ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"12" лютого 2008
р., 13 год. 20 хв.   хв., м. Чернігів справа № 6/387а/5а

Господарський
суд Чернігівської області у складі:

судді                                        Блохіної
Ж.В.

при
секретарі                         Кузьміні М.М.,

за участю
представників:

позивача                                 ОСОБА_1.,

відповідача                            Катрухи В.А.,
довіреність № 558/9/10-100 від 06.04.07р.,

Воєдила С.М.,
довіреність №1332/9/10-100 від 10.12.07р.,

Ганнущенка А.М., довіреність №133/9/10-100 від 10.12.07р.,

розглянувши
у відкритому

судовому
засіданні

позов                                       фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача                       Державної
податкової інспекції у Бобровицькому районі,

вул. Незалежності, 34, м. Бобровиця

про
визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою
- підприємцем  ОСОБА_1 подано позов
про  визнання недійсним рішення Державної
податкової інспекції у Бобровицькому районі №/0 від 31.07.2007р. про
застосування  штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 1698,65 грн. за порушення
п.5, п.13 ст.3, ст.8 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Представники
відповідача позовних вимог не визнають.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивач посилається на те, що стосовно проведення планової
перевірки її ніхто у десятиденний термін не попередив, а тому дії перевіряючих
були незаконними; акт перевірки складений з порушенням чинного законодавства;
рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, яке є предметом спору,
прийнято поспішно, без з'ясування всіх обставин, а тому є необґрунтованим.
Також позивач зазначає, що особи, які проводили перевірку, ввели її в оману,
оскільки пообіцяли, що штраф буде невеликий, в межах 34 грн., а тому вона
підписала акт перевірки і всі документи, які вони давали на підпис. Також,
позивач вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій прийнято до того
моменту, коли дана сума вважалася б узгодженою, оскільки позивачем було подано
скаргу до ДПІ у Бобровицькому районі від 31.07.2007р., відповідь на яку на
сьогоднішній день від ДПІ позивачу не надійшла.

Представники
відповідача пояснили, що  працівниками
податкового органу була проведена перевірка
щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового
та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності, а саме фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1., за результатами якої складено акт від 25.07.2007р.,
встановлено порушення п.5, п.13 ст.3, ст.8 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”. На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Бобровицькому районі
було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій
№/0 від 31.07.2007р. в сумі 1698,65 грн. Представники відповідача
вважають, що  штрафні санкції застосовані
правомірно, а тому вимоги позивача є безпідставними і просять у позові
відмовити.

Вислухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами
докази, суд встановив наступне.

Державною
податковою інспекцією у Бобровицькому районі була проведена перевірка щодо
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Так, згідно з
п. 2 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” від
04.12.1990р. № 509-XII (зі змінами і доповненнями), згідно графіка проведення
оперативних перевірок на липень 2007 року, розпорядження №245-р від
23.07.2007р. та на підставі направлень від 25.07.2007р. № 120 та №124, виданих
головному держподатревізору-інспектору 1 рангу ОДПА Ганнущенку А.М. та
головному держподатревізору-інспектору ОДПА інспектору податкової служби 1
рангу ОСОБА_2. відповідно, 25.07.2007р. була здійснена перевірка щодо контролю
за здійсненням розрахункових операцій в сфері готівкового та безготівкового
обігу магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та належить фізичній особі
-підприємцю ОСОБА_1., за результатами якої складено акт №25030262/2320 від
25.07.2007р.

З направленнями
від 25.07.2007р. № 120 та №124 ознайомлена та один примірник отримала
особисто  підприємець ОСОБА_1., що
підтверджується її особистим підписом.

Перевіркою
встановлено наступне:

- не забезпечено
відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в корінцях розрахункових квитанцій, виданих з початку
робочого дня, чим порушено п. 13 ст.3 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” від 06.07.1995р. №265/95-ВР із змінами та доповненнями. Сума
готівкових коштів на місці проведення розрахунків склала 278,13 грн.; сума
готівкових коштів, яка зазначена в поточному звіті РРО ( в корінцях
розрахункових квитанцій) 6,40 грн. Невідповідність готівкових коштів склала
271,73 грн.;

- не
забезпечено правильне ведення розрахункової книжки № /5,
зареєстрованої 19.06.2007р., а саме на її реєстраційній стороні не зазначена
дата початку її використання. Використані розрахункові квитанції з серії АСБУ №
711601 від 22.06.2007р. по АСБУ № 711643 від 25.07.2007р., чим порушено п. 5
ст.3, ст.8 Закону №265 та п. 9.1 „Порядку реєстрації та ведення книг обліку
розрахункових операцій і розрахункових книжок”, затвердженого наказом ДПА
України від 01.12.2000р. №614 із змінами та доповненнями.

В акті
перевірки від 25.07.2007р.  зазначено, що
перевірка проводилась в присутності підприємця ОСОБА_1, яка підписала акт
перевірки без зауважень і засвідчила своїм підписом те, що вона з актом
ознайомлена і один примірник акту отримала.

До акту
перевірки було додано також пояснення ОСОБА_1. від 25.07.2007р., в якому вона
зазначає, що: на момент проведення перевірки на місці проведення розрахунків
знаходилась сума 278,13 грн. За розрахунковими квитанціями з початку робочого
дня сума склала 6,40 грн.,
невідповідність виникла в зв'язку з тим, що підприємець не знала про те,
що на весь товар потрібно виписувати розрахункові квитанції. Відсутність на
момент проведення перевірки на реєстраційній сторінці розрахункової книжки №
/5 дати початку її використання позивач пояснює тим, що не знала про
те, що дату потрібно вказувати на реєстраційній сторінці. З боку перевіряючих
на неї ніякого тиску не чинилось.

Окрім того,
підприємцем ОСОБА_1. надана розписка (додаток до акту перевірки від
25.07.2007р.) від 25.07.2007р., якою вона підтверджує, що на момент перевірки
господарської одиниці на місці проведення розрахунків сума готівкових коштів
склала 278,13 грн., в тому числі зазначена кількість купюр кожного достоїнства.
Також в розписці зазначено про те, що власних грошей на місці проведення
розрахунків ОСОБА_1. не має.

За результатами
проведеної перевірки посадовими особами, які її здійснювали, також був складений
протокол про адміністративне правопорушення від 25.07.2007р., в якому  вказано про встановлення перевіркою
вищевказаного  порушення Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”, яке вчинене ОСОБА_1 і за яке
відповідальність передбачена частиною 1 статті 155-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Даний протокол
отриманий позивачем особисто, що підтверджується її особистим підписом.

На підставі
акту перевірки, яким встановлено порушення п.5, п.13 ст.3, ст. 8 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”, відповідачем прийнято рішення №/0
від 31.07.2007р., яким до позивача застосовано штрафні ( фінансові) санкції в
сумі 1698,65 грн.  на підставі п. 3 ст.
17, ст. 22 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 01.06.2000 р.
№1776-ІІІ (із змінами та доповненнями).

Суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. №265/95-ВР
із змінами та доповненнями (далі Закон №265) суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів
тощо) при  продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:

- у  разі незастосування реєстраторів
розрахункових операцій у  випадках,
визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку
розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого
порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи
прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним
казначейством України ( п.5 ст.3 Закону №265);

- забезпечувати відповідність сум готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня (п.13 ст.3 Закону №265).

Відповідно до
ст. 8  Закону №265 форма,  зміст
розрахункових  документів,  порядок реєстрації та ведення розрахункових
книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання
звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або
використанням розрахункових книжок, встановлюються Державною податковою
адміністрацією України. Форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів,
а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з купівлі-продажу
іноземної валюти, встановлюються Національним банком України за погодженням з
Державною податковою адміністрацією України.

Як вбачається з
акту перевірки, позивачем не додержано вищевказаних вимог Закону №265, оскільки
перевіркою встановлено: 1) не забезпечення правильного ведення розрахункової
книжки; 2) невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі продажу за розрахунковими квитанціями, надлишок готівки склав
271,73  грн.

Відповідно до
ст. 17 Закону №265 за порушення
вимог  цього  Закону
до  суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за
рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються
фінансові санкції у таких розмірах:

- двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невикористання при
здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом,
розрахункової книжки чи книги обліку розрахункових операцій, або використання
незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого
порядку її використання, або використання незареєстрованих чи непрошнурованих
книг обліку розрахункових операцій, або незберігання книг обліку розрахункових
операцій чи розрахункових книжок
протягом  встановленого  терміну
(п. 3 ст. 17);

У ст. 22 Закону
№265 передбачено, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку
використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на
яку виявлено невідповідність.

На підставі
акту перевірки, яким встановлено порушення п.5, п.13 ст.3, ст. 8 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”, відповідачем прийнято рішення №/0 від
31.07.2007р. про застосування до позивача штрафних ( фінансових) санкцій в сумі
1698,65 грн.  на підставі п. 3 ст. 17 (
349 грн. штрафних санкцій), ст. 22  (
1358,65 грн. штрафних санкцій) Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Факт вчинення
позивачем порушення вищевказаних норм Закону №265 підтверджується актом
перевірки, поясненнями позивача та розпискою, які додані до акту перевірки.

Відповідно до
статті 72 „ Підстави для звільнення від доказування” Кодексу адміністративного
судочинства України вирок суду в кримінальній
справі  або  постанова
суду  у справі про
адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для
адміністративного суду, що розглядає справу про
правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок
або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно
цією особою.

Так,
Бобровицьким районним судом Чернігівської області  17.08.2007р. (справа №3-2477/2007р.) було
розглянуто матеріали, які надійшли від ДПІ у Бобровицькому районі про
притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -приватного підприємця
за ст. 155-1 ч.1 КУпАП.

Бобровицький
районний суд встановив, що 25.07.2007р. при перевірці магазину, розташованому
за адресою: АДРЕСА_2, „було виявлено невідповідність суми готівкових коштів на
місці проведення розрахункових коштів загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку робочого дня. Вищезазначене підтверджується
матеріалами справи та визнанням вини правопорушника”.

За таких
підстав та керуючись ст.ст. 155-1 ч.1, 283,284 КУпАП Бобровицький районний суд
постановив: ОСОБА_1 піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в
доход держави в розмірі пяти неоподатковуваних мінімумів доходу громадян в сумі
85 грн.

Постанова
Бобровицького районного суду від 17.08.2007р. по справі №3-2477/2007р. є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Таким чином,
діяння позивача, які виразились у встановленому перевіркою порушенні п.5, п.13
ст.3, ст. 8 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” є  встановленими вищевказаною постановою
Бобровицького районного суду  у справі
про адміністративний проступок, яке набрало законної сили, і є обов'язковими
для адміністративного суду.

Твердження
позивача про те, що відповідач не мав права проводити перевірку, оскільки  за 10 днів не попередив її про  такі свої дії, не приймаються судом до уваги
з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.
15 Закону №265 контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону
здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення
планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Відповідно до
ст. 16 Закону №265 контролюючі
органи  мають  право
відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові
перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові або позапланові
перевірки  осіб,  що
використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки
або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому
законодавством України.

Стаття 11-1
Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачає підстави та
порядок проведення органами державної податкової служби планових і                  позапланових виїзних
перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати
податків та зборів (обов'язкових платежів).

При цьому у
даній статті передбачено, що право на
проведення  планової  виїзної
перевірки  платника податків
надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за  десять днів до дня проведення зазначеної
перевірки надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та
закінчення її проведення.

Отже,  обовязкова умова щодо направлення платнику
податків письмового повідомлення про проведення стосовно нього планової
перевірки не пізніше ніж за десять днів до початку її проведення, стосується
лише планових перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), а не планових перевірок щодо
контролю за дотриманням суєктами підприємницької діяльності Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”.

Стосовно
доводів позивача щодо подання ним скарги до ДПІ у Бобровицькому районі від 31.07.2007р.
в межах десятиденного терміну, відведеного для подачі скарги, та матеріалів
справи вбачається наступне.

Скарга ОСОБА_1.
від 31.07.2007р. подана після проведення перевірки та в зв'язку з незгодою з
актом планової перевірки №25030262/2320 від 25.07.2007р., тобто на дії
посадових осіб ДПА в Чернігівській області, які безпосередньо проводили
перевірку та адресована начальнику управління по боротьбі з корупцією Лінніку
В.Є. та начальнику ДПІ у Бобровицькому районі Гущі В.М.

Дану скаргу ДПІ
у Бобровицькому районі листом від 01.08.2007р. № 31/8/23-110 направило
начальнику управління по боротьбі з корупцією Лінніку В.Є. для розгляду.
Відповідно до листа Прокуратури Чернігівської області від 25.09.2007р. за
наслідками перевірки, за заявою ОСОБА_1. щодо незаконності дій службових осіб
ДПА в Чернігівській області, в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. відмовлено на підставі ст. 6 п. 2 КПК України.

Позивачем також
було подано скаргу про скасування рішення про застосування штрафних санкцій
№/0 від 31.07.2007р. до ДПІ у Бобровицькому районі від 04.10.2007р.
Рішенням начальника ДПІ у Бобровицькому районі від 08.10.2007р. № 1104/В/23-312
залишено первинну скаргу без розгляду. Дане рішення отримано ОСОБА_1.
12.10.2007р.

Відповідно до
п. 16 „Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків
органами державної податкової служби”, затвердженого наказом ДПА України від
11.12.1996р. за № 29, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від
18.12.1996р. за № 723/1748 (зі змінами та доповненнями, внесеними Наказом ДПА
від 16.12.2005р. № 578),
рішення про застосування  штрафних
(фінансових)  санкцій органу
державної податкової служби, крім штрафних (фінансових) санкцій за порушення
законодавства про оподаткування та за порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, може бути оскаржене в державній податковій
адміністрації (інспекції) вищого рівня протягом одного року з моменту (дня)
його прийняття, але не пізніше одного місяця з дня надсилання (вручення) рішення
про застосування штрафних (фінансових) санкцій платнику податків, якщо інший
порядок та строки оскарження не зазначено в законодавчому акті, яким
передбачено штрафні (фінансові) санкції та їх застосування органами державної
податкової служби.

Скарга
подається (надсилається поштою з повідомленням про вручення): на рішення
державної податкової інспекції в районі, міжрайонної, міської (міст з районними
державними податковими інспекціями), об'єднаної або спеціалізованої державної
податкової інспекції - до державної податкової адміністрації в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Отже, порушень
з боку відповідача не вбачається.

Згідно із ч. 2
ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб,
в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами
України.

Відповідач  довів належними засобами доказування
правомірність прийняття рішення
№/0 від 31.07.2007р. про застосування  штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1698,65 грн.

Виходячи з
вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення, яке є
предметом спору, діяв відповідно до законодавства України, обґрунтовано, тобто
з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення,  добросовісно.

Виходячи з
вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У позові
відмовити.

2.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

3. Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього
Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Постанова в
повному обсязі виготовлена 18.02.2008р.

Суддя
Ж.В. Блохіна