СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

21 квітня 2008 року

Справа № 2-1/16410-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

прокурора: Зотова А.Л., посв. № 319 від 11.08.2003 р. (Прокурор міста Севастополя);

позивача: не з'явився (Київська міська рада);

позивача: не з'явився (Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

відповідача: Смолій Л.Ю., дов. № 445 від 26.03.2008 р. (Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД");

третьої особи: не з'явився (Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кроун");

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ковтун Л.О.) від 01 лютого 2008 року у справі № 2-1/16410-2007

за позовом           Прокурора Подільського району міста Києва (вул. Костянтинівська, 19-б, місто Київ, 04071)

в інтересах держави в особі Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, місто Київ, 01001)

та Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (вул. Хрещатик, 36, місто Київ, 01044)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" (вул. Бородіна, 16, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95000)

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кроун" (вул. Празька, 8, кв. 5, місто Київ, 01001)

про стягнення 925700,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01 лютого 2008 року у справі № 2-1/16410-2007 задоволено позов Прокурора Подільського району міста Києва          в інтересах держави в особі Київської міської ради та Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД".

З товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" на користь Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради стягнута заборгованість у розмірі 925700,00 грн.

Судом також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним судовим актом, товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме:

- суд поклав в основу рішення неправильний розрахунок суми основного боргу та пені, виконаний Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради, сума якого не відповідає фактичним обставинам справи;

- суд безпідставно вирішив, що стаття 613 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню при розгляді дійсної справи;

- суд розглянув по суті і задовольнив позовні вимоги в порушення вимог статей 54, 55, 57 та 58 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 31 березня 2008 року у зв’язку з відпусткою судді Плута В.М. та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддю Плута В.М. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

В судове засідання, призначене на 21 квітня 2008 року, представники Київської міської ради, Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Кроун" не з’явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Судова колегія, враховуючи, що в інтересах зазначених осіб в судовому засіданні брав участь представник прокуратури, визнала можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами без представників зазначених учасників спору.

Представник відповідача в суді наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, пояснивши, що відповідач визнає заборгованість в сумі 500000 грн. Разом з тим, представник не заперечував проти вказаного позивачем періоду виникнення боргу, не послався на відповідний розрахунок, яким би підтверджувалися його заперечення проти позову.

Прокурор в суді заперечував проти вимог апеляційної скарги, наполягаючи на правильності висновків, викладених в оскарженому рішенні.

Розглянувши в порядку й на підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи, суд встановив наступне.

29 травня 2003 року Київською міською радою було прийнято рішення № 486-2/646 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”, на підставі якого товариству з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Кроун” була передана в короткострокову оренду на 5 років земельна ділянка, площею 0,90 га., для будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями соціальної сфери на перетині проспектів Правди та Радянської України в Подільському районі міста Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

31 листопада 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Кроун” та Київською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблений запис від 03.12.2003р. за №85-6-00080 у книзі записів державної реєстрації договорів.

18 січня 2007 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), товариством з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Кроун” (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Фірма „Консоль ЛТД” (Інвестор) був укладений договір № 0059/329-77/51 на підставі рішення Київської міської ради від 27.02.2003р. (із змінами внесеннями рішенням Київської міської ради від 12.02.2004р. № 14/1223, від 28.12.2004р. №1051 /2461 та від 27.12.2005р. №622/3083).

Відповідно до умов вказаного договору, інвестор приймає на себе зобов'язання зі сплати пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом житлових будинків, загальною площею квартир 16373,70 кв.м.., з вбудованими приміщеннями соціальної сфери, загальною площею 2411.00 кв.м., у тому числі офіси -2006,00 кв.м., дитячою студією площею 237,00 кв.м., ЖЕК площею 168 кв.м. на перетині просп. Правди та Радянської України у Подільському районі м. Києва.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного Договору розмір пайового внеску згідно з розрахунками 1, 2, 3 та 4 становить 3146620 грн., які Інвестор зобов'язаний перерахувати Головному управлінню економіки та інвестицій в термін з січня 2007 року по грудень 2008 року включно, рівними частками, щомісячно, але не пізніше 28 числа.

Рішенням Київської міської ради від 12.07.2007р. № 1128-3/1789 „Про відміну пункту 29 рішення Київради від 29.05.2003р. №486-2/646 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” відмінено пункт 29 рішення Київради від 29.05.2003р. №468-2/646.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду м. Києва від 19.10.2007р. по справі №32/548 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Кроун” до Київської міської ради, третя особа Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним та скасування рішення №1128-3/1789 від 12.07.2007р., позовні вимоги були задоволені. Зазначене рішення Київради було визнано недійсним та скасовано.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" передбачений договором пайовий внесок Головному управлінню економіки та інвестицій не перераховано.

Вказані обставини з’явились підставою для звернення Прокурора Подільського району міста Києва          в інтересах держави в особі Київської міської ради та Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" про стягнення 925700,00 грн., з яких 844500 грн основного боргу, 81200 грн –пені.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора та представника відповідача, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Порядок та підстави сплати пайових внесків, як вбачається зі змісту договору №0059/329-77/51 від 19.01.2007р. встановлені рішенням Київської міської ради від 27.02.2003р. (із змінами внесеннями рішенням Київської міської ради від 12.02.2004р. №14/1223. від 28.12.2004р. №1051/2461 та від 27.12.2005р. №622/3083), яким затверджені нормативи для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва.

Відповідно до пункту 1 Нормативів для визначення розмірів пайової участі (внесків) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва пайова учать (внесок) інвесторів (забудовників) є внеском, який інвестор мас сплатити до бюджету міста Києва без урахування ПДВ, що діє на дату сплати.

Згідно з пунктом 4.6 зазначених нормативів, пайовий внесок сплачується на підставі договору між містом та інвестором (забудовником). У зв'язку з чим суд дійшов висновку, що зазначений договір №0059/329-77/51 від 19.01.2007р. був укладений саме у виконання зазначеного рішення Київської міської ради про порядок та розмірі сплати інвестиційних внесків забудовників.

Таким чином, з часу укладення зазначеного договору до часу його виконання, розірвання або визнання недійсним відповідач з дійсного спору прийняв на себе відповідні зобов'язання зі сплати пайової участі у вигляді інвестиційних внесків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним майнового зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського Кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не припустима.

Дійсно, до підстав звільнення від виконання зобов’язання відносяться обставини, які мають характер непереборної сили, з чого випливає неможливість застосування таких наслідків щодо зобов'язань зі сплати грошових коштів.

Стосовно посилань відповідача в апеляційній скарзі на положення статті 613 Цивільного кодексу України, слід зазначити, що відповідно до положень пунктів 1-3 вказаної норми кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій. що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку, або якщо кредитор не вчинив дії. до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач з дійсного спору не надав жодного доказу з вчинення позивачем будь-яких дій, які відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України відповідають ознакам ухилення кредитора від вчинення дій, направлених на прийняття виконаних боржником зобов'язань.

За такими обставинами, не можуть й бути застосовані положення пункту 4 статті 613 Цивільного кодексу України стосовно застосування правових наслідків прострочення боржника внаслідок прострочення кредитора.

Таким чином, посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд безпідставно вирішив, що стаття 613 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню при розгляді дійсної справи, є хибними.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За такими обставинами, виходячи з наданого позивачами розрахунку позовних вимог, розрахунків 1, 2, 3 та 4 до договору №0059/329-77/51 від 19.01.2007р., судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги зі стягнення суми основного боргу із урахуванням інфляції у розмірі 844 500 грн. підлягають задоволенню.

Діючим законодавством України передбачено, що у разі порушення зобов'язання, тобто його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки визначені договором або законом.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до норм статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктами 3.1, а. 3.1.1 та 3.1.2 Договору про інвестування у разі прострочення строків сплати коштів, визначених у пункті 2.1.1 Договору інвестор сплачує пеню в розмірі 01, % від нарахованої суми за кожну добу прострочення строку сплати в сумі, скоригованій Головним Управлінням економіки та інвестицій на індекс інфляції віддати його розрахунку.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позовні вимоги зі стягнення 81200 пені підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги посилання відповідача на визнання ним заборгованості в розмірі тільки 500 000 грн, суд апеляційної інстанції вважає цю суму необгрунтованою, не підтвердженою відповідними доказами й розрахунками, а тому знаходить рішення суду першої інстанції, яким задоволені позовні вимоги в повному обсязі - цілком правомірним.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД", які викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 102, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Консоль ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01 лютого 2008 року у справі № 2-1/16410-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді