ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2008 р.

Справа № 15/34-08-725

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

При секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників:

від прокуратури - Безкровний А.І.,

від позивача - Кучма Л.В.;

від відповідачів:

1) Центрального спеціалізованого будівельного управління МОУ –не з'явився;

2) ТОВ „Грін Коін” –не з'явився,,

3) ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін” та Приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” про визнання договорів та додаткової угоди до договору недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник військового прокурора Південного регіону України звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України та Товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін” про визнання недійсними з моменту укладання:

- договору № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року „Про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін”;

- договору № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року „Про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні договорів № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року та № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс сторонами не були додержані в момент вчинення правочину вимоги, встановлені ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 20 Земельного Кодексу України, ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та ст. 6 Закону України "Про Збройні Сили України". У зв'язку з цим, на думку прокурора, вказані договори підлягають визнанню недійсними з підстав передбачених ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2008 р. порушено провадження у справі № 15/34-08-725 та призначено справу до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.05.2008 р. залучено до участі у справі № 15/34-08-725 в якості відповідача Приватне підприємство „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест”.

Позивач –Міністерство оборони України позовні вимоги, заявлені прокурором підтримує у повному обсязі, про що зазначено у письмових поясненнях по справі (а.с. 103-108 т. 1).

Відповідач –Центральне спеціалізоване будівельне управління Міністерства оборони України проти позову не заперечує, проте вважає, що не можу бути відповідачем у справі, оскільки не є стороною спірних договорів, про що зазначено у відзиві по справі (а.с. 116-119).

Відповідач –ТОВ „Грін Коін” відзив на позов не надав, також представник відповідача у судові засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання ухвал суду.

Відповідач –ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” відзив на позов не надав, до того ж представник відповідача у судові засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання ухвали суду від 14.05.2008 р. про залучення в якості відповідача.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

15.03.2006 р. Державою Україна, через орган уповноважений управляти майном - Міністерство оборони України, від імені якого діяв директор філії ЦСБУ (госпрозрахункового) Міністерства оборони –„Укроборонбуд” Мельник В.Л. на підставі довіреності Міністерства оборони України, виданої Міністром оборони України Гриценком А.С. від 09.03.2006 р. № 610 (ВСР №232423) та (або) довіреності Міністерства оборони України, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 14.02.2006 р. по реєстру № 162з (бланк ВСО №831447), та ТОВ „ГРІН КОІН” був укладений інвестиційний договір № 11/007/03-061/ОЦс про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Відповідно до п. 2.5 укладеного інвестиційного договору предметом договору є спільна діяльність сторін по проектуванню та будівництву (реконструкції) об’єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: військове містечко № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2).

Згідно п. 2.6 інвестиційного договору на будівельному майданчику (території, що підлягає забудові за цим договором) знаходиться нерухоме майно, яке в цілому згідно технічного паспорту складається з: бойлерної – 311,9 кв.м.; комплексу біля басейну –1380,9 кв.м., який складається з басейна 1 –1050 кв.м. та басейна 2 –425 кв.м.; бігової доріжки –623,3 кв.м.; казарми –417,7 кв.м.; спортивного залу № 1 –1135,4 кв.м.; спортивного залу № 2 та адміністративного –651,3 кв.м. Зазначене нерухоме майно є державною власністю і складає пайовий внесок (пай) Міністерства оборони України.

Загальна вартість вказаного в п. 2.6 договору нерухомого майна становить 7 826 000 грн.

При цьому відповідно до п. 2.7 договору пайовий внесок передається у спільну діяльність для цілей цього договору шляхом підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що Міністерство оборони України забезпечує оформлення землевпорядної документації стосовно користування земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є будівництво-реконструкція об'єкту, і передає будівлі та інші об'єкти військового містечка № 216, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2.

Пунктом 6.6 договору передбачено, що після реєстрації договору у державній податковій інспекції ТОВ „Грін Коін” має здійснити реєстрацію нерухомого майна та перереєстрацію обліку земельної ділянки, що підлягає забудові за цим договором.

Відповідно до п. 10.1 за взаємною згодою сторін, на будь-якому етапі виконання договору ТОВ „Грін Коін” має право здійснити викуп - дострокову компенсацію вартості пайової участі (паю) Міністерства оборони України, що полягає в укладенні цивільно-правових угод, за якими буде здійснено перехід права власності на майно, що складає розмір пайової участі Міноборони за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту прийому-передачі від 15.03.2006 р. (а.с. 32-33 т.1), підписаного уповноваженими представниками сторін, ЦСБУ передало у спільну діяльність ТОВ „Грін Коін” для цілей основного договору майно, що знаходиться за адресою: військове містечко № 216, м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2, а саме: бойлерну –311,9 кв.м.; комплекс біля басейну –1380,9 кв.м., який складається з басейна 1 –1050 кв.м. та басейна 2 –425 кв.м.; бігову доріжку –623,3 кв.м.; казарму –417,7 кв.м.; спортивний зал № 1 –1135,4 кв.м.; спортивний зал № 2 та адміністративне.

Також 23.03.2006 р. між Міністерством оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) „Укроборонбуд” та ТОВ „Грін Коін” був укладений договір № 11/008/03-062/ОЦс про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 15.03.2006 р. № 11/007/03-061/ОЦс про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін. Відповідно до умов цього договору ТОВ „Грін Коін” зобов’язалось компенсувати вартість пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 15.03.2006 р. №11/007/03-061/ОЦс про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін. При цьому сторони домовились, що компенсація вартості паю здійснюється шляхом купівлі-продажу майна, розташованого на території військового містечка № 216, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2 та становить розмір пайової участі (паю) Міністерства оборони України і складається з: бойлерної –311,9 кв.м.; комплексу біля басейну –1380,9 кв.м., який складається з басейна 1 –1050 кв.м. та басейна 2 –425 кв.м.; бігової доріжки –623,3 кв.м.; казарми –417,7 кв.м.; спортивного залу № 1 –1135,4 кв.м.; спортивного залу № 2 та адміністративного –651,3 кв.м. Викуп позивачем пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 15.03.2006р. №11/007/03-061/ОЦс здійснюється за 7826000,00 грн., з урахуванням ПДВ. Пунктом 11 договору № 11/008/03-062/ОЦс передбачено, що договір вступає в силу під відкладальною умовою відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України: з моменту перерахування коштів у сумі не меншій ніж та, що передбачена ч. 4 п. 2 даного договору, на рахунок ЦСБУ.

Також відповідно до умов договору позивач приймає у власність обумовлене договором майно шляхом підписання акта прийому-передачі майна, який є невід’ємною частиною цього договору. Так, 23.03.2006 р. між сторонами був складений акт прийому-передачі матеріального активу пайової участі (паю) за договором № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 р., який вступає в силу також під відкладальною умовою відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України: з моменту перерахування коштів у сумі не меншій ніж та, що передбачена ч. 4 п. 2 договору про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 15.03.2006 р. № 11/007/03-061/ОЦс, на рахунок ЦСБУ.

Крім того, додатковою угодою № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-061/ОЦс (а.с. 24-25 т. 1), укладеною між Міністерством оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) „Укроборонбуд” та ТОВ „Грін Коін”, було передбачено перерахування вартості нерухомого майна та інших споруд військового містечка № 216 у розмірі 7 826 000 грн. на рахунок філії Центрального спеціалізованого будівельного управління Укроборонбуд.

Однак, як з’ясовано рішенням господарського суду Одеської області від 10.01.2008 р. у справі № 15-17/183-07-7032 (а.с. 61-72 т. 1), що набрало законної чинності, умови договору № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 р., з якими пов’язаний момент набрання чинності договору та акта прийому-передачі майна, не були виконані. Так, перераховані позивачем кошти у сумі 7826000,00 грн. як викуп ТОВ „Грін Коін” пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 15.03.2006 р. № 11/007/03-061/Оцс були повернуті ЦСБУ на рахунок ТОВ „Грін Коін” в АБ „Південний” як помилково перераховані, що підтверджується платіжним дорученням № 269 від 30.08.2007 р. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що договір № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 р. не набрав чинності. До того ж судом у вказаному рішенні встановлені обставини, які свідчать про недійсність вказаного договору.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторини.

Разом з тим, виходячи зі змісту інвестиційного договору № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року, договору № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс, суд вважає, що зазначені укладені особою, яка не мала на те відповідних повноважень, виходячи з наступного.

Так, від імені Міністерства оборони України договір від 23.03.2006 р. № 11/008/03-062/ОЦс був укладений директором філії Центрального спеціалізованого будівельного управління „Укроборонбуд” Мельником В’ячеславом Леонідовичем, який діяв на підставі довіреності Міністерства оброни України від 09.03.2006 р. Згідно довіреності від 09.03.2006 р. (а.с. 34 т. 1) директор філії ЦСБУ „Укроборонбуд” Мельник В.Л має право укладати від імені Міністерства оборони України на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України за кошти суб’єктів господарювання. Проте, відповідне рішення Міністра оборони України та погодження директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України на укладення директором філії ЦСБУ „Укроборонбуд” Мельник В.Л договору від 23.03.2006 р. № 11/008/03-062/ОЦс в матеріалах справи відсутні.

Отже, укладаючи інвестиційний договір № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року "Про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін", договір № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року "Про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 15.03.2006 року "Про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін" і додаткову угоду № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс від імені Міністерства оборони України директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління МО України Мельник В.Л. перевищив свої повноваження, передбачені у виданій йому Міністром оборони України довіреності від 09.03.2006 року за № 610. Тобто директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління МО України Мельник В.Л. уклав правочини, не маючи необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Згідно ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

До того ж, як з’ясовано судом, умови інвестиційного договору № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року, договору № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року та додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс суперечать законодавству України з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору № 11/008/03-062/ОЦс предметом угоди є пайова участь (пай) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 15.03.2006 р. № 11/007/03-061/ОЦс про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об’єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2). При цьому згідно інвестиційного договору № 11/007/03-061/ОЦс спірні об’єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці на території військового містечка № 216, є державною власністю.

Тобто, умовами договорів та додаткової угоди до нього фактично передбачено відчуження військового майна, яке є державною власністю.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 1919 від 28.12.2000 р., якою затверджено Положення про порядок відчуження та реалізації військовою майна Збройних Сил. Відповідно до п. 1 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил цим Положенням встановлюється порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил.

Пунктом 2 Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що відчуження військового майна –це вилучення військового майна із Збройних Сил у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації) або безпосередньої передачі виконавцям державного оборонного замовлення, іншим постачальникам матеріально-технічних засобів (ресурсів), виконавцям робіт, надавачам послуг з метою проведення з ними розрахунків, а також передачі юридичним особам в обмін на житло для військовослужбовців та членів їх сімей.

Реалізація військового майна в пункті 2 Положення визначена як господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі.

Відповідно до пункту 3 Положення повноваження суб'єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

Разом з тим суд зазначає, що, виходячи з умов спірних договорів та додаткової угод до договору № 11/008/03-062/ОЦс, філія ЦСБУ „Укроборонбуд” виступила саме як уповноважена на реалізацію військового майна організація.

Згідно пункту 6 Положення рішення про відчуження військового майна, зазначене у пунктах 3 і 4 цього Положення, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна за формою згідно з додатком 1.

Пунктом 7 Положення визначено, що рішення про відчуження списаного військового майна приймає Міноборони із затвердженням його переліку станом на 1 вересня поточного року.

Таким чином, рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна. Проте, до Кабінету Міністрів України не вносилось подання Міністерством оборони України, щодо відчуження цілісного майнового комплексу об'єктів нерухомості та інших споруд військового містечка № 216 (м. Одеса, провулок Сільськогосподарський, 2). Також рішення на відчуження цілісного майнового інфраструктурного комплексу та об'єктів нерухомості військового містечка № 216 ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством оборони України не приймалось.

Крім того, пункт 12 Положення (в редакції Постанови КМУ від 19.05.2005 р., чинній на момент укладення спірних договорів) передбачав, що реалізація цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок, та іншого нерухомого військового майна здійснюється за процедурою торгів (тендерів), що визначається Міноборони за погодженням з Мінекономіки та Мінфіном. Пункт 12 Положення у чинній редакції передбачає, що реалізація нерухомого військового майна здійснюється на аукціонах (за конкурсом) у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, реалізацію спірного майна у 2006 році на момент укладення спірних договорів можливо було здійснювати за процедурою торгів (тендерів). Однак, вказаний порядок реалізації спірного майна не був дотриманий.

До того ж, як вбачається з Положення про Центральне спеціалізоване будівельне управління та Положення про філію Центрального спеціалізованого будівельного управління – „Укроборонбуд”, Центральне спеціалізоване будівельне управління, якому підпорядкована філія ЦСБУ „Укроборонбуд”, є державною госпрозрахунковою установою квартирно-будівельного комплексу Збройних Сил України. На думку суду, ЦСБУ є державним комерційним підприємством в розумінні ст. 74 Господарського кодексу України, оскільки є юридичною особою установою, яка веде господарську діяльність на принципах підприємництва та отримує прибуток. При цьому Положенням про ЦСБУ передбачено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за Управлінням, здійснюється за погодженням з Міністерством оборони України.

Так, відповідно до п. 5 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Між тим, як з’ясовано судом, згода органом, до сфери управління якого ЦСБУ входить, - Міністерством оборони України на відчуження спірного майна філії ЦСБУ „Укроборонбуд” не надавалась. До того ж, як встановлено судом, відповідно до наказу № 116 від 03.08.2006 року начальника Центрального спеціалізованого будівельного управління (правонаступника), філія Центрального спеціалізованого будівельного управління "Укроборонбуд" ліквідована, що підтверджується довідкою Департаменту реєстрації та ліцензування держпідприємств України від 07.06.2007 року за № 570 (а.с. 40 т. 1).

Відтак, суд доходить висновку, що інвестиційний договір № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року, договір № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року з урахуванням додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року до нього суперечать вимогам Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" щодо порядку відчуження державного майна та ст. 75 Господарського кодексу України.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до договорів № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року та № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року і додаткової угоди № 1 від 25.03.200 року разом з нерухомістю та іншими спорудами ТОВ „Грін Коін” передається земельна ділянка, на якій вказані об’єкти нерухомості розташовані. Однак, вказана земельна ділянка відноситься земель оборони.

Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Аналогічне визначення земель оборони міститься у ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони", згідно якої землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Так, право власності на земельну ділянку, на якій розташоване об’єкти нерухомості військового містечка № 216 , належить державі.

Ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони" визначено вичерпний перелік використання земель оборони в господарських цілях. Використання земель оборони для житлової забудови чинним законодавством не передбачено.

Згідно пункту 39 „Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями”, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року передбачено, що передача земель оборони у тимчасове користування іншим суб'єктам господарювання відбувається лише за погодженням службових осіб Міністерства оборони України. Таким чином, держава реалізує право власності на землі оборони через відповідні органи державної влади.

Крім того, відповідно до п. 42 „Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями”, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року № 483, забороняється зайняття цих земель під будівництво індивідуальних господарських будівель.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України землі оборони належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Згідно ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про надання цих земель у користування.

Будь-якого рішення щодо земельної ділянки, розташованої на території військового містечка № 216, органами виконавчої влади або місцевого самоврядування не приймалось.

Так, безпідставна зміна цільового призначення зазначеної земельної ділянки також порушує вимоги статті 6 Закону України "Про Збройні Сили України", в якій визначено, що передислокація військових частин, а також військових закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з'єднання, здійснюється за рішенням Міністра оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Отже, з огляду на вищевикладене, умови інвестиційного договору № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року та договору № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року з урахуванням додаткової угоди № 1 від 25.03.2006 року суперечать також і положенням законодавства стосовно земель оборони.

До того ж, як встановлено в ході розгляду справи, 03.10.2007 р. між відповідачами ТОВ „Грін Коін” та ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ТОВ „Грін Коін” продало, а ПП „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” купило нежитлові будівлі загальною площею 5995,5 м2, розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Сільськогосподарський, 2-а, що входять до складу військового містечка № 216.

Ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги усі вищевикладені, встановлені судом обставини, суд вважає, що укладені між Міністерством оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) „Укроборонбуд” та ТОВ „Грін Коін” інвестиційний договір № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року, договір № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року та додаткова угода № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс підлягають визнанню недійсними.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги прокурора є цілком обґрунтованими, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на ТОВ „Грін Коін”.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов Першого заступника військового прокурора Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін” та Приватного підприємства „Інвестиційна компанія „Юг-Інвест” про визнання договорів та додаткової угоди до договору недійсними задовольнити.

2.          ВИЗНАТИ недійсними:

- інвестиційний договір № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року „Про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 216 (м. Одеса, пров. Сільськогосподарський, 2), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін”, укладений між Міністерством оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) „Укроборонбуд” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Грін Коін”;

- договір № 11/008/03-062/ОЦс від 23.03.2006 року про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі № 11/007/03-061/ОЦс від 15.03.2006 року та додаткову угоду № 1 від 25.03.2006 року до договору № 11/008/03-062/ОЦс, укладені між Міністерством оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) „Укроборонбуд” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Грін Коін”.

3. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін” (65012, м. Одеса, вул. Преображенська, 49/51, кв. 15; ) до державного бюджету України витрати по держмиту в сумі 170/сто сімдесят/грн. 00 коп. (Головне Управління Держказначейства України в Одеській області, , р/р 0008 МФО 828011 КБК 22090200).

4. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Грін Коін” (65012, м. Одеса, вул. Преображенська, 49/51, кв. 15; ) до бюджету (Головне Управління Держказначейства України в Одеській області, , р/р 0008 МФО 828011 КБК 22050000) витрати на ІТЗ судового процесу в розмірі 118/сто вісімнадцять/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішення законної сили.

Рішення підписано 11.06.2008 р.

Суддя Петров В.С.