СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

22 квітня 2008 року

Справа № 2-14/10244.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Латиніна О.А.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 14.02.2008 року у справі № 2-14/10244.1-2007

за позовом           приватного підприємства "Ремсервіс" (вул. 40 років Перемоги, 52,Глухів, Сумська обл.,41400)

до           закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" (пр. Перемоги, 211-а,Сімферополь,95000)

про стягнення 18540,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне підприємство "Ремсервіс", звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовними вимогами до відповідача, закритого акціонерного товариства "Крим-Лада", про стягнення з останнього 18540,60 грн. заборгованості за поставлений товар, у тому числі 13467,60 грн. основного боргу, 2165,15 грн. пені та 2907,86 грн. збитків від інфляції.

Клопотанням від 28.08.2006 року позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути 20044,00 грн., у тому числі 13467,60 грн. заборгованості, 2165,15 грн. пені, 2907,86 грн. збитків від інфляції, 1200,00 грн. витрат за проведення експертизи, 185,40 грн. державного мита, 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що відповідно до договору №13/08-03 від 28.08.2003 року по накладної №1516 від 29.08.2003 року поставив філії закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" через представника відповідача Сивоконь О.Ф. діючого по довіреності №016 від 03.01.03. запчастини на загальну суму 13467,60 грн., отриману продукцію відповідач не оплатив.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006 у справі № 2-9/1405-2006 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006 у справі № 2-9/1405-2006 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2007 року касаційна скарга приватного підприємства "Ремсервіс" задоволена частково, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006 у справі № 2-9/1405-2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 року скасовано, справу направлено до господарського суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 14.02.2008 року у справі № 2-14/10244.1-2007 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати прийняте у справі рішення та задовольнити позов.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 22.04.2008 року у зв’язку з відпусткою у складі колегії було замінено суддю Заплава Л.М. на суддю Латиніна О.А.

У судове засідання, призначене на 22.04.2008 року, представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки явка в судове засідання згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України –це право, а не обов’язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, колегія вважає за можливе переглянути рішення суду першої інстанції за відсутності представників сторін.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2003 року між приватним підприємством „Ремсервіс” –Продавець –та Севастопольською філією акціонерного товариства закритого типу „Крим-Лада” –Покупець –укладений договір №13/08-03, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти й оплатити запасні частини в асортименті на загальну суму 13467,60 грн. (з ПДВ). Згідно з пунктом 1.2. загальна сума договору складає 13467,60 грн.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що розрахунок за поставлену продукцію проводиться на протязі десяти днів з моменту отримання продукції шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Згідно з пунктом 4.1. Договору, даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2003 року.

Відповідно до пункту 5.2. договору, у разі несвоєчасної оплати продукції (згідно пункту 3.1) Покупець сплачує штраф у розмірі подвійної ставки Національного банку України від загальної суми договору за кожен день прострочення.

У зв'язку з несплатою відповідачем поставленої продукції у розмірі 13467,60 грн. приватне підприємство „Ремсервіс” звернулось до суду з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” заборгованості в примусовому порядку.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на час укладання вищевказаного договору діяльність філії в місті Севастополі закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” визначалась відповідним Положенням, затвердженим загальними зборами акціонерів закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” від 22.05.2003 року.

Так, звертаючись з позовом до суду, приватне підприємство „Ремсервіс” у підтвердження виконання зобов'язань за цим договором в частині поставки товару надало накладну №1516 від 29.08.2003 року на суму 13467,60 грн.

Між тим, позивач не надав суду доказів того, що особа, яка підписалась у накладній про одержання товару, була уповноважена на вчинення відповідної дії від імені відповідача, в той час згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

Не доведено позивачем також і те, що запасні частини, які передавалися відповідно до накладної №1516 від 29.08.2003 року, поставлялись саме на виконання умов договору №13/08-03 від 28.08.2003 року, у накладній відсутнє жодне посилання на вказаний договір, як на підставу здійснення господарської операції.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, що фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні мати в числі інших обов'язковий реквізит - зміст господарської операції. Пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, також встановлено, що у первинних документах повинен відображуватися зміст господарської операції.

Пунктом 2.7. вказаного Положення передбачено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України.

Міністерство статистики України наказом від 21.06.1996 року №193 „Про затвердження типових форм первинних облікових документів по обліку сировини та матеріалів” затвердило типову форму М-1 накладна-вимога на відпустку (внутрішнє переміщення) матеріалів, визначивши, що у випадку відпуску матеріальних цінностей стороннім організаціям накладна-вимога виписується на підставі договорів, нарядів та інших відповідних документів.

Таким чином, нормативно-правовими актами встановлений перелік обов'язкових реквізитів, які повинен містити первинний документ - накладна на відпустку товару.

Типова форма первинного документа „Довіреність” (форма №М-2) затверджена Наказом Міністерства статистики України від 21.06.1996 року №192 „Про затвердження типової форми первинного обліку”.

Порядок обігу первинного документа „Довіреність” затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року №99 „Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на отримання цінностей.

Відповідно до пункту 1 Інструкції передбачено, що остання поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності.

Так, пунктом 2 вказаної Інструкції передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Бланки довіреностей є документами суворої звітності, їх виготовлення повинно бути із друкарською нумерацією відповідно до Правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 25.11.1993 року N98, Служби безпеки України від 15 листопада 1993 р. N118, Міністерства внутрішніх справ України від 24 листопада 1993 року N740. Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які нате уповноважені керівником підприємства.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

У разі, коли довірена особа повинна одержувати потрібні цінності в одному місці (з одного складу), але за декількома нарядами, рахунками та іншими документами, що їх замінюють, їй може бути видана одна довіреність із зазначенням у ній номерів і дат видачі усіх нарядів, рахунків та інших аналогічних документів або декілька довіреностей, якщо цінності мають бути одержані на різних складах.

При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.

Згідно з пунктом 12 Інструкції забороняється відпускати цінності зокрема у випадках подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами; закінчення строку дії довіреності.

Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства-постачальника, які мають право підписувати первинні документи на відпуск цінностей, (пункт 15 Інструкції).

Таким чином, чинним законодавством встановлено, що товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям виключно за довіреністю одержувача. Довіреність повинна містити у числі обов'язкових реквізитів підставу її видачі - номер наряду, рахунку, договору або замовлення.

Підприємство-постачальник має право відпускати матеріальні цінності виключно на підставі оформленої належним чином довіреності одержувача.

Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпустки за довіреністю цінностей покладається виключно на посадовців підприємства-постачальника.

Отже, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на Довіреність закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” №016 від 03.01.2003 року, якою було уповноважено Сивоконя О.Ф. представляти інтереси філії закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” в місті Севастополі в усіх установах та організаціях, з усіх питань, пов'язаних з отриманням документів, ведення справ, укладати всі дозволені законом правочини, договори та контракти, розписуватися та здійснювати інші законні дії, пов'язані з виконанням вказаного доручення, як на підставу отримання товару без належним чином оформленої довіреності.

В порушення вимог суду першої інстанції не було представлено відповідної довіреності на особу, яка підписала згідно на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено поняття доказів у справі - це будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких : ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те. що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія не може прийняти до уваги наданий позивачем акт звіряння взаєморозрахунків в обґрунтування своїх позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" єдиним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення - первинний документ (договори, накладні, рахунки, тощо).

Тобто наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується лише первинними документами.

Акт звіряння це бухгалтерський документ, що лише фіксує тотожність відображення первинних господарських операцій у обліку сторін. Натомість, наданий позивачем акт звіряння взаємних розрахунків не містить посилання на первинні документи, на підставі яких були здійснені господарські операції, на підставі яких виникла заборгованість.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що печатка, якою засвідчено підпис представника філії закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” у накладній №1516 від 29.08.2003 року на суму 13467,60 грн. була виготовлена значно пізніше лише 20.10.2003 року що взагалі ставить під сумнів дійсність накладної №1516 від 29.08.2003 року.

Згідно частини 1 статті 112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Проте, судова колегія не має можливості дослідити книгу придбання товарів відповідача та дати їй належну правову оцінку, оскільки остання була знищена у зв’язку зі спливом строку зберігання документів, встановлено законодавством для документів податкового обліку, що підтверджується копією Акту №1 від 22.03.2007 року.

За таких обставин, наявні в матеріалах документи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення з закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” заборгованості за поставлений товар у розмірі 13467,60 грн., не є належними доказами в розумінні норм чинного законодавства та не підтверджують факт поставки товару, через що у суду відсутні достатні обґрунтовані правові підстави для задоволення позову приватного підприємства „Ремсервіс”.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги приватного підприємства „Ремсервіс” та вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято повному з’ясуванні обставин справи та відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14.02.2008 року у справі № 2-14/10244.1-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          О.А.Латинін

В.І. Гонтар