донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2008 р.                                                              справа №9/257

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явився,

від відповідача:

Курдюбова О.С. (по дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства „Реставратор-2” м.Слов'янськ, Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

12.02.2008 року

по справі

№9/257 (Марченко О.А.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю „ЛЕВ” м.Слов'янськ Донецької області

до

Приватного підприємства „Реставратор-2” м.Слов'янськ, Донецької області

про

стягнення 15 000 грн.00 коп.

В С Т А Н О В И В:

Позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю „ЛЕВ” м.Слов'янськ Донецької області (далі ТОВ „ЛЕВ”) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача –Приватного підприємства „Реставратор-2” м.Слов'янськ, Донецької області (далі ТОВ „Реставратор-2”) про стягнення 15000грн.00коп., як безпідставно отриманих.

Рішенням від 12 лютого 2008року господарський суд Донецької області (суддя Марченко О.А.) позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, стягнувши з відповідача грошову суму у розмірі 15000грн.00коп., як безпідставно набуті в розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення. Так, на думку скаржника, грошова сума у розмірі 15000грн. не може вважатися отриманою без належних підстав, оскільки позивач спрямовував грошові кошти за цільовим призначенням, а саме за нерухомість.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, будучи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення №№8778627,8778635. Приймаючи до уваги те, що позивач не використав наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги, про поважність причини не направлення свого представника до суду, не повідомив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, оскільки наявних матеріалів достатньо для повного, всебічного та об’єктивного розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, згідно виставленого відповідачем рахунку №66 від 28.12.2005р. „за нерухомість”, платіжним дорученням №01 від 29.12.2005року перерахував грошові кошти у сумі 15000грн. з призначенням платежу „за нерухомість за рахунком №66від 28.12.2005р.” (а.с.6,7).

Проте, договір купівлі-продажу нерухомого майна в формі, яка передбачена вимогами ст.657 Цивільного кодексу України, між сторонами не укладався.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2007р. по справі №35/401, якою відмовлено у задоволені позовних вимог Виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю „Лев” до Приватного підприємства „Реставратор-2” про стягнення 15000грн., встановлено факт неукладення договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, на наявність якої посилається відповідач, як правомірність підстави отримання спірних коштів за платіж за нерухомість.

Відповідно до частини 2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. А згідно статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже вимоги позивача про повернення вищезазначених коштів, як безпідставно набутих, є законними та обґрунтованими.

Судова колегія не приймає до уваги ствердження відповідача щодо наявності законних підстав до отримання спірної суми, як завдатку, оскільки статтею 570 Цивільного кодексу України передбачено, що завдаток є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Завдатком можуть забезпечуватися тільки зобов'язання, що виникають із договорів. Оскільки договір між сторонами про відчуження нерухомості не укладено, вищевказані посилання відповідача є безпідставними.

Отже, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно встановлено, що у позивача виникло право вимагати повернення безпідставно отриманих коштів, внаслідок неукладення сторонами договору купівлі-продажу, на виконання якого посилається відповідач.

Колегія суддів вважає не заснованими на законні доводи відповідача про наявність набраного законної сили судового рішення по спору між тими ж сторонами, про той же предмет, з тих же підстав, оскільки позов, що розглядався у справі №35/401, відрізнявся за підставами вимог від позову у даній справі. Це визначено у постанові Вищого господарського суду України (а.с.32-35).

Судова колегія не встановила законних підстав до скасування або зміни рішення місцевого господарського суду від 12 лютого 2008 року відповідно до вимог ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2008року у справі №9/257 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Реставратор-2” м.Слов'янськ Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 12 лютого 2008року у справі №9/257 –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12 лютого 2008року у справі №9/257 –залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС