ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 12/100

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.,

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.,

розглянувши

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

на

постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р.

у справі

№ 12/100 господарського суду м. Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП-Сервіс-Трейдінг"

до

Державної податкової інспекції у Радянському районі м.Києва

про

за скаргою

на дії

зобов’язання надати висновок про повернення бюджетної заборгованості

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва

Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м.Києві

За участю представників сторін:

від позивача –Пінчук Ю.А., за довіреністю

від відповідача –Хібен Ю.Г., задовіреністю

ВСТАНОВИВ:

В січні 2000 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „ТОП-Сервіс-Трейдінг" звернулося з позовом до ДПІ у Радянському районі м.Києва про зобов'язання надати до відділення Державного казначейства Радянського району м.Києва висновок про відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість за серпень та вересень 1999 р.

Рішенням Арбітражного суду м. Києва від 25.02.2000 р. позов задоволено. Зобов'язано Державну податкову інспекцію у Радянському районі м. Києва в п'ятиденний термін, з дня отримання рішення, надати до Державного казначейства Радянського району висновок про повернення бюджетної заборгованості ТОВ „ТОП-Сервіс-Трейдінг" за серпень у сумі 1844 468, 00 гри. та за вересень 1999 р. у сумі 1 731 262,00 грн. і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення; стягнуто з рахунку ДШ у Радянському районі м. Києва на користь позивача 85,00 грн. державного мита.

На виконання вказаного рішення судом було видано наказ від 25.02.2000 р. № 12/100, який був прийнятий до виконання відділом Державної виконавчої служби Радянського районного управління юстиції м. Києва.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Радянського РУЮ м.Києва № 155/5 від 15.05.2000 р. виконавче провадження по примусовому виконанню наказу Арбітражного суду м.Києва № 12/100 від 25.02.2000р. було зупинено.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.09.2004 р. було видано дублікат наказу у справі № 12/100 від 25.02.2000 р., у зв’язку з втратою оригіналу, в якому вказано, що він дійсний для пред'явлення до виконання до 15.09.2007 р. та замінено боржника ДПІ у Радянському районі м. Києва правонаступником - ДШ у Шевченківському районі м.Києва.

Постановою головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С.С. від 04.09.2007 р. відкрито виконавче провадження № 362/1 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 12/100 від 15.09.2004 р.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Києва звернулась до Господарського суду м. Києва зі скаргою № 3134/9/10-314 від 12.10.2007 на дії державного виконавця, у відповідності до якої просить скасувати постанову державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С.С. про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2007 № 362/1.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р., залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р., скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва на дії державного виконавця відхилено.

Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р., з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, документ про примусове виконання рішення було подано до Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві 28.08.2007 р.

04.09.2007 р. постановою державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинського С.С було відкрито виконавче провадження № 362/1 з виконання наказу господарського суду м. Києва № 12/100 від 15.09.2004 р. про зобов'язання ДШ у Шевченківському районі м. Києва подати до Державного казначейства Шевченківського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості ТОВ „ТОП-Сервіс-Трейдінг" за серпень у сумі 1 844 468, 00 грн. та за вересень 1999р. у сумі 1 731 262,00 грн. і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення, що вступив в законну силу (набрав чинності) 15.09.2004 р.

Відповідно до п. 2 вказаної постанови боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 11.09.2007 р. Пунктом 3 постанови передбачено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, його буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Обгрунтовуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що вказаною постановою державного виконавця порушено його права та інтереси, оскільки вона всупереч вимогам Закону України „Про виконавче провадження" винесена після спливу 3-денного терміну з дня надходження виконавчого документу до виконання. Крім того, постанова № 362/1 від 04.09.2007 р. одержана податковим органом лише 09.10.2007 р., у той час як строк для добровільного виконання встановлений до 11.09.2007 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" (з наступними змінами та доповненнями), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що скаржником не надано суду доказів на підтвердження того, що ним було повідомлено державного виконавця про несвоєчасне одержання постанови про відкриття виконавчого провадження № 362/1 від 04.09.2007.

У відповідності до ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законі сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайне виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону;

7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

З матеріалів справи не вбачається жодної з наведених підстав для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що несвоєчасне одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження могло б бути підставою для оскарження дій державного виконавця, спрямованих примусове виконання рішення суду, але не може бути підставою для скасування (визнай недійсною) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судова колегія також погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість тверджень скаржника про те, що оскаржуваною постановою ДВС у Шевченківському районі м. Києва було зобов'язано надати до Державно казначейства Шевченківського району м.Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості за серпень невизначеного року, а також відсутність на даний час такого органу як Державне казначейство Шевченківського району м. Києва, оскільки резолютивна частина постанови державного виконавця № 362/1 від 04.09.2007 р. повністю відповідає змісту наказу Господарського суду м. Києва № 12/100 від 15.09.2004 р.

Апеляційним судом обґрунтовано відхилено твердження скаржника, зокрема, про незастосування судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень п.1.8 ст.1. та ст.2 Закону України „Про податок на додану вартість"; про те, що ТОВ „ТОП-Сервіс-Трейдінг" на момент пред'явлення до виконання наказу Господарського суду м. Києва від 15.09.2004р. було виключено з реєстру платників ПДВ, а отже, не мало права на бюджетне відшкодування з ПДВ у відповідності до п.9.8 і 9 Закону України „Про податок на додану вартість", оскільки в межах розгляду скарги на дії органу Державі виконавчої служби щодо виконання рішення господарського суду (в порядку ст.121-2 ГПК України) господарський суд не може переглядати по суті чинне судове рішення, яке виконується Державною виконавчою службою, та господарський суд не вправі перевіряти таке рішення на його відповідність законодавству, чинному на момент його виконання.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва залишити без задоволення.

Постанову від 15.01.20078 р. Київського апеляційного господарського суду у справі № 12/100 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська