ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 5/119

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів :

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Романяк М.Я.,

відповідача

третьої особи

- Семенов Є.О.,

- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

ДП "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд"

на постанову

від 24.03.2008 Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№5/119

за позовом

ПП "Європа-Синтез-2006"

до

ДП "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд"

ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане БТІ")

про

визнання дійсним договору купівлі-продажу від 09.08.2006

та визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.11.2007 (суддя Змеул О.А.) в позові відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 (судді: Євстигнеєв О.С., Головко В.Г., Швець В.В.) рішення скасовано, позов задоволено –на підставі ч.2 ст.220, ст.ст.392,655 ЦК України та ч.3 ст.59 ГК України визнано дійсним укладений між ПП "Європа-Синтез-2006" та ДП "Домобудівельний комбінат" ТОВ "Титан" (правонаступником якого є ДП "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд") договір купівлі-продажу комплексу будівель і споруд від 09.08.2006 року та визнано за позивачем право власності на придбаний цілий комплекс будівель і споруд по вул.Мурманській,29В в м.Кіровограді.

Постанова мотивована обставинами доведеності фактів ухилення продавця та його правонаступника від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 09.08.2006 і часткового виконання цього договору його сторонами шляхом підписання акта приймання-передачі майна від 10.08.2006.

ДП "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд" в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати, первісне рішення залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.126 Господарського кодексу України, ст.ст.202,203,215,216, 220,228,655,657 Цивільного кодексу України та ст.ст.20,33,35 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2007 у справі №4/300, яке набрало законної сили, встановлений факт знаходження ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” у вирішальній залежності від ВАТ “Кіровоградбуд” (ст.126 ГК України), внаслідок чого ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”, як дочірнє підприємство, в силу існування арештів, накладених органами ДВС на майно ВАТ “Кіровоградбуд”, не мало право відчужувати будь-яке майно. Відповідач також звертає увагу суду на те, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.02.2007 у справі №3/402 між тими ж сторонами встановлено факт того, що з 01.09.2006 року на посаду генерального директора ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” було призначено Макарова В.С., внаслідок чого лист ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” від 17.09.2006, підписаний Левчук Л.М., не можна розцінювати як доказ ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, так як з 01.09.2006р. ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України лише через Макарова В.С. мало право здійснювати свої цивільні права та обов'язки. Окрім того, грошові кошти за нібито придбаний комплекс будівель позивач не сплатив і ніколи не сплатить, оскільки, на думку скаржника, ніколи не настане строк виконання такого зобов'язання з тих причин, що згідно умовам договору (п.4.2) покупець здійснює оплату на умовах відстрочення платежу терміном на один рік, починаючи з дня нотаріального посвідчення договору. Оскільки вже ніколи не відбудеться нотаріальне посвідчення договору, то ніколи не настане строк виконання позивачем зобов'язання по сплаті його суми.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судом апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Скасовуючи первісне рішення про відмову в позові та приймаючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що :

9 серпня 2006 року між дочірнім підприємством "Домобудівельний комбінат" товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (продавець) в особі генерального директора Левчук Л.М. та приватним підприємством "Європа-Синтез-2006" (покупець) в особі Коваленка О.В. був укладений договір купівлі - продажу, предметом якого є продаж комплексу будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 29В. Згідно п.1.1 договору продавець прийняв на себе зобов’язання передати належне йому майно у власність покупця, а покупець прийняв на себе зобов’язання прийняти майно і сплатити за нього грошові кошти на умовах договору.

10.08.2006 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі, відповідно до якого продавець передав покупцеві комплекс будівель та споруд, що належать йому на праві власності і знаходяться у м. Кіровограді по вул. Мурманській, 29В.

На момент укладення договору спірний об’єкт згідно свідоцтва про право власності від 5 липня 2000 року належав на праві колективної власності дочірньому підприємству "Домобудівельний комбінат" товариства з обмеженою відповідальністю "Титан", що також підтверджено листом ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" від 10.11.2006 №6151.

Продаж спірного об’єкта здійснювався за рішенням загальних зборів товариства. Так 08.08.2006р. відбулися збори учасників ТОВ "Титан", на яких слухалося питання про продаж об'єктів, що належать на праві власності ДП "Домобудівельний комбінат", і знаходяться у м. Кіровограді по вул. Мурманській за №№29Ж, 29Є, 29В, за результатами яких прийнято рішення, оформлене протоколом №2, з метою поліпшення фінансового стану та отримання обігових коштів ДП "Домобудівельний комбінат" наділити директора останнього - Левчук Л.М. (призначеної Генеральним директором ДП "Домобудівельний комбінат наказом ТОВ "Титан" №2 від 04.05.2005, із якою 04.05.2005р. генеральний директор ТОВ "Титан" уклав контракт як з керівником дочірнього підприємства) повноваженням на право укладати будь-які угоди, не заборонені чинним законодавством України, з правом продажу, відчуження майна підприємства як рухомого так і нерухомого, дозволити оформити договори купівлі-продажу об'єктів загальною вартістю 200000 грн., що належать дочірньому підприємству на праві власності, розташовані за названими адресами.

Умовами договору купівлі-продажу від 09.08.2006 року було встановлено, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню протягом одного місяця з дня приймання-передачі предмету купівлі-продажу, при цьому витрати по нотаріальному посвідченню договору несе продавець (п.1.2), що кореспондується із положеннями ст.657 ЦК України.

Станом на день прийняття судового рішення нотаріальне посвідчення договору не проведено.

04.09.2006 року ПП "Європа-Синтез-2006" звернулося до ДП "Домобудівельний комбінат" із заявою, що містить вимогу про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. На заяві міститься розписка про отримання її Левчук Л.М. і дата –14.09.2006 року. 17.09.2006 за підписом Левчук Л.М., як директора ДП "Домобудівельний комбінат", заявник повідомлений про скрутний фінансовий стан підприємства, у зв'язку з чим відсутня можливість виконати умови договору купівлі-продажу щодо його нотаріального посвідчення, та про можливість проведення нотаріального посвідчення договору після остаточного розрахунку за договором.

04.11.2006 року ПП "Європа-Синтез-2006" в особі директора Коваленка О.В. та ДП "Домобудівельний комбінат" в особі генерального директора Левчук Л.М. уклали третейську угоду про передачу спору щодо визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нього на вирішення постійно діючого третейського суду при Асоціації "Феміда".

У позовній заяві, поданої до зазначеного третейського суду, ПП "Європа-Синтез" просило визнати договори купівлі-продажу від 09.08.06 року, укладені між ним та ДП "Домобудівельний комбінат", дійсними, визнати за ПП "Європа-Синтез-2006" право власності на будівлі за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 29, які складаються з № 29 В - 71/100 частин, № 29 Ж - ціле, № 29 Е - ціле. Рішенням від 14.11.2006 року по справі № 14/11/5 2006 постійно діючий третейський суд при Асоціації "Феміда" (суддя Головач Д.Л.) позов ПП "Європа-Синтез-2006” задовольнив.

Господарським судом Кіровоградської області 27 лютого 2007 року у справі №3/402 за позовом дочірнього підприємства "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд" до приватного підприємства "Європа-Синтез-2006" про визнання недійсною третейської угоди прийнято рішення, яким вирішено визнати недійсною третейську угоду про передачу спору на вирішення третейським судом, підписану приватним підприємством "Європа-Синтез-2006", дочірнім підприємством "Домобудівельний комбінат" від 04.11.06 (предметом третейської угоди є домовленість між сторонами про передачу на вирішення третейського суду конкретного спору про визнання договору купівлі-продажу №№ 1/ж, 2/є, 3/в від 09.08.06 дійсними та визнання права власності на майно) з моменту її підписання. Рішення набрало законної сили після залишення його без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 року. Підставою для визнання третейської угоди недійсною були ті обставини, що вона підписана директором Левчук Л.М., яка на момент підписання третейської угоди не мала повноважень на її підписання, оскільки була звільнена з посади генерального директора.

Також господарським судом Кіровоградської області у справі № 3/403 за позовом дочірнього підприємства "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд" до приватного підприємства "Європа-Синтез-2006" про скасування рішення третейського суду 27 червня 2007 року прийнято рішення, яким скасовано рішення третейського суду при асоціації "Феміда" від 04.11.07 у справі 14/11/5 2006 за позовом приватного підприємства "Європа-Синтез-2006" до ДП "Домобудівельний комбінат" ТОВ "Титан" про визнання договорів купівлі-продажу №№ 1/ж, 2/є, 3/в від 9 серпня 2006 року дійсними та визнання права власності на нерухоме майно. Зазначене рішення не було оскаржене і набрало законної сили. Підставою скасування рішення третейського суду були норми п.3 частини третьої ст.51 Закону України „Про третейські суди”, відповідно до якої рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване у випадку визнання недійсною компетентним судом третейської угоди.

Місцевим господарським судом при розгляді справи було правомірно встановлено, що загальними зборами учасників ТОВ "Титан" 14.11.2006 року прийнято рішення про припинення юридичних осіб - ДП "Домобудівельний комбінат" і ТОВ "Титан" шляхом їх приєднання до ДП "Кіровоградбуд-Універсал" з метою формування ліквідаційної маси підприємства-банкрута, реалізації його майна та задоволення вимог кредиторів. За передавальним актом від 20.01.2007 року, складеним з урахуванням правил ч.2 ст.107 Цивільного кодексу України та ч.3 ст.59 Господарського кодексу України, до ДП "Кіровоградбуд-Універсал" перейшли усі майнові права та обов'язки ДП "Домобудівельний комбінат". Державна реєстрація припинення юридичної особи - ДП "Домобудівельний комбінат" проведена 1 лютого 2007 року, про що державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис №7001315. Дочірнє підприємство "Домобудівельний комбінат" ТОВ "Титан" вилучено із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 67 від 09.06.2004, державному реєстратору надана реєстраційна картка форми №8, у якій ДП "Кіровоградбуд-Універсал" зазначено правонаступником ДП "Домобудівельний комбінат". У відповідності до ч.3 ст.59 Господарського кодексу України у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що ДП "Домобудівельний комбінат" реорганізовано шляхом приєднання до ДП "Кіровоградбуд-Універсал", до якого перейшли усі майнові права та обов'язки першого і ДП "Кіровоградбуд-Універсал" є правонаступником ДП "Домобудівельний комбінат" внаслідок реорганізації підприємства шляхом приєднання, є обґрунтованим.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, для визнання судом укладеного між сторонами договору, який нотаріально не посвідчений, дійсним, необхідна наявність одночасно трьох умов:

1.Укладений договір повинен містити всі суттєві умови, необхідні для договорів даного виду.

2. За договором повинно відбутися повне або часткове виконання.

3.Одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення укладеного договору.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений між сторонами договір містить всі суттєві умови: предмет договору, ціна продажу, умови оплати, перехід права власності, відповідальність сторін, тощо.

Сторонами був підписаний акт приймання-передачі, тобто договір був виконаний частково.

При розгляді інших справ, у яких брали участь ті самі сторони, встановлений факт звернення покупця до продавця з вимогою про нотаріальне посвідчення договору і відмову продавця від такого нотаріального посвідчення у зв’язку з відсутністю грошових коштів. Факт відмови продавця від виконання умов договору в частині його нотаріального посвідчення підтверджується також зверненням дочірнього підприємства „Кіровоградбуд-Універсал” відкритого акціонерного товариства „Кіровоградбуд”, як правонаступника продавця за договором, до господарського суду Кіровоградської області з позовними заявами про визнання недійсною третейської угоди і визнання недійсним рішення третейського суду. Отже відповідач у справі знав про наявність у нього обов’язку, передбаченого п.1.2 договору щодо нотаріального посвідчення цього договору і про вимогу покупця про здійснення такого нотаріального посвідчення, але своїми діями ухилявся від такого посвідчення.

За таких обставин вимоги позивача щодо визнання договору дійсним визнано апеляційним судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки сторонами у договорі було визначено, що перехід права власності відбувається в момент передачі майна, що оформлюється актом прийому-передачі, такий акт підписаний повноважними особами і право власності не визнається правонаступником продавця, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності також є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки в силу ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд послався на ст.126 Господарського кодексу України, встановивши при цьому, що між ВАТ „Кіровоградбуд”, ДП „Кіровоградбуд-Універсал”, ТОВ „Титан” була встановлена вирішальна залежність. З такими доводами суду не можна погодитися, оскільки в силу ч.4 ст.126 ГК України про наявність простої та вирішальної залежності має бути зазначено у відомостях державної реєстрації залежного (дочірнього) підприємства та опубліковано відповідно до закону. Отже, суду не надано право встановлювати наявність простої або вирішальної залежності, оскільки встановлення такої залежності покладено на інші органи, а суд повинен діяти тільки в межах наданих йому повноважень.

Помилковим визнано також посилання суду першої інстанції на те, що позивач не сплатив грошові кошти за договором, тому з його боку не відбулося ні повного, ні часткового виконання умов договору, що є підставою для відмови у позові, оскільки ст.220 ЦК України не передбачає, що повне або часткове виконання договору повинно здійснюватися кожною стороною за договором. Зазначеною нормою також не встановлено, яке саме виконання повинно мати місце. У даному випадку сторонами був підписаний акт прийому-передачі, що свідчить про часткове виконання договору.

Не може бути підставою відмови у позові і посилання місцевого господарського суду на наявність заборони відчуження майна, яке належить ВАТ „Кіровоградбуд” та його дочірнім підприємствам і арешт цього майна, який накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Кіровограда, оскільки продавцем майна виступало дочірнє підприємство товариства з обмеженою відповідальністю „Титан”, а не дочірнє підприємство відритого акціонерного товариства „Кіровоградбуд”. Крім того, відсутність заборони на відчуження спірного майна підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №154093209 від 16.11.2007 року і витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна №15493429 від 16.11.2007 року.

Колегія погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 220 ЦК України для її застосування судам слід встановити наявність домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, яка підтверджується письмовими доказами, а також повне або часткове виконання договору обома або однією із сторін та факт ухилення від його нотаріального посвідчення іншою стороною. Лише за наявності таких обставин суд може визнати такий договір дійсним і у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За таких обставин колегія не приймає до уваги безпредметні припущення відповідача про те, що грошові кошти за спірний комплекс будівель позивач ніколи не сплатить з тих причин, що згідно умовам договору (п.4.2) покупець здійснює оплату на умовах відстрочення платежу терміном на один рік, починаючи з дня нотаріального посвідчення договору, а нотаріальне посвідчення договору, на думку скаржника, вже ніколи не відбудеться, оскільки виходячи зі змісту ч.2 ст.220 ЦК України рішення суду про визнання договору дійсним, яке набрало законної сили, прирівнюється до нотаріального посвідчення договору, а, відтак, перебіг річного терміну відстрочення платежу, передбаченого п.4.2 договору купівлі-продажу від 09.08.2006, починається з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання вказаного договору дійсним.

Окрім того, зважаючи на те, що згідно з ч.2 ст.220 та ч.3 ст.640 ЦК України у разі визнання судом договору дійсним наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, а договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації, відповідач не позбавлений права оспорити у встановленому порядку умову п.4.2 договору купівлі-продажу від 09.08.2006 щодо відстрочення платежу після набрання законної сили рішенням суду про визнання цього договору дійсним та його державної реєстрації. Тобто питання, пов'язані з незгодою відповідача, як правонаступника продавця, зі змістом вказаного пункту договору, виходять за межі предмета даного спору та можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Згідно п.1.2 договору купівлі-продажу від 09.08.2006 даний договір підлягає нотаріальному посвідченню протягом одного місяця з дня приймання-передачі предмету купівлі-продажу, причому сторони передбачили, що витрати по нотаріальному посвідченню договору несе продавець.

Приймання-передачу об'єкта купівлі-продажу сторони договору оформили актом від 10.08.2006, який підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень.

Як встановлено судами, позивач своїм листом від 04.09.2006 року, тобто за 6 днів до закінчення встановленого договором місячного терміну, звернувся до продавця (ДП "Домобудівельний комбінат") з вимогою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу від 09.08.2006 року, але останній надав відповідь листом від 17.09.2006, в якому повідомив про можливість проведення нотаріального посвідчення договору після остаточного розрахунку за договором.

У зв'язку з цим касаційна інстанція вважає такими, що не мають значення для справи, твердження скаржника про те, що лист ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” від 17.09.2006, підписаний Левчук Л.М., не можна розцінювати як доказ ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору, так як відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” з 01.09.2006р. лише через Макарова В.С. (новопризначеного генерального директора ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”), мало право здійснювати свої цивільні права та обов'язки, оскільки з матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та відповідачем не доведено вжиття продавцем (ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”) аж до його припинення, як юридичної особи, будь-яких заходів, спрямованих на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу від 09.08.2006 у місячний термін, чітко визначений п.1.2 договору, що свідчить про невиконання саме продавцем покладеного на нього обов'язку щодо нотаріального посвідчення договору за власні кошти. Окрім того, наявне залишення без відповіді звернення позивача (покупця) про нотаріальне посвідчення договору (лист від 04.09.2006) як продавцем так і його правонаступником (відповідачем) безперечно є достатнім доказом триваючого ухилення продавця від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 09.08.2006 навіть за умов підписання листа від 17.09.2006 неуповноваженою особою від імені ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”.

Колегія визнає правомірним відхилення апеляційним судом посилань скаржника на відсутність часткового виконання договору купівлі-продажу обома сторонами з тих мотивів, що ст.220 ЦК України не передбачає, що повне або часткове виконання договору повинно здійснюватися кожною стороною за договором. Зазначеною нормою також не встановлено, яке саме виконання повинно мати місце. У даному випадку сторонами був підписаний акт прийому-передачі від 10.08.2006, що свідчить про часткове виконання умов договору як продавцем так і покупцем, оскільки при небажанні покупця прийняти товар його передачу не можна вважати такою, що відбулася.

Отже, судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки умов договору купівлі-продажу від 09.08.2006, акта приймання-передачі від 10.08.2006, наявних у справі доказів листування сторін та інших доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а відповідачем не спростовано факт неправомірного ухилення продавця та його правонаступника від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 09.08.2006, погодженого з усіх істотних умов та частково виконаного його сторонами, що, в свою чергу, обумовлює наявність підстав для визнання вказаного договору дійсним згідно з ч.2 ст.220 ЦК України.

Водночас апеляційним судом цілком обгрунтовано не прийнято до уваги твердження відповідача про знаходження ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” у вирішальній залежності від ВАТ “Кіровоградбуд” (ст.126 ГК України), внаслідок чого ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”, як дочірнє підприємство, в силу існування арештів, накладених органами ДВС на майно ВАТ “Кіровоградбуд”, не мало право відчужувати спірне майно, оскільки, як правильно зазначив суд, продавцем майна виступало дочірнє підприємство товариства з обмеженою відповідальністю „Титан”, а не дочірнє підприємство відритого акціонерного товариства „Кіровоградбуд”. Крім того, відсутність заборони на відчуження спірного майна підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №154093209 від 16.11.2007 року і витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна №15493429 від 16.11.2007 року.

При цьому колегія враховує встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини про те, що укладенню договору купівлі-продажу від 09.08.2006 передувало прийняття загальними зборами учасників ТОВ "Титан" (продавець був дочірнім підприємством ТОВ "Титан") рішення від 08.08.2006, оформленого протоколом №2, яким було дозволено продаж об'єктів, що належать на праві власності ДП "Домобудівельний комбінат", і знаходяться у м. Кіровограді по вул.Мурманській за №№29Ж, 29Є, 29Б, та з метою поліпшення фінансового стану та отримання обігових коштів ДП "Домобудівельний комбінат" наділено директора останнього - Левчук Л.М. (призначеної Генеральним директором ДП "Домобудівельний комбінат наказом ТОВ "Титан" №2 від 04.05.2005, із якою 04.05.2005р. генеральний директор ТОВ "Титан" уклав контракт як з керівником дочірнього підприємства) повноваженням на право укладати будь-які угоди, не заборонені чинним законодавством України, з правом продажу, відчуження майна підприємства як рухомого так і нерухомого, дозволено оформити договори купівлі-продажу об'єктів загальною вартістю 200000 грн., що належать дочірньому підприємству на праві власності, розташовані за названими адресами.

Доказів оспорювання чи визнання недійсним вказаного рішення загальних зборів учасників ТОВ "Титан" матеріали справи не містять та сторонами не надано, а тому обставина вирішальної залежності ДП “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан” від ВАТ “Кіровоградбуд”, якщо вона дійсно мало місце, ніяким чином не впливає та не спростовує правомірність розпорядження ТОВ “Титан” спірним майном, яке на момент відчуження було закріплено за дочірнім підприємством “Домобудівельний комбінат” ТОВ “Титан”.

Касаційна інстанція також відхиляє посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 11.04.2007 у справі №9/171пд в обгрунтування своїх заперечень, оскільки вказана постанова мотивована передусім обставинами недоведеності ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору в той час як в даній справі правова ситуація є зовсім протилежною, а саме апеляційним судом з достовірністю встановлено факт ухилення продавця та його правонаступника (відповідача) від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 09.08.2006.

Водночас не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо порушення апеляційним судом вимог ч.1 ст.20 ГПК України шляхом прийняття оскаржуваної постанови колегією суддів, у складі якої був суддя Головко В.Г., за участю якого раніше приймалася постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2007, пізніше скасована постановою Вищого господарського суду України від 15.08.2007, з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.20 ГПК України суддя, який брав участь в розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, прийнятої за його участю.

Проте, новий розгляд справи є наслідком реалізації Вищим господарським судом України та Верховним Судом України повноважень, передбачених п.3 ст.1119 та п.2 ст.11118 Господарського процесуального кодексу України, а постановою Вищого господарського суду України від 15.08.2007 у даній справі було скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2007 (прийняту за участю судді Головка В.Г. в складі колегії суддів) та залишено без змін ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2007 про забезпечення позову. Отже, при прийнятті постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.06.2007 справа не розглядалася по суті пред'явлених позовних вимог, а оскаржувана постанова від 24.03.2008 не приймалася за результатами нового розгляду справи, в зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не порушено імперативних вимог ч.1 ст.20 ГПК України.

Зважаючи на вищенаведене, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.03.2008 у справі №5/119 залишити без змін, а касаційну скаргу ДП "Кіровоградбуд-Універсал" ВАТ "Кіровоградбуд" –без задоволення.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун