ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" квітня 2008 р. Справа № 15/31

Суддя господарського суду Рівненської області Коломис В. В. розглянув подання військового прокурора Рівненського гарнізону про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду від 12.03.08р. у справі

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Крим-Сервіс-Гамма"

до відповідача Центральне спеціалізоване будівельне управління "Укроборонбуд"

третя особа: Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об'єктів нерухомого майна" Рівненської міської Ради

про визнання дійсним Договору № 12/4/03-062/Р/БоС від 24 березня 2006 р., визнання права власності на нерухоме майно, зобов'язання зареєструвати право власності

Секретар судового засідання Михалевська Л.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від прокуратури: прокурор Жоган А.А.

Від третьої особи: Желязкова М.Ж. (дов.№ 11 від 03.01.08 р.)

Стаття 22 ГПК України роз'яснена.

СУТЬ СПОРУ: Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону звернувся до господарського суду з поданням про перегляд рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року у справі №15/31 за нововиявленими обставинами.

Як на підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами посилається зокрема на те, що судом при його винесенні не було враховано те, що власником нежитлової будівлі, будівлі 24 гарнізонного будинку офіцерів Західного ОК є Верховна Рада України в особі Міністерства оборони України. При цьому, Міністерство оборони України, як зазначив прокурор, не було залучено до участі у справі. Оскільки, спірна будівля закріплена Міністерством оборони України за квартирно-експлуатаційним відділом м.Рівне на праві оперативного управління, відтак на думку прокурора відповідачем на підставі п.2.7 договору №12/3/03-061/Р/БОС від 16.03.06р. не могла бути передана, як внесок у спільну діяльність.

При цьому зазначає, що жодного рішення щодо вилучення (передачі) будівлі №21, яка розташована у військовому містечку №1 по вул.Соборній,227 м.Рівне з оперативного управління квартирно-експлуатаційного відділу м.Рівне у розпорядження та користування Центрального спеціалізованого будівельного управління "Укроборонбуд", як-то передбачено чинним законодавством не приймалось.

Крім того, зазначає, що директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони - "Укроборонбуд" - Мельник В.Л., уклав вищезазначений договір на підставі довіреності Міністерства оборони України, виданої Міністром оборони України Гриценком А.С. від 09 березня 2006 року по реєстру №610 (ВСР №232423) та (або) довіреності Міністерства оборони України посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 14 лютого 2006 року по реєстру №1623. Водночас, зазначеною довіреністю Міністерство оборони України уповноважило директора філії відповідача укладати від імені Міністерства оборони України, на підставі рішення Міністра оборони України та погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України за кошти суб'єктів господарювання правочини (договори, контракти) спільної діяльності, про пайову участь у будівництві житла, на виготовлення проектно-кошторисної документації, підряду на капітальне будівництво, врегулювання відносин, заміни сторони, купівлі-продажу житла (квартир).

Натомість, як зазначив прокурор, як інвестиційний договір про спільну діяльність від 16.03.06р., та і договір про компенсацію пайової участі від 24.03.06р., були укладені директором філії відповідача Мельником В.Л. від імені Міністерства оборони України без отримання в установленому порядку рішення Міністра оборони України на його укладення та без погодження директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України.

Враховуючи це, прокурор вважає, що є всі підстави для перегляду рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року за нововиявленими обставинами, його скасування, та відповідно, відмови в позові.

Позивач - ТОВ "Крим-Сервіс-Гамма" в судові засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду подання військового прокурора.

При цьому у поданих суду запереченнях, викладені у поданні військового прокурора доводи, відхиляє в зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю. На думку позивача, військовий прокурор є особою, яка не має права на внесення подання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки сторони у справі не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, що в свою чергу, виключає можливість в такому випадку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо відчуження спірного майна, то як зазначає позивач, у відповідності до ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у збройних силах України" рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Комітет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Таке рішення, як зазначив позивач і було прийнято, що в свою чергу підтверджується витягом з протоколу №42 засідання Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2005р., яким був затверджений додатковий перелік №4 нерухомого військового майна Збройних Сил України, яке може бути відчужено (до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року №518-р).

З огляду на це, просить подання заступника військового прокурора про перегляд рішення господарського суду Рівненської області від 12.03.08р. за нововиявленими обставинами залишити без задоволення, та відповідно судове рішення без змін.

Відповідач - Центральне Спеціалізоване будівельне управління "Укроборонбуд" в судові засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду подання військового прокурора про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, письмових заперечень не надав.

Заслухавши пояснення військового прокурора, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - КП Рівненське МБТІ, дослідивши всі фактичні докази у справі, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, з огляду на подане військовим прокурором подання, суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року.

При цьому суд встановив та врахував таке.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року визнано дійсним договір №12/4/03-062/Р/БОС про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства Оборони України в інвестиційному договорі від 16 березня 2006р. №12/3/03-061/Р/БОС про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №1 (м.Рівне, вул.Соборна,227), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, укладений 24 березня 2006 року між ТОВ "Крим-Сервіс-Гамма" та державою Україною в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України "Укроборонбуд", на підставі чого судом було визнано з ТОВ "Крим-Сервіс-Гамма" право власності на нерухоме майно - будинок офіцерів, загальною площею 1274,00 кв.м., що знаходиться за адресою: військове містечко №1 м.Рівне, вул.Соборна,227.

Відповідно до ст.112 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають значення для справи і не могли бути відомі заявникові.

Як з'ясовано судом, 16 березня 2006 року між ТОВ "Крим-Сервіс-Гамма" та державою Україна, через орган, уповноважений управляти майном, Міністерством оборони України, від імені якого діє директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони - "Укроборонбуд" Мельник В.Л., що діє на підставі довіреності Міністерства оборони України, виданої Міністром оборони України Гриценком А.С. від 09.03.06р. по реєстру №610 (ВСР №232423) та (або) довіреності Міністерства оборони України, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 14 лютого 2006 року по реєстру №1623 (бланк ВСО №831447) був укладений інвестиційний договір №12/3/03-061/Р/БОС про спільну діяльність, на виконання якого відповідач за Актом прийому- передачі від 16.03.06р. передав у спільну діяльність позивачу для цілей основного договору майно, що знаходиться за адресою: військове містечко №1, м.Рівне, вул.Соборна 227 та є його пайовим внеском.

В свою чергу пайовим внеском позивача, відповідно до п.2.9 Договору визначені його витрати на проектування та будівництво (реконструкцію) 100% площі об'єкту та всі інші витрати безпосередньо пов'язані з виконанням предмету договору та всіх інших заходів, що його забезпечують.

При цьому п.п.10.1, 10.2 Договору, передбачалось право Товариства здійснити викуп пайової участі (паю) Міністерства оборони України шляхом укладення цивільно-правових угод (правочинів) купівлі-продажу, міни матеріальних активів та інших угод, за якими буде здійснено перехід права власності на майно, що складає розмір пайової участі Міністерства оборони України за договором.

Враховуючи це, 24 березня 2006 року сторони укладають договір №12/4/03-062/Р/БОС про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України у договорі від 16.03.06р. №12/3/03-061/Р/БОС про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №1 м.Рівне, вул.Соборна,227, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого проекту шляхом пайової участі сторін.

Відповідно до п.2 зазначеного договору, компенсація вартості пайової участі (паю) Міністерства оборони в договорі від 16.03.06р. №12/3/03-061/Р/БОС здійснюється Товариством шляхом купівлі-продажу майна, розташованого на території військового містечка №1, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул.Соборна,227 та становить розмір пайової участі Міністерства оборони України, а саме: будівлі №21 Будинку офіцерів площею 1274 кв.м за ціною 958107,00 грн. без ПДВ.

В підтвердження факту виконання сторонами своїх договірних зобов'язань в той же день - 24.03.06р. сторонами було підписано Акт про припинення дій інвестиційного договору від 16.03.06р. №12/3/03-061/Р/БОС.

З огляду на викладене, суд, задовільняючи подання військового прокурора про перегляд рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року насамперед врахував те, що власником спірного об'єкту нерухомості є Верховна рада України (Міністерство оборони України). Зазначене підтверджується долученими прокурором до подання про перегляд Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Рівненське МБТІ 09.11.05 р. та безпосередньо свідоцтвом про право власності від 09.11.05 р. (а.с.44, 45).

Оскільки власником нежитлової будівлі, будівлі 24 Гарнізонного будинку офіцерів Західного ОК загальною площею 1274,0 кв.м. є Міністерство оборони України, відповідач не мав права розпоряджатись майном, яке йому не належить.

В силу приписів ч.1 ст.317 ЦК України, тільки власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Сторонами зазначене при вчиненні відповідних дій та укладенні договорів дотримано та враховано не було.

Більше того, як вбачається з довіреності, виданої 09.03.06 р. Міністром оборони України Гриценком А.С., директору філії відповідача Мельнику В.Л., (а.с.80), останній уповноважувався укладати від імені Міністерства оборони України, на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України за кошти суб`єктів господарювання правочини (договори, контракти) спільної діяльності про пайову участь у будівництві житла, на виготовлення проектно-кошторисної документації, підряду на капітальне будівництво, врегулювання відносин, заміни сторони, купівлі-продажу житла (квартир).

Натомість рішення Міністра Оборони України на укладення інвестиційного договору про спільну діяльність та договору про компенсацію пайової участі (паю), як і погодження директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України, відповідачем в установленому порядку отримано не було. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. В свою чергу правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Натомість, Міністерство оборони України не вчинило жодних дій, спрямованих на схвалення зазначених правочинів.

Більше того, як з`ясовано в процесі розгляду подання прокурора, Міністерство оборони України не схвалило укладення таких договорів, про що свідчить клопотання останнього про залучення Міністерства оборони як сторони до участі у справі (а.с.60, 61).

Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Натомість, зазначене в даному випадку місця не мало.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В свою чергу, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Таким чином, суд, зважаючи на вищевикладене, з огляду на несхвалення вчинених сторонами правочинів безпосередньо державним органом, який видав довіреність, та власником спірного майна - Міністерством оборони України, дійшов висновку про нікчемність укладених сторонами договорів.

Викладене свідчить про те, що позивач безпідставно та неправомірно набув право власності на спірне майно.

Більше того, правовий режим державного (військового) майна, особливості його статусу та порядок його відчуження чітко врегульовані чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України “Про правовий режим майна у Збройних Силах України", з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна і використовується лише за своїм цільовим та функціональним призначенням.

Як з`ясовано, спірна будівля закріплена Міністерством оборони України за квартирно-експлуатаційним відділом м.Рівне на праві оперативного управління.

В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.00 р. за № 1919 було затверджено Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України.

Відповідно до п.2 Положення, відчуження військового майна - це, вилучення військового майна із Збройних Сил в результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації).

При цьому, рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна і реєструється Мінюстом (п.6 Положення).

В той же час, реалізація цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок, та іншого нерухомого військового майна здійснюється за процедурою торгів (тендерів), що визначаються Міністерством оборони за погодженням з Мінекономіки та Мінфіном (п.12 Положення, в редакції 19.05.05р.).

Викладене свідчить про те, що існує єдиний можливий порядок відчуження військового майна шляхом його реалізації через уповноважені підприємства (організації). Тобто, Міністерство оборони України власне не має компетенції від свого імені укладати договори відчуження військового майна в т.ч. і його купівлі-продажу.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року у справі № 15/31 підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 82-85, 112-114 ГПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Подання військового прокурора про перегляд рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року у справі № 15/31 за нововиявленими обставинами –задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 12 березня 2008 року –скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Суддя Коломис В. В.

підписано "22" квітня 2008 р.