ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2008 р.                                                   Справа № 14-03/392

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Соколишиній І.А., за участю представників позивача Стадницької В.С., відповідача Білого М.М., за довіреностями, розглядає у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за позовною заявою

позивача

Уманського комунального підприємства «Комунальник»

до відповідача

державного підприємства «Рубін»

про

стягнення 49038,93 грн.

УСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 34753,47 грн. з підстав несплати відповідачем коштів у визначений договором строк за виконані позивачем послуги по вивезенню твердих побутових відходів та відшкодування у зв’язку з цим державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засідання представники позивача збільшили вимог (змінили предмет) і просили стягнути 66144,51 грн.. Ухвалою суду від 27.03.2008 заяву про збільшення вимог прийнято до розгляду в частині вимог на суму 49038,93 грн. (з них: 43028,67 грн. основного боргу за період з 01.03.2007 по 01.03.2008 та 6010,26 грн. інфляційних за той же період).

У судовому засіданні представник позивача прийняті до розгляду судом позовні вимоги підтримав і пояснив, що згідно з ТТН об’єм вивезених твердих побутових відходів більший від визначеного договором, що заявлена до стягнення сума основного боргу визначена відповідно до умов договору та рішень міської ради, що відповідач не розраховувався за вивезені тверді побутові відходи, а сплачував за придбані на вивезення твердих побутових відходів талони, що

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні позов не визнали повністю і на його заперечення вказали, що до рахунку за 31.05.2007 включена вартість робіт на 432,00 грн., не пов’язана з вивезенням ТВП, що ним було сплачено у червні 6622,53 грн. та у липні 900 грн., які не враховані, що акт звірки розрахунків не є доказом, оскільки не вказано стосовно якого договору його складено, що розрахунки пені та інфляційних є необгрунтованими, у окремих ТТН зазначені будинки, які не відносяться до сфери обслуговування за договором.

Заслухавши представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

Згідно з договором про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів від 06.11.2006 №134 та додатку 1 до нього, позивачем у період з 01.03.2007 по 01.01.2008 відповідачу надані послуги по вивезенню твердих побутових відходів на загальну суму 43028,67 грн.

Вказані обставини підтверджуються вищеназваним договором, товарно-транспортними накладними за спірний період, актами звірки взаємних розрахунків станом на 03.05.2007, на 25.10.2007, на 05.11.2007 та на 08.01.2008, розрахунком позивача суми основного боргу.

Суд відхиляє доводи позивача, оскільки оспорювана відповідачем сума 432,00 грн. зазначена у рахунку за 31.05.2007 як вартість придбаних талонів на вивезення ТПВ не включена до розрахунку основного боргу, доказів оплати послуг за червень і липень 2007 року відповідачем не надано, доказів наявності інших правовідносин з позивачем, у зв’язку з якими могли б бути складені акти звірки розрахунків не надані, та оскільки факт вивезення ТПВ і з інших адрес, які не зазначені у договорі, не спростовує факту виконання позивачем договору.

Аналізуючи умови договору суд приходить до висновку про те, що сторони досягли домовленості про оплату послуг відповідачем у чітко визначеній щомісячній сумі у розмірі 4137,60 грн. (п.3.2 договору), оплата вноситься відповідачем до 10 числа наступного місяця (п.3.1 договору). При цьому договір не передбачає додаткових умов щодо виконання цих пунктів (наприклад, підписання актів приймання передачі, виставлення та отримання рахунку на оплату, підписання ТТН, тощо). Зі змісту правовідносин сторін та умов договору вбачається, що вивезення ТПВ здійснюється позивачем самостійно по визначеним графіком дням та з визначених місць без будь-яких додаткових дій зі сторони відповідача щодо контролю вивезення чи оформлення такого факту. Вказані умови влаштовували і влаштовують сторони, оскільки жодна з них протягом такого тривалого часу не намагались врегульовувати такий недолік, яким його намагається довести до суду відповідач. У зв’язку з цим суд відхиляє доводи відповідача, що розмір плати має визначатись виходячи із обсягів вивезення ТПВ. Факт вивезення ТПВ підтверджується доданими ТТН, доказів, які б спростували дані обставини чи підтверджували неналежне виконання позивачем покладених на нього обов’язків відповідачем не доведено.

Відповідач свої зобов’язання за договором, належним чином не виконав і станом на час розгляду спору за отримані послуги розрахувався частково, заборгованість відповідача перед позивачем склала 43028,67 грн. Невиконання відповідачем взятого на себе зобов’язання у строки, встановлені п.3.1 договору, є правовою підставою для стягнення заявленої суми основного боргу у примусовому порядку.

Відповідно до п.4 Перехідних положень, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати сплати відповідачем заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції. Згідно з розрахунком, наданим позивачем інфляційні за весь період прострочення складають 6010,26 грн. Розрахунок позивача на заявлену суму за вказаний ним період є вірним і відповідачем не оспорюється.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обгрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати у розмірі 608,39 грн. (490,39 грн. витрат на оплату державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) підлягають стягненню з відповідача. Позивачем сплачено мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством (та враховуючи розмір збільшених вимог, які прийнято судом до розгляду ухвалою від 27.03.2008), у зв’язку з чим йому підлягає поверненню 171,11 (347+314,50–490,39) грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, на підставі ст.ст.193 ч.1 Господарського кодексу України, ст.625 Цивільного кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Рубін» (м. Умань, вул. Леніна, 57, ідентифікаційний код 07665754) на користь Уманського комунального підприємства «Комунальник» (м. Умань, вул. Ш-Алейхева, 30, ідентифікаційний код 03366285) 43028,67 грн. основного боргу, 6010,26 грн. інфляційних, 608,39 грн. судових витрат –разом 49647,32 грн.

Повернути Уманському комунального підприємства «Комунальник»171,11 грн. надлишку сплаченого державного мита та видати довідку на його повернення.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя Хабазня Ю.А.