ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 30/315

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

Фонду державного майна України (далі Фонд)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

13.12.07

у справі

№ 30/315

господарського суду

міста Києва

за позовом

місцевої благодійної організації "Протираковий фонд Святого Володимира" (далі Благодійна організація)

до

Київської міської ради (далі Міськрада),

Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради

(далі Управління),

третя особа:

Фонд,

про

поновлення договору оренди

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Олійніченко П.І. (за дор. б/н від 01.04.08);

Захаров А.М. (за дор. б/н від 01.04.08);

- відповідачів:

Міськради:

не з'явились;

Управління:

не з'явились;

- третьої особи:

Тетерятник О.В. (за дов. № 59 від 15.01.08).

Ухвалою від 07.03.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Фонду № 10-25-1167 від 28.01.08 була прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 10.04.08. Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до

ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 10.04.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання 10.04.08 представники Міськради та Управління не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Міськради та Управління повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 10.04.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представників Благодійної організації та Фонду.

Про вказані обставини представників Благодійної організації та Фонду повідомлено на початку судового засідання 10.04.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено. За згодою представників Благодійної організації та Фонду, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.04.08 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 22.10.07 господарського суду міста Києва (суддя Ващенко Т.М) позовні вимоги Благодійної організації задоволено повністю. Поновлено на 3 роки договір оренди земельної ділянки від 27.09.04 № 82-6-00232.

Постановою від 13.12.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Моторного О.А., суддів –Кошіля В.В. Алданової С.О.) апеляційну скаргу Фонду залишено без задоволення, а рішення від 22.10.07 господарського суду міста Києва –без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування", Закону України "Про оренду землі" з мотивів обґрунтованості позовних вимог Благодійної організації.

Фонд звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду, та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Благодійній організації відмовити.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів не було враховано усіх обставин справи та було порушено вимоги ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 654 Цивільного кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Благодійна організація щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Фонду залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт –без змін.

Управління та Рада не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Фонду до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Фонду та Благодійної організації, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено, судами першої та апеляційної інстанцій, 20.09.04 між Радою та Благодійною організацією було укладено договір оренди земельної ділянки № 82-6-00232 (далі Договір), який зареєстровано Управлінням, згідно умов якого Рада на підставі рішення № 339-3/1549 від 24.06.04 передає, а Благодійна організація приймає в оренду строком на три роки земельну ділянку, місце розташування якої –вул.Щорса, 39 у Печерському районі м.Києва, розміром 2 557,00 м2 для будівництва офісно-житлового будинку з підземним паркінгом.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що відповідно до п. п. 8.3, 11.7 Договору після закінчення строку, на який було укладено цей договір, Благодійна організація, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Також, матеріалами справи підтверджено, що Благодійна організація належним чином виконувала обов'язки орендаря за Договором, зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувало орендну плату та розпочало проектні роботи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов'язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Частини перша та друга ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Згідно до абзацу першого частини першої ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарського суду про те, що Благодійна організація має переважне право на поновлення Договору.

Судом першої та апеляційної інстанції та встановлено, що Благодійна організація листами № 431 від 04.06.07 та № 34ПФ від 10.07.07 зверталась до Ради з пропозицією поновити Договір, додавши до них два примірники підписаної Благодійною організацією угоди до зазначеного договору, на які Управління надало відповідь (лист № 05-49/24513 від 13.08.07) про те, що Радою рішення про розгляд питання щодо поновлення вказаного

Договору оренди не приймалось, у зв'язку з чим питання щодо підписання запропонованої Товариством угоди буде розглянуто після прийняття Радою відповідного рішення.

Відповідно до частини п'ятої ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок –не рідше ніж один раз на місяць.

Оскільки Рада не розглянула листи Благодійної організації № 431 від 04.06.07 та № 34ПФ від 10.07.07, остання, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом у даній справі.

Частина перша ст. 20 Закону України "Про оренду землі" визначає, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затверджене рішенням Київської міської ради від 19.12.02 № 182/342 передбачає, що Управління організовує, зокрема, оформлення та видачу договорів оренди земельних ділянок та здійснює їх реєстрацію.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що суд апеляційної інстанції при виготовленні постанови припустив технічні помилки (описки). Разом з тим, такий недолік може бути виправлений в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, та не може бути підставою для скасування оскарженого судового акту.

З урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Фондом в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Фонду державного майна України № 10-25-1167 від 28.01.08 залишити без задоволення.

Постанову від 13.12.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 30/315 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська