ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 2-27/1149-2006А

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

ДПІ у місті Сімферополі АР Крим

на постанову

від 22.05.2006

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду АР Крим № 2-27/1149-06А

за позовом

АТЗТ "Аспект"

до

ДПІ у м. Сімферополі АР Крим

про

визнання недійсними податкових повідомлень –рішень

за участю представників:

- позивача

Гончарова Ю.О.

- відповідача

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.03.2006 (суддя Воронцова Н.В.), залишеною без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 (колегія суддів у складі головуючого судді Дугаренко О.В., суддів Голика В.С., Фенько Т.П), позовні вимоги АТЗТ "Аспект" про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Сімферополі від 30.11.2005 № /0 та № /0 задоволені.

Судові акти у справі мотивовані тим, що внесення АТЗТ "Аспект" майна в статутний фонд ТОВ "Промхолдинг" відповідно до пп. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" є прямою інвестицією, тобто, господарською операцією, спрямованою на одержання доходу, отже, позивач правомірно включив до валових витрат за 1 квартал 2005 року суму 11309340 грн. і згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" має право на податковий кредит в сумі 2908146 грн.

При цьому, суд першої інстанції розглянув дану справу як адміністративну за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, натомість суд апеляційної інстанції виходив з того, що справи між контролюючими органами та суб’єктами господарювання, які стосуються господарської діяльності, підлягають розгляду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

ДПІ у м. Сімферополі АР Крим, не погоджуючись з судовими актами у справі, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального (п. 5.1 ст. 5, пп. 8.4.11. п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість") та процесуального права (ст. ст. 72, 86, 195, п. 6 розділу УІІ КАС України).

Представник скаржника своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи процесуальні документи у справі, суд апеляційної інстанції керувався нормами Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що в з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і, приймаючи 22.05.2006 постанову у справі, судом не враховано наступне.

Відповідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Отже, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

За змістом ст. ст. 2, 4, 10, 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції є органами виконавчої влади, які здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосовують до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягують до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, тобто, є контролюючими органами та органами стягнення, що узгоджується з приписами пп. 2.1.4 та 2.3.1 ст. 2 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Аналіз суб’єктного складу, характеру правовідносин та фактично здійснений розгляд справи в суді першої інстанції за правилами КАС України свідчить про те, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні пункту 7 статті 3 КАС України ДПІ у м. Сімферополі АР Крим є суб’єктом владних повноважень.

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

На порушення вимог зазначених норм суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови у справі керувався положеннями Господарського процесуального кодексу України, однак, розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов’язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

Таким чином, при прийнятті постанови у справі апеляційний господарський дійшов безпідставного висновку, що даний адміністративний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, а після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються до апеляційного адміністративного суду.

Виходячи з викладеного, Севастопольський апеляційний господарський суд неправильно встановив підвідомчість спору господарським судам України, застосувавши до нього процесуальні норми ГПК України, що відповідно до приписів ст. 11110 ГПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового акту, однак, унеможливлює здійснення його касаційної перевірки в порядку адміністративного судочинства, отже, справа підлягає передачі до Севастопольського апеляційного господарського суду для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 у справі господарського суду АР Крим № 2-27/1149-06А скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу ДПІ у м. Сімферополі АР Крим задовольнити частково.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос