ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.03.08 Справа №22/294д

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Яценко О.М. судді Яценко О.М. , Колодій Н.А. , Коробка Н.Д.

при секретарі: Соколові А.А.

за участю:

від позивача: Щербаков В.І., довіреність № / витяг з протоколу №2 від 17.01.92р.;

від відповідача-1: Івахніна А.В., довіреність № б/н від 18.03.2008 року;

від відповідача-2: Фалілєєва Ю.Д., довіреність № 22/1 від 09.01.08р.;

Мітенко І.В., довіреність № 22/184 від 28.12.2007 року;

від третьої особи: не з’явився

розглянув матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Бізнес-Комп`ютер Сервіс», м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2007 року у справі № 22/294д

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Бізнес-Комп`ютер Сервіс», м.Запоріжжя

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Восток», м.Запоріжжя

до відповідача-2: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м.Запоріжжя

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Закрите акціонерне товариство «Запоріжбуд», м.Запоріжжя

про визнання договору купівлі – продажу недійсним

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 326 від 25.02.2008р. справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий – Яценко О.М., суддів: Колодій Н.А., Коробка Н.Д.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно – апаратного комплексу «Діловодство суду».

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 26.02.2008р. розгляд апеляційної скарги відкладався для підготовки постанови у повному обсязі на 18.03.2008 р.

18.03.2008 р. у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2007 року по справі №22/294д (суддя Скиданова Ю.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Приймаючи рішення суд зазначив, що не вбачає порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача з боку зазначених у позові відповідачів, оскільки позивачем не доведено наявності його преважного права перед іншими особами на придбання орендованого майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду, ТОВ «Науково виробнича фірма «Бізнес-Комп`ютер Сервіс» (позивач у справі) оскаржує його до апеляційної інстанції, звернувшись із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуальною права. Вважає, що РВ ФДМУ у Запорізькій області при укладенні з ТОВ “Компанія Восток” не дотримано вимоги ч. 1 ст. 8, 10, 23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств”, а саме не опубліковано у газеті інформацію про продаж спірного приміщення. Ці приміщення не були передані відповідачем – 1 відповідачу – 2 у встановлений законом термін. Також порушені вимоги ч. 2 ст. 777 ЦК України щодо переважного права купівлі – продажу майна. Вважає себе добросовісним наймачем. Крім того зазначив, що господарським судом безпідставно відхилено відвід судді Скиданової Ю.О., оскільки її дії викликали сумнів щодо об’єктивності й неупередженості судді при розгляді справи. Просить скасувати рішення господарського суду по справі № 22/294д, позовні вимоги задовольнити повністю.

Повноважний представник у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

ТОВ “Компанія Восток” у відзиві на апеляційну скаргу та повноважні представники у судовому засіданні зазначили, що вважають рішення суду законним та обґрунтованим. ТОВ “Компанія Восток”, як наймач, який виконував умови договору оренди належним чином, мало переважне право на купівлю приміщення. 11.04.2005 р. між ним та відповідачем – 2 укладено договір купівлі – продажу державного майна шляхом викупу та товариству передане у власність не житлове приміщення відповідно до акту прийому – передачі від 12.04.2005 р.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні зазначили, що договір купівлі – продажу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства та у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”. Вважає, що позивачем не доведено факту, що договір купівлі – продажу майна від 11.04.2005 р. № 946 будь – яким чином порушує чи оспорює його права і охоронювані законом інтереси. Позивач не був позбавлений права звернутися з заявою про включення спірного об’єкта на приватизацію і виступити його покупцем, однак він не скористався цим правом. Просить апеляційну скаргу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В уточненнях до відзиву звернув увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу неправильно зазначив сторону за договором та номер договору. По тексту відзиву просить замість ТОВ «Усма-груп» читати ТОВ “Компанія Восток”.

ЗАТ “Запоріжбуд” відзив на апеляційну скаргу не надало, свого представника у судове засідання не направило. Про день, час та місце судового розгляду підприємство повідомлене належним чином.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

11.05.2005 року РВ ФДМУ в Запорізькій області (продавець за договором, відповідач-2 за даною справою) та ТОВ “Компанія Восток” (покупець за договором, відповідач-1 за даною справою) укладено договір купівлі-продажу державного майна шляхом викупу № 946, відповідно до якого продавець зобов’язався передати у власність покупцю державне майно яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 19/Патріотична,38, а покупець зобов’язався прийняти це майно, сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі, та зареєструвати вказане майно в ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”.

11.04.2005 р. зазначений вище договір купівлі–продажу зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г. в реєстрі за № 376.

Відповідно до акту прийому – передачі від 20.04.2005 р., зазначене в договорі майно передано від продавця до покупця.

Наказом № 894 від 27.04.2005 року Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради зареєстровано за № 1056 нотаріально посвідчений договір № 946 від 11.04.2005 р. купівлі – продажу державного майна шляхом викупу.

Визнання недійсним вищезазначеного договору на підставі статті 207 ГК України було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких обставин:

У відповідності до статті 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов’язків є, в тому числі, договори.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства(стаття 203 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону... може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N 02-5/111 від 12.03.1999р. вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням існування договору оренди № 103, який укладено між РВ ФДМУ в Запорізькій області (орендодавець за договором відповідач-1 за даною справою) та ТОВ “Компанія Восток" (орендар за договором та відповідач-2 за даною справою) позивач посилається на надане йому переважне право оренди спірного приміщення із посиланням на статті 777 Цивільного кодексу України та пункту 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" – згідно яких, наймач (орендар), який належно виконує свої обов'язки найму (оренди), після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 01.03.2007 року по справі № 22/285д-8/64д/07 за позовом ТОВ “НВФ “Бізнес Комп’ютер Сервіс” до відповідачів РВ Фонду державного майна по Запорізькій області та ТОВ “Компанія “Восток” за участі третьої особи ЗАТ “Запоріжбуд” та за зустрічним позовом РВ Фонду державного майна України по Запорізькій області до відповідачів ЗАТ “Запоріжбуд” та ТОВ “НВФ “Бізнес Комп’ютер Сервіс” за участю третьої особи ТОВ “Компанія Восток”, встановлено, що предметом договору оренди за договором №103 є приміщення 96 кв.м. (згідно додаткової угоди від 01.04.1997 р.) на другому поверсі будинку № 19 по вул. Сталеварів в м. Запоріжжя. Вказаний будинок по вул. Сталеварів, 19 на момент укладення договору № 103 мав статус гуртожитку та не увійшов до статутного фонду товариства “Запоріжбуд”, залишався на його балансі. Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 21.05.2004 р. №13 у зв’язку із зверненням ліквідатора ЗАТ “Запоріжбуд” житлові приміщення другого поверху гуртожитку переведені з житлового фонду в нежитловий. Сам по собі факт передачі товариством “Запоріжбуд” житлових приміщень у гуртожитку суб’єктам підприємницької діяльності з метою використання їх у господарській діяльності, а не для проживання, є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства. Судом в рамках зазначеної справи встановлено, що зазначений договір №103 укладено сторонами з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Наявність умислу у сторін договору № 103 від 20.10.1995 р. вбачається в тому, що обидві сторони угоди повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди інтересам держави та суспільства внаслідок вищенаведених обставин. Рішенням господарського суду Запорізької області по справі № 22/285д-8/64д/07 від 01.03.2007 р. договір оренди № 103, укладений 20.10.1995 р. між ТОВ “Науково-виробнича фірма “Бізнес Комп’ютер Сервіс” та ЗАТ “Запоріжбуд” визнано недійсним з моменту укладення. Суд зазначив, що нікчемна угода не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від рішення суду і волі сторін та їх вини в укладенні протизаконної угоди (а.с.88-90, т. 1). Зазначене рішення набуло законної сили 12.06.2007 р., та залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями. Тобто договір, яким позивач обґрунтовує наявність в нього переважного права визнаний судом недійсним, а відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеними обставинами, а також наступним:

Статтею 7 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють такі основні повноваження, серед яких: повноваження власника державного майна у процесі приватизації; виступають орендодавцем майна, що перебуває у державній власності згідно із законодавством тощо.

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначені способи малої приватизації, якими є викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом.

Наказом від 23.11.2004 року №2552 Фонд державного майна України включив орендовані приміщення, в тому числі спірні, до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу. Спосіб приватизації було вибрано відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 11 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), який говорить, що викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, зокрема, включених до переліку об'єктів приватизації шляхом викупу.

Пунктом 3 зазначеного наказу №2552 ФДМУ зобов’язав регіональні відділення ФДМУ здійснити приватизацію об’єктів, вказаних у додатках.

Визначення способу приватизації і включення об’єкту до переліку таких, що підлягають приватизації здійснює Фонд державного майна України. Ця позиція підтверджена також, рішенням Конституційного суду України від 13.12.2000 року № 14-рп/2000 у справі за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні N 163 "Черемшина" (м. Київ) щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації)

Оголошення про приватизацію спірних приміщень опубліковані в газетах „Відомості приватизації" від 01.12.2004 року, «Запорізька правда» від 18.12.2004 року, про результати приватизації - в газетах «Відомості приватизації» від 12.05.2005 та „Запорізькій правді" від 26.04.2005 року, а тому неправомірними є доводи апеляційної скарги, щодо порушення публічності укладення спірного договору, внаслідок не опублікування оголошення про продаж у пресі.

Колегія суддів встановила, що спірний договір купівлі-продажу від 11.05.2005 року укладено уповноваженими представниками сторін, його умови відповідають чинному законодавству України, ніяких противоправних дій відповідачів не встановлено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був позбавлений можливості, у відповідності до ст. ст. 5, 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" звернутись з заявою про включення спірного об’єкта на приватизацію та виступити його покупцем, однак не зробив цього, і обрав неправильний спосіб захисту, метою, якого є визнання не дійсним договору, який відповідає всім вимогам законодавства, та укладений власником з добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо недійсності договору, з огляду на той факт, що акт приймання-передачі від 12.04,2005 року складений, а приміщення фактично не передані. Не виконання умов договору, не є підставою для визнання його недійсним. Крім того, згідно пункту 1.2. спірного договору право власності до покупця перейшло після нотаріального посвідчення та державної реєстрації, перехід права власності не поставлений у залежність від складення (не складення) акту приймання-передачі.

Не задоволення клопотання позивача про відвід судді, заявлене у суді першої інстанції не є підставою для визнання спірного договору недійсним та не є обов’язковою підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним.

Позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог про визнання договору купівлі-продажу від 11.05.2005 року недійсним, не вказав якому закону спірний договір суперечить, тобто не виконав вимог ст.33 ГПК України, у зв’язку з чим колегія суддів погоджується з висновками господарського суду Запорізької області щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробнича фірма «Бізнес-Комп`ютер Сервіс», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2007 року у справі № 22/294д/06 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2007 року у справі №22/294д/06– без змін.

Головуючий суддя Яценко О.М.

судді Яценко О.М.

Колодій Н.А. Коробка Н.Д.