ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 24/1319-07

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Ткаченко Н.Г.,

Катеринчук Л.Й.,

розглянувши

касаційну скаргу

Арцизької МДПІ Одеської області

на постанову

та ухвалу

від 02.10.2007 р. Одеського апеляційного господарського суду

від 20.08.2007 р. господарського суду Одеської області

у справі

№ 24/1319-07 господарського суду Одеської області

за заявою

Арцизької МДПІ Одеської області

до

Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Сєліогло" (далі –СВК "Сєліогло" ), с. Холмське Арцизького р-ну Одеської області

про

банкрутство

в судовому засіданні взяв участь представник:

Арцизької МДПІ Одеської області

Кримська І.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

Арцизька МДПІ Одеської області звернулася до господарського суду Одеської області з заявою про порушення справи про банкрутство СВК "Сєліогло" в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2007 р. (суддя Оборотова О.Ю.) заяву Арцизької МДПІ Одеської області повернено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 р. (судді: Лашин В.В. –головуючий, Єрмілов Г.А., Воронюк О.Л.) апеляційну скаргу Арцизької МДПІ Одеської області залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 20.08.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, Арцизька МДПІ Одеської області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 р. і ухвалу господарського суду Одеської області від 20.08.2007 р. та справу направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій ст. 52 Закону про банкрутство та ст. 63 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство суд повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, якщо у заяві не вказано, зокрема, відомості, перелічені в ст. 7 цього Закону, а також з інших підстав, передбачених ст. 63 ГПК України, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву (в даному випадку заяву про порушення справи про банкрутство) та подані до неї документи без розгляду, якщо у ній не вказано обставин, на яких ґрунтується її вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Арцизька МДПІ Одеської області звернулася до суду з заявою про визнання СВК "Сєліогло" банкрутом в порядку ст. 52 Закону про банкрутство.

Стаття 52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з ч. 1 вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Повертаючи заяву про порушення справи про банкрутство без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ініціюючим кредитором не надано необхідних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, зокрема, не наданий витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб (далі –Єдиний державний реєстр) про відсутність юридичної особи - боржника за його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі.

Положеннями ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, яка визначає статус відомостей Єдиного державного реєстру, передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При цьому, ч. 3 ст. 18 цього Закону встановлено, що у випадку, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відтак, належними та допустимими доказами відсутності юридичної особи за її місцезнаходженням є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що заявником, який є органом державної податкової служби, не надано доказів ненадання боржником протягом року податкових декларацій, оскільки з доданих до заяви документів податкової звітності вбачається, що боржником подаються, зокрема, податкові декларації з ПДВ за 2006-2007 р.р.

На підставі наведеного суд першої інстанції законно та обґрунтовано повернув заяву про порушення справи про банкрутство за спрощеною процедурою, передбаченою ст. 52 Закону про банкрутство.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що при порушенні провадження у справі про банкрутство за будь-якою процедурою (загальною чи спрощеною) органи державної податкової служби повинні надати суду й інші докази –докази вжиття заходів з погашення заборгованості боржника з податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, як того вимагає ч. 10 ст. 7 Закону про банкрутство.

Враховуючи вказане, доводи касаційної скарги Арцизької МДПІ Одеської області не спростовують висновків попередніх судових інстанцій, тому підстав для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень немає.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст. ст. 17, 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. ст. 7, 9, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 34, 63, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Арцизької МДПІ Одеської області залишити без задоволення.

2.          Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 р. та ухвалу господарського суду Одеської області від 20.08.2007 р. у справі № 24/1319-07 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко