ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.03.08
Справа  № К-9/416

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Чаплик І.,

з
участю представників:

від
скаржника (позивача) -   не
з”явився,

відповідача
-   з”явився,

розглянув
апеляційну скаргу
ОСОБА_1, м.Калуш

на рішення    господарського суду Івано-Франківської
області від 23.01.2008 року, суддя Фанда О.М.,
у справі   № К-9/416

за
позовом           ОСОБА_1, м.Калуш

до
відповідача  товариства з обмеженою відповідальністю «Завод
«Техмаш», м.Калуш

про  зобов»язання
надати інформацію,

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2008 року відмовлено в
позові   ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Завод «Техмаш»про зобов»язання надати інформацію, а
саме книгу протоколів загальних зборів учасників ТзОВ "Завод
"Техмаш"  та видати при
необхідності засвідчені витяги з книги протоколів, а також статут ТзОВ
"Завод " Техмаш" з усіма змінами станом на 09.10.07 року.

Рішення
суду мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність у нього права згідно
вимог ст.53 Закону України «Про господарські товариства»на отримання інформації
від товариства, оскільки право на надання немайнових прав третій особі на
участь у товаристві належить до виключної компетенції загальних зборів
учасників товариства шляхом отримння від них згоди, яка в спірному випадку
відсутня. При цьому, судом зазначено, що договір дарування часток в Статутному
фонді ТзОВ "Завод "Техмаш" від 06.10.2007 р. між учасником
товариства ОСОБА_2 та позивачем укладений після внесення змін в ст.53 Закону
України "Про господарські товариства" в частині виключення з неї
норми щодо одночасного переходу до третьої особи прав та обов'язків учасника
товариства при відчуженні ним своє частки, а тому, враховуючи вимоги
ст.ст.203,215 ЦК України, судом визнано недійсним п.2.2  спірного договору дарування щодо переходу
обдарованому всіх прав учасника товариства з моменту укладення договору.

В
апеляційній скарзі  скаржник (позивач)
просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити,
з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та
порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що судом не наведено правової
норми, яка б безпосередньо вказувала на те, що перехід майнових прав не
передбачає одночасного переходу немайнових прав учасника товариства. Скаржник
вважає, що судом безпідставно зроблено такий висновок покликаючись на ст.53
Закону України «Про господарські товариства», оскільки дана стаття не містить
прямої вказівки  на такий момент
виникнення корпоративних прав. Крім цього,
законодавством не встановлено жодних додаткових вимог при переході
частки  учасника  у статутному капіталі  товариства з обмеженою відповідальністю  до третьої особи для реалізації нею права на
участь в управлінні, одержання доходу тощо та не вимагає  для набуття права на частку  ні рішень загальних  зборів учасників, ні згоди інших учасників,
ні державної реєстрації змін до статуту.

Скаржник
також покликається на те, що відповідачем не подано доказів щодо відмови
скаржнику в прийнятті до учасників
товариства, а тому відсутні підстави вважати про відсутність у позивача
немайнового права  на участь у
товаристві.

Скаржник
також зазначає, що спірний договір дарування
жодною із сторін не оскаржувався, а тому акцентування у рішенні питання
недійсності  цього договору чи
відповідності його вимогам діючого законодавства жодним чином не є у причинному
зв»язку з предметом даного позову.

В
судове засідання представник скаржника не з»явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується
повідомленням про вручення ухвали суду, а тому, зважаючи на строк розгляду
спору та можливість його розгляду без участі скаржника, суд вважає за можливе
розгляд справи провести за наявними в справі документами про права і обов”язки
сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представника відповідача, який підтримав свою позицію,
пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні
докази по справі,  вважає, що апеляційна
скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що між  позивачем   та учасником відповідача ОСОБА_2 укладено
договір дарування часток в Статутному фонді ТзОВ "Завод "Техмаш"
від 06.10.2007 р., п.2.2 якого передбачено, що обдарований вважається
повноправним учасником підприємства з моменту укладення даного договору.
Зважаючи на даний пункт договору позивач покликається на встановлене ст.10  Закону України "Про господарські
товариства" та ст.88 ГК України його право та обов»язок відповідача
надавати йому інформацію щодо товариства, як його учаснику.

Як
правильно встановлено судом першої інстанції, згідно ч.3 ст.53 Закону України
"Про господарські товариства" в редакції Закону від 19.09.1991 р.
№1576-ХП було передбачено, що при передачі частки (її частини) третій особі
відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків, що належали
учаснику, який відступив її повністю або частково. Проте, Законом України від
27.04.2007 р. № 997-У, який вступив в дію з моменту його публікації - з
17.08.2007 р. (опублікований у "Відомостях Верховної Ради України",
2007, №33, ст.40), тобто до моменту укладення договору дарування  6 жовтня 2007 року, внесено зміни в ст.53
Закону "Про господарські товариства" та викладено її в іншій
редакції. Нова редакція цієї статті не містить наведеної вище норми щодо
переходу до третьої особи прав та обов'язків, що належали учаснику, який
відступив свою частку в товаристві з обмеженою відповідальністю, тобто закон вже
не передбачає, що при переході частки в майні товариства до третьої особи до
неї одночасно переходять права учасника.

Наведене
свідчить про те, що пункт 2.2 договору договору
дарування часток в Статутному фонді ТзОВ "Завод "Техмаш"
від 06.10.2007 р., укладений відповідно до ч.3 ст.53 Закону України "Про
господарські товариства" в редакції Закону від 19.09.1991 р. №1576-ХП,
проте, після внесення до неї змін, суперечить цій статті в діючій  редакції від 27.04.2007 р. № 997-У.

Частиною
ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

З
наведеного, враховуючи передбачені ч.1 ст.215 ЦК України такі підстави
недійсності правочину як недодержання в момент вчинення правочину сторонами
вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання
п.2.2  договору дарування часток в
статуному фонді ТзОВ "Завод Техмаш" в м.Калуш, укладеного  між позивачем та ОСОБА_2  від 06.10.2007 р.,  недійсним, оскільки даний пункт суперечить  Закону України "Про господарські
товариства".

Системний
аналіз статті 53 Закону України "Про господарські товариства" в
редакції Закону від 19.09.1991 р. №1576-ХП
та чинних правових норм, що регулюють діяльність господарських
товариств, свідчить про те, що учасник товариства має два види прав: майнові
права (право на частку в статутному капіталі) та немайнові права (право на
участь в товаристві).

Вилучення
законодавцем із ст.53 вказаного закону норми щодо одночасного переходу до
третьої особи прав та обов'язків учасника товариства при відчуженні ним своє
частки означає, що з внесенням змін  до
цієї норми  при відчуженні частки
відбувається лише перехід майнового права. Що ж до набуття такою третьою особою
немайнових прав (участь у товаристві), то іншого шляху набуття цих прав, як
отримання згоди на це інших учасників, тобто через загальні збори учасників
товариства, не існує.

Наведене
узгоджується  з положеннями пункту  8. 5
Статуту товариства  щодо виключної
компетенції загальних зборів, згідно якого тільки загальні збори  учасників товариства правомочні вирішувати
питання  прийняття нового учасника.
Позивачем не подано доказів вирішення загальними зборами товариства питання про
прийняття в учасники товариства ОСОБА_1.

Покликання
скаржника на ст.100 ЦК України та на ст.167 ГК України судом до уваги не
приймаються, оскільки вказані норми не визначають порядку набуття  прав учасника товариства, а лише
встановлюють, що право участі у товаристві належить до категорії особистих
невідчужувальних немайнових прав, а тому його не можна передавати іншим особам,
та відповідно ,визначає поняття корпоративних прав. Стаття 334 ЦК  України також
встановлює порядок набуття права власності  на майно, проте, не визначає   ні порядку,
ні моменту набуття  прав учасника
товариства.

З
наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов»язання товариства з обмеженою
відповідальністю «Завод «Техмаш»надати інформацію, оскільки позивачем не
доведено наявність у нього прав згідно вимог ст.53 Закону України «Про
господарські товариства»на отримання інформації від товариства, так як не
доведено прийняття його в учасники загальними зборами товариства, що є
виключною підставою набуття учасником товариства немайнових прав, зокрема, на
участь в товаристві.

З
вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 23.01.2008 року в справі
за номером К-9/416 залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко