ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2008 р.

Справа № 15/15-08-279

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Пироговського В.Т.,

суддів Картере В.І., Жекова В.І.,

секретар судового засідання Лисіна О.В.,

представники учасників процесу в засідання суду не з'явилися,

розглянула апеляційну скаргу

ДПІ у Приморському районі м. Одеси

на рішення господарського суду Одеської області

від 08.02.2008р.

у справі № 15/15-08-279

за позовом ДПІ у Приморському районі м. Одеси

до Першої Одеської державної нотаріальної контори; Одеської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приморська районна адміністрація Одеської міської ради

про визнання права власності на майно та зобов'язання виконати певні дії.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р., яка надіслана учасникам процесу 06.03.2008р., прийнята до провадження та призначена до розгляду на 25.03.2008р. апеляційна скарга ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008р. на підставі ст.24 ГПК України залучено до участі у справі іншого відповідача —Одеську міську раду.

Відповідно до ст.77 ГПК України в засіданні господарського суду апеляційної інстанції 25.03.2008р. розгляд справи відкладено на 22.04.2008р.

Учасники процесу повідомлені про час і місце засідання суду, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, при цьому ДПІ у Приморському районі м. Одеси та Одеська міська ради не скористались наданим ст.22 ГПК України правом на участь в засіданні апеляційного господарського суду, в зв'язку з чим перегляд оскарженого судового рішення в апеляційному порядку здійснено за відсутності їхніх представників.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання за позивачем права власності на 12/100 частин квартири № 4 в будинку № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі та зобов’язання відповідача видати позивачу свідоцтво на право власності в порядку спадкоємства на вказану квартиру.

Рішенням місцевого господарського суду від 08.02.2008р. зі справи № 15/15-08-279 (суддя Петров В.С.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення вмотивоване тим, що:

-          Перша Одеська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем по справі, оскільки будь-якого відношення до цього нерухомого майна не має та не наділена Законом України “Про нотаріат” правом видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкоємства з підстав, вказаних в позові;

-          за правилами ч.ч.1,3 ст.1277 ЦК України суд визнає спадщину відумерлою за заявою органу місцевого самоврядування, після чого майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а не до держави в особі органу ДПС;

-          посилання позивача на положення ст.336 ЦК України господарським судом першої інстанції до уваги не приймаються, оскільки вказані норми застосовуються до рухомої речі, від якої відмовився власник, у той час як у даному випадку спірне майно відноситься до нерухомих речей, а спірні правовідносини виникли не у зв'язку з відмовою власника від майна;

-          серед повноважень податкової інспекції, визначених Законом України “Про державну податкову службу в Україні” та іншими законами, відсутнє право на звернення до суду із позовною заявою про визнання права власності на безхазяйне майно за органом ДПС, що свідчить про порушення позивачем приписів ст.19 Конституції України, ч.2 ст.1 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ДПІ у Приморському районі м. Одеси звернулась до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Зокрема, скаржник вказує, що ним правомірно заявлено позов до Першої Одеської державної нотаріальної контори, т.я. за змістом ст.ст.34,67 Законом України “Про нотаріат” остання наділена правом видавати свідоцтво фінансовому органу у випадку, якщо право власності на спадкове майно переходить до держави. Орган ДПС не погоджується із висновком господарського суду Одеської області щодо необхідності застосовування для вирішення спірних питань приписів ЦК України з огляду на те, що п.5 його Прикінцевих та перехідних положень розповсюджує дію книги 6 ЦК України до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, у той час як померла особа спадкоємців взагалі не має. Окрім цього, ДПІ у Приморському районі м. Одеси наполягає на тому, що п.12 ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” включає до компетенції податкової інспекції “роботу, пов'язану із реалізацією безхазяйного майна”, під якою слід розуміти в т.ч. право подання позову до суду про визнання права власності на безхазяйне майно для того, щоб отримати правовстановлюючу документацію, без якої унеможливлюється відчуження нерухомого майна. При цьому жодні норми чинного законодавства не забороняють податковій інспекції набувати право власності на безхазяйне майно на підставі рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Перша Одеська державна нотаріальна контора, яка є юридичною особою відповідно до ч.3 ст.17 Закону України “Про нотаріат” від 02.09.1993р. № 3425-XII, наполягає на правомірності відмови господарським судом першої інстанції в задоволенні позову органу ДПС.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального і матеріального права, повноту та об’єктивність дослідження ним обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного:

Як вбачається з наявних в матеріалах справи технічних паспортів та виданої КП „Одеське МБТІ та РОН” довідки-характеристики, згідно договору купівлі-продажу від 04.06.1996р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філоновою Є.В., громадянка Мовчан А.І. є власником 12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі.

12.04.2001р. Мовчан А.І. померла, про що внесений запис до акту про смерть за від 16.04.2001р. № 3435, що підтверджується довідкою Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 29.07.2004р. № 1902/28.

22.12.2003р. ДПІ у Приморському районі м. Одеси складено акт № 18 опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним, яким нерухоме майно —12/100 частини квартири № 4 буд. № 1 по вул. Коблевській у м. Одесі поставлено на облік в податковій інспекції як безхазяйне.

Одеський апеляційний господарський суд відзначає правильність вказівки господарського суду першої інстанції на порушення контролюючим органом під час звернення до суду із позовом по даній справі норм Конституції України, а саме ст.19 Основного Закону держави.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.1 ГПК України державні органи, до яких зокрема належить позивач (ст.4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”) мають право на звернення до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; ч.3 ст.17 ЦК України дозволяє органу державної влади здійснювати захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Як зазначено в преамбулі Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990р. № 509-ХІІ (із змінами), цей Закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

Випадки, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду, перелічені в п.11 ст.10 та п.17 ст.11 вказаного Закону України.

Згідно із приписами зазначених норм податкові органи мають право звертатися до суду із позовами до підприємств, установ, організацій та громадян про:

-          визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках –коштів, одержаних без установлених законом підстав;

-          стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна;

-          скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності.

Відтак, Законом України “Про державну податкову службу в Україні” не передбачено право податкового органу на звернення до суду із позовом про визнання майна безхазяйним та звернення стягнення на таке майно на користь держави.

Не передбачено також право податкового органу на звернення до суду із зазначеними позовами й іншими актами законодавства України.

Натомість, в п.12 ст.10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачено, що органи державної податкової служби у відношенні безхазяйного майна проводять роботу, пов’язану з його виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, що ні в якому разі не можна ототожнювати із правом на звернення із позовом про визнання права власності на безхазяйне майно.

Судова колегія звертає увагу скаржника на помилковість вільного тлумачення ним вислову “робота, пов'язана з реалізацією безхазяйного майна”, який фактично означає лише право на відчуження майна в установленому законом порядку.

Твердження податкової інспекції щодо відсутності в чинному законодавстві заборони їй набувати право власності на безхазяйне майно на підставі рішення суду не ґрунтуються на правильному розумінні норм матеріального права, оскільки, виходячи зі змісту ст.ст.328,329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, у той час рішенням суду визнається право власності за особою, яка набула його на законних підставах, які в даному випадку відсутні, з огляду на таке.

В оскарженому рішенні господарського суду першої інстанції цілком обґрунтовано зроблено висновок про те, що під час визначення правового положення спірного нерухомого майна, слід керуватися нормами ЦК України, не зважаючи на встановлення факту смерті спадкодавця в 2001 році.

Така позиція обумовлена змістом п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року), неприйняттям відкритої спадщини ніким із спадкоємців, та тим, що від дня відкриття спадщини, тобто згідно ст.1220 ЦК України з дня смерті спадкодавця, а саме з 12.04.2001р., минуло більше року.

Частинами 1,2,3 ст.1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відтак, держава не має жодних прав по відношенню до майна, спадкоємці якого за заповітом і за законом відсутні, натомість суд за заявою органу місцевого самоврядування визнає назване майно відумерлим з переходом права власності на нього до територіальної громади за місцем відкриття спадщини, в зв'язку з чим судовою колегією залучено до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача —Одеську міську раду.

Приписи ст.335 ЦК України, якою врегульовано питання набуття права власності на безхазяйну річ, з урахуванням обставин справи не містять підстав для визнання права власності за ДПІ у Приморському районі м. Одеси на 12/100 частин квартири № 4 в будинку № 1 по вул. Коблевській в м. Одесі.

Господарським судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи скаржника про необхідність застосовування для вирішення спірних питань приписів ЦК УРСР, т.я. п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджує дію книги 6 ЦК України до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, а не до спадкового майна, спадкоємці якого відсутні, в зв'язку з тим, що законодавець зазначені випадки не розділяє, про що свідчать приписи вказаної вище ст.1227 ЦК України.

Інші мотиви, з яких подана апеляційна скарга, також не можуть спричинити зміну або скасування оскарженого рішення, прийнятого за результатами всебічного та об’єктивного дослідження обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.77,85,99,101-105 ГПК України, колегія суддів

Постановила:

Рішення господарського суду Одеської області від 08.02.2008р. зі справи № 15/15-08-279 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя

В.Т. Пироговський

Судді

В.І. Картере

В.І. Жеков

Повний текст постанови підписано 23.04.2008р.