідно до пунктів 10, 16 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” нараховано штраф в сумі 3’422’563,28 грн. та пеню в сумі 512’794,21 грн.

З врахуванням вказаних фактів, судом встановлено, що між сторонами у спірний період існували господарські правовідносини, що виникли у спрощений спосіб на основі вільного волевиявлення сторін.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Відповідно до пункту 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини, які створюють, змінюють та припиняють певні права та обов’язки сторін у правовідносинах.

Правочином, згідно пункту 1 статті 202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків. Статтею 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов’язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 937 ЦК України письмова форма договору зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов’язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов’язаний зберігати річ до пред’явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, як це визначено у статті 938 ЦК України.

Статтею 942 ЦК України передбачено, що зберігач зобов’язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Водночас, у даних спірних правовідносинах відповідальне зберігання відбулося за приписами спеціальної норми визначеної у Законі України „Про державний матеріальний резерв”.

Пунктом 4 статті 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв” передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов’язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

Державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватись лише за рішенням Кабінету Міністрів України, як це визначено у статті 12 Закону України „Про державний матеріальний резерв”. У силу частини першої статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідач та Підприємство засвідчили факт існування зобов’язань по відповідальному зберіганню Цінностей, надсилаючи на адресу позивача щорічно звіти за формою 12мр. Разом з тим, відповідач та його попередник не забезпечили збереження Цінностей, у зв’язку з чим позов щодо зобов’язання відповідача повернути до державного матеріального резерву Цінності є обґрунтованим з правової та доказової точки зору, через що підлягає задоволенню.

За неналежне виконання зобов’язань стаття 230 ГК України передбачає відповідальність у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 231 ГК України сплата неустойки регулюється договором або законом.

Пунктом 10 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” передбачено, що у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Відповідно до пункту 16 зазначеної статті пеня обчислюється з вартості самовільно використаних матеріальних цінностей, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки мало місце незабезпечення збереження та самовільне використання Цінностей, позов щодо стягнення штрафу 3’422’563,28 грн. та пені в сумі 512’794,21 грн. є цілком обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом арифметично перевірено правильність розрахунку господарських санкцій, застосованих до Компанії.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення Підприємством та Компанією умов угоди щодо відповідального зберігання Цінностей згідно Закону України „Про державний матеріальний резерв”, а також порушення норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів схову (зберігання).

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача Компанію.

На підставі означених норм матеріального права, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Державного комітету України з державного матеріального резерву до державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” про стягнення штрафу у розмірі 3’422’563,28 грн., пені у розмірі 512’794,21 грн., а також про повернення до державного матеріального резерву наступних цінностей – сталі товстолистової 15,2 тони, рейки з/д вузької колії 152 тони, сталі середньосортної 9,3 тони, сталі дрібносортної 14,3 тони, сталі сортової конструкційної 1 тонна, сталі бурової порожнистої 4,6 тони, накладок та підкладок 209,2 тони, канатів сталевих 150,7 тони, болтів колійних 4,8 тони, костилів колійних 39,8 тони, труб нафтопровідних електрозварних 37 тони, труб водогазопровідних 50 тон, рукавів високого тиску 4,1 тисяч метрів, стрічки конвеєрної 0,5 тисяч м2, труб вентиляційних 1 тисяча метрів, кабелю шлангового та врубового 3,9 кілометрів, кабелю контрольного 0,2 кілометри та радіометрів-рентгенометрів 2 штуки.

Зобов’язати державне підприємство „Донецька вугільна енергетична компанія” здійснити повернення до державного матеріального резерву наступних цінностей – сталі товстолистової 15,2 тони, рейки з/д вузької колії 152 тони, сталі середньосортної 9,3 тони, сталі дрібносортної 14,3 тони, сталі сортової конструкційної 1 тонна, сталі бурової порожнистої 4,6 тони, накладок та підкладок 209,2 тони, канатів сталевих 150,7 тони, болтів колійних 4,8 тони, костилів колійних 39,8 тони, труб нафтопровідних електрозварних 37 тони, труб водогазопровідних 50 тон, рукавів високого тиску 4,1 тисяч метрів, стрічки конвеєрної 0,5 тисяч м2, труб вентиляційних 1 тисяча метрів, кабелю шлангового та врубового 3,9 кілометрів, кабелю контрольного 0,2 кілометри та радіометрів-рентгенометрів 2 штуки.

Стягнути з державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” на користь Державного бюджету України суму штрафу у розмірі 3’422’563,28 грн., пені у розмірі 512’794,21 грн., а також державного мита у сумі 25’500 грн.

Стягнути з державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” на користь місцевого бюджету міста Донецька (Ворошиловський район) витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття та може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 – позивачу;2 – відповідачу;

3 – господарському суду Донецької області