ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2008 р.

Справа № 5-31/140-07-2541

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тофана В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

Від позивача (стягувача): не з’явився, належним чином повідомлений

Від відповідача (боржника): Райтенко Т.Г., директор

Від ДВС: Терпіловський О.М., по дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства „Ексімтранссервіс-Південь”

на ухвалу господарського суду Одеської області від 29.02.2008 року

про відмову у задоволенні скарги Приватного підприємства „Ексімтранссервіс-Південь” на неправомірні дії Першого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі при виконанні наказу господарського суду Одеської області від 22.10.2007р.

по справі №5-31/140-07-2541

за позовом Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт”, м. Іллічівськ, пл. Труда, 6, Одеської області

до Приватного підприємства „Ексімтранссервіс-Південь”, м. Одеса, вул. Генерала Цветаєва, 3/5

про стягнення 131428,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.10.2007р. у справі №5-31/140-07-2541 з відповідача на користь позивача стягнуто —127716,50 грн. основного боргу, 702,44 грн. індексу інфляції, 451,50 грн. 3% річних, 2557,64 грн., 1314,28 грн. держмита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу та 22.10.2007 року видано відповідний наказ.

Приватне підприємство „Ексімтранссервіс-Південь” (далі —Боржник) звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси від 22.11.2007 року №В-15/672 про накладення арешту на грошові кошти, посилаючись на неправомірні дії виконавчої служби (далі —Виконавча служба).

В подальшому, а саме 19.12.2007 року у процесі розгляду цієї скарги Боржник надав до суду заяву про уточнення вимог, в якій крім визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 22.11.2007 року про накладення арешту на його кошти просить визнати незаконною та скасувати також постанову від 20.11.2007р. про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування своїх доводів Боржник посилається на те, що державний виконавець згідно ст. 30 Закону України “Про виконавче провадження”, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчуватися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження та чи здійснені ним дії, спрямовані на виконання рішення. Відповідач також зазначає про те, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження ним не було отримано взагалі, а про накладення арешту на грошові кошти боржнику стало відомо від банківської установи.

Виконавча служба у своїх запереченнях на подану скаргу Боржником і уточненнях до неї зазначає, що при надходженні 13.11.2007р. від позивача —Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт” (далі —Стягувач) заяви про відкриття виконавчого провадження згідно наказу господарського суду по цій справі цього ж дня (13.11.2007р.) державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 19.11.2007р. направлено постанову на адресу Стягувача і Боржника для її добровільного виконання останнім в строк до 20.11.2007р.

В зв'язку з невиконанням цієї постанови Боржником у добровільному порядку у встановлений строк 20.11.2007р. було винесено постанову про стягнення з Боржника виконавчого збору у відповідності зі ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження”, 22.11.2007р. винесено постанову про накладення арешту на кошти Боржника і арештовано його розрахунковий рахунок, який вказаний у виконавчому документі. Копію постанов про стягнення виконавчого збору і про накладення арешту були направлені на адресу Боржника і Стягувача супровідними листами відповідно 20 і 22 листопада 2007р. простою кореспонденцією як передбачено ст. 27 названого вище закону.

Як дальше зазначає Виконавча служба у запереченнях на скаргу Боржника, 07.12.2007р. державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження по справі і зняття арешту з коштів Боржника у зв'язку з ухвалою господарського суду від 07.12.2007р. по цій справі про розстрочку виконання рішення суду по виконавчому документу, яку надав директор Боржника з заявою від 07.12.2007р. про зняття арешту з коштів і зупинення виконавчого провадження.

Ухвалою місцевого господарського суду від 29.02.2008р. в задоволенні скарги з уточненими вимогами на дії Виконавчої служби при виконанні провадження по цій справі по виконавчому документу відмовлено повністю з огляду на відсутність правових підстав, оскільки державним виконавцем виконані вимоги Закону України “Про виконавче провадження”.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, Боржник (відповідач) подав апеляційну скаргу, в якій просить відновити йому пропущений з об'єктивних причин строк на подання апеляційної скарги (цей строк апелянту відновлений), оскаржену ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця ВДВС Приморського райуправління юстиції м. Одеси від 22.11.2007р. про накладення арешту на кошти ПП „Ексімтранссервіс-Південь” та про стягнення виконавчого збору від 20.11.2007р., посилаючись при цьому на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу Боржника ДВС вважає її необгрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, заслухавши представника відповідача та ДВС, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржена ухвала суду підлягає зміні, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і, зокрема, із другого її тому, Боржником (відповідачем - Приватним підприємством „Ексімтранссервіс-Південь”), з якого рішенням господарського суду від 08.10.2007р. по цій справі на користь позивача - ДП „Іллічівський морський торговельний порт” (далі —Стягувач) були стягнуті кошти в сумі 132860,36 грн. та виданий відповідний наказ на примусове виконання зазначеного рішення суду, спочатку було подано скаргу на постанову державного виконавця Виконавчої служби від 22 листопада 2007р. №В-15/672 про арешт коштів Боржника в розмірі 146500 грн.

Вказана постанова державного виконавця була надіслана Боржнику - ПП „Ексімтранссервіс-Південь” супровідним листом від 22.11.2007р., тобто в день її прийняття. Крім того, копію вказаної постанови 29.11.2007р. (ще до закінчення 10-денного строку на її оскарження) отримав директор ПП „Ексімтранссервіс-Південь” Райтенко Т.Г. (а.с. 86, т.ІІ).

Тому посилання Боржника у скарзі і заяві про уточнення вимог на те, що йому стало відомо про накладення арешту на кошти від банківської установи спростовується матеріалами справи.

Скарга на зазначену постанову подана Боржником до суду в установлений ст. 121-2 ГПК України строк.

В подальшому у процесі розгляду зазначеної скарги на постанову від 22.11.2007р. про накладення арешту на кошти Боржник в судовому засіданні 19.12.2007р. згідно протоколу судового засідання подав до суду заяву про уточнення вимог, в якій висунув додаткову вимогу про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 20.11.2007р. про стягнення виконавчого збору. Скаргу на цю постанову державного виконавця подана Боржником з пропуском 10-денного строку, встановленого ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження” та ст. 121-2 ГПК України.

В цій заяві про уточнення вимог не вказана причина пропуску строку на оскарження вказаної постанови державного виконавця і відсутнє клопотання про його відновлення на подання такої скарги згідно ст. 53 ГПК України.

Як вбачається із заяви про уточнення вимог, в якій Боржником ставиться питання про визнання незаконної та скасування постанови державного виконавця від 20.11.2007р. про стягнення виконавчого збору, вона була надрукована 30.11.2007р., тобто в установлений названим Законом і Кодексом 10-денний строк, а подана до суду тільки 19.12.2007р. з пропуском вказаного строку (а.с. 48, т.ІІ).

При зазначених вище обставинах скарга Боржника в заяві про уточнення вимог на постанову державного виконавця від 20.11.2007р. про стягнення виконавчого збору задоволенню не підлягала.

Що стосується поданої скарги Боржника на постанову державного виконавця від 22.11.2007р. №В-15/672 про накладення арешту на кошти, то по цій скарзі на дії Державного виконавчої служби провадження у справі слід припинити, оскільки був відсутній предмет спору на час розгляду судами першої і апеляційної інстанцій скарги Боржника на вказану постанову державного виконавця.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.12.2007р. по цій справі за заявою Боржника останньому надана розстрочка на виконання рішення суду від 08.10.2007р. строком до травня 2008р. (а.с. 47, т.ІІ).

На підставі зазначеної ухвали суду постановою №В-15/672 головного державного виконавця першого відділу Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 07 грудня 2007р., знято арешт з коштів Боржника у розмірі 146500 грн., який був накладений, як зазначено в цій постанові, постановою головного державного виконавця №В-15/672 від 22.11.2007р. про арешт коштів Боржника.

Представником Апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції заявлено про відсутність предмету спору по його скарзі на постанову ДВС № В-15/672 від 22.11.2007 р. про арешт коштів Боржника, оскільки є постанова ДВС про скасування зазначеної постанови ДВС.

Згідно п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 “Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження” скарги, заяви, подання на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченими нормами Господарського процесуального кодексу (ГПК) України.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 64, розділів ХІ, ХІІ, ХІІ' ГПК тощо.

В даному випадку щодо скарги Боржника на постанову головного державного виконавця від 22.11.2007р. №В-15/672 про накладення арешту на кошти Боржника в сумі 146500 грн. і з яких постановою головного державного виконавця від 07.12.2007р. №В-15/672 знятий арешт, слід застосувати згідно названій постанові Пленуму Верховного Суду України пункт 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, згідно якій господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Щодо скарги Боржника на постанову головного державного виконавця від 20.11.2007р. про стягнення виконавчого збору, яка викладена в заяві про уточнення вимог, то до цієї скарги слід застосовувати положення ст. 22 ГПК України і п.3 роз'яснення Вищого господарського суду України в Інформаційному листі від 02.06.2006р. №01-8/1228 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році”, згідно якому під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 №02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

З вказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та Вищого господарського суду України випливає, що відповідно до ст. 22 ГПК України пред'явлення додаткових вимог, які не були пред'явлені при подачі скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби (як і позову), є неправомірним, оскільки не відповідає вимогам вказаної статті ГПК України, а тому також задоволенню не підлягають.

З викладених вище обставин оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає зміні.

Враховуючи викладене і керуючись ст. ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Ексімтранссервіс-Південь” на ухвалу господарського суду Одеської області від 29.02.2008 року у справі №5-31/140-07-2541 залишити без задоволення.

Зазначену ухвалу суду змінити.

В частині відмови в задоволенні скарги Боржника на постанову №В-15/672 головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 22 листопада 2007р. у справі №5-31/140-07-2541 про арешт коштів Боржника зазначену ухвалу суду скасувати і по цій скарзі провадження у справі припинити.

В частині відмови в задоволенні скарги Боржника на постанову №В-15/672 головного державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 20 листопада 2007р. про стягнення виконавчого збору зазначену ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                            В.М. Тофан

Судді:                                О.О. Журавльов

М.В. Михайлов