КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 29/43-25/118

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Головко П.В. (з дов.),

від відповідача: Кебкал С.М. (за дов.),

від третьої особи: ДжевагаВ.В. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві тапрофесійних захворювань України

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.04.2008

у справі № 29/43-25/118

за позовом                               Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві тапрофесійних захворювань України

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Інститут радіовимірювальної апаратури"

третя особа           Державний комітет України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду

про                                                  стягнення 14 318,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

На новому розгляді справи № 29/43-25/118 рішенням Господарського судум. Києва від 17.04.2008 в позові Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України до Відкритого акціонерного товариства „Інститут радіовимірювальної апаратури” про стягнення 14 318, 71 грн. (в тому числі 10 224, 00 грн. основного боргу, 3 251, 23 грн. інфляційних, 843, 48 грн. 3% річних) відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення є незаконним, оскільки були неповно з’ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Скаржник не погоджується з тим, що судом застосовано строк позовної давності стосовно першого етапу робіт, зазначаючи, що строк позовної давності закінчився 31.12.2005, адже самі по собі окремі етапи робіт не представляють цінності, і не можна розглядати їх, як виконання робіт та умов укладеного між сторонами договору, оскільки відповідно до пункту 1.2 Договору відповідач зобов’язався виконати таку роботу: „Розроблення приладів для здійснення контролю параметрів електромагнітних випромінювань. Розроблення вимірювача рівнів електромагнітних випромінювань у діапазоні радіочастот”. Як стверджує позивач, результат визначений договором, відповідачем не досягнуто.

Позивач зазначає, що звернувся до суду стосовно невиконання робіт в цілому, а не окремого етапу договору. Позивач не отримав від відповідача проект акту про припинення ДКР відповідно до пункту 4.7 Договору і до закінчення строку дії договору (до 31.12.2004) мав надію, що відповідач виконає умови договору, досягне результату, який передбачений договором та не допустить порушення статей 526, 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачем та третьою особою не було надано.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2008 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 24.06.2008.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегією суддів встановлено наступне:

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Інститут радіовимірювальної апаратури” про стягнення з відповідача 14 318,71 грн., з яких: 10 224, 00 грн. основного боргу, 3 251, 23 грн. інфляційних, 843, 48 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Державним департаментом з нагляду за охороною праці(координатор виконання робіт), правонаступником якого є Державний комітет України промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (замовник) та Відкритим акціонерним товариством „Інститут радіовимірювальної апаратури” (виконавець) був укладений договір про створення науково – технічної продукції № 25Д від 19.11.2002.

За даним Договором відповідач зобов’язувався виконати таку роботу: НДДКР „Розроблення приладів для здійснення контролю параметрів електромагнітних випромінювань. Розроблення вимірювача рівнів електромагнітних випромінювань у діапазоні радіочастот”, Шифр „Південь”. Робота за договором спочатку була поділена на 2 етапи. Термін закінчення виконання робіт за договором – 31.12.03.

Згідно з пунктом 1.4 Договору робота виконується у відповідності до узгодженого Сторонами технічного завдання (додаток 2 до Договору) та календарного плану виконання робіт (додаток 3 до Договору), що є невід’ємною частиною цього Договору.

Протоколом погодження договірної ціни на науково – технічну продукцію від 19.11.2002 (додаток 1 до Договору), сторони погодили вартість робіт – 165 000,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість, в тому числі договірна вартість поточного 2002 року складає 53 640, 00 грн.

Згідно з пунктом 3.2 Договору вартість окремих етапів роботи зазначена в календарному плані виконання робіт, а саме, вартість першого етапу робіт (07.2002-12.2002) становить 53 640, 00 грн. і відповідає вартості поточного 2002 року, а вартість другого етапу (01.2003-12.2003) становить 111 360, 00 грн.

19.11.2002 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про створення науково – технічної продукції № 25Д від 19.11.2002, згідно з якою сторони дійшли згоди з приводу: перенесення терміну виконання робіт до 31.03.2004; зменшення суми коштів, які підлягають оплаті у 2002 році до 20 448,00 грн.; суми попередньої оплати договірної вартості робіт за поточний 2002 рік в розмірі 10 224,00 грн. (50% договірної вартості робіт поточного року). Сторонами було підписано протокол погодження договірної ціни на науково – технічну продукцію до договору № 25Д від 19.11.2002 (Додаток № 1 до Додаткової угоди №1) та Календарний план виконання робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди № 1).

Календарним планом виконання робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди № 1 до Договору) сторони визначили 4 етапи робіт та погодили, що першим етапом виконання робіт є аналіз науково – технічних та нормативних документів, маркетингові дослідження; розроблення, узгодження та затвердження ТЗ на ДКР; розроблення комплекту ескізно – технічної документації вимірювального блоку. Строк виконання робіт першого етапу встановлено з листопада по грудень 2002 року; обсяг фінансування першого етапу і поточного 2002 року складає 20 448,00 грн.

Відповідно до пункту 3.4 Договору та умов Додаткової угоди № 1 до Договору попередню оплату в розмірі 50% договірної вартості робіт 2002 року в сумі 10 224,00 грн. Замовник перераховує Виконавцю протягом 15 днів з дня набрання чинності основним Договором.

Позивачем на виконання зазначених умов було перераховано на рахунок відповідача аванс за виконання робіт в 2002 році (першого етапу) у сумі 10 224,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1855 від 21.11.2002, завірена копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов’язань за Договором не виконав, отримані кошти на повернув, на претензію позивача від 19.10.2006 № 884-02-1 не відповів, у зв’язку з чим згідно з п. 5.2 Договору замовник може вимагати повернення всіх платежів.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що він виконав роботи першого етапу за Договором № 25Д від 19.11.2002, проте, позивач відмовлявся їх прийняти та припинив фінансування, що перешкодило виконанню трьох наступних етапів робіт. Відповідач наголошує, що профінансовані роботи виконані ним належним чином, що між сторонами велось постійне листування, в якому відповідач постійно наголошував про припинення фінансування позивачем та направляв неодноразово повний комплект звітної документації за першим етапом робіт за Договором.

Відповідач також звертає увагу на сплив позовної давності, який, на його думку, має відліковуватись з 31.12.2002, тобто з дня закінчення строку виконання першого етапу робіт за договором та просить суд застосувати позовну давність, оскільки право на звернення до суду позивач втратив 31.12.2005.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.05.2007 у справі № 29/43 позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства „Інститут радіовимірювальної апаратури” на користь Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України суму основного боргу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2007 рішення суду першої інстанції скасовано частково, відмовлено в задоволенні стягнення основного боргу.

Постановою Вищого господарського суду від 26.02.2008 Рішення Господарського суду м. Києва від 14.05.2007 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2007 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Судова колегія повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції, та вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно з пунктом 2.3 Договору Виконавець зобов’язується своєчасно і якісно виконувати роботи, передбачені даним договором; по завершенню звітних етапів та роботи загалом, надавати Замовнику звіти документів (у чотирьох примірниках) у строки, встановлені календарним планом виконання робіт; під час виконання робіт дотримуватися вимог державних стандартів; використовувати надані згідно умов цього Договору кошти за цільовим призначенням; подавати Замовнику пропозиції щодо складу приймальної комісії.

Відповідно до Календарного плану виконання робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди № 1 до Договору) очікувані результати першого етапу робіт були передбачені у грудні 2002 року, а саме: звіт, розроблене та затверджене ТЗ на ДКР, комплект ескізно – технічної документації макету вимірювального блоку.

В матеріалах справи містяться передбачені Календарним планом виконання робіт (Додаток № 2 до Додаткової угоди № 1 до Договору) документи на підтвердження результатів по першому етапу робіт.

Як свідчать матеріали справи, відповідач неодноразово направляв позивачу вказаний комплект документів разом з супровідними листами від 24.12.2002 № 01/854, від 26.02.2003 № 01/103 – ТЗ, від 26.02.2003 № 01/103, від 25.04.2003 № 002/256, від 28.05.2003 № 001/327/1, від 23.07.2003 № 001/435, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 Договору Замовник протягом 15 днів з дня одержання акта здачі – приймання робіт та звітних документів, зазначених у технічному завданні, зобов’язаний направити Виконавцеві акт здавання – приймання науково – технічної продукції або мотивовану відмову від приймання робіт. У разі мотивованої відмови Замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання.

Однак, позивачем не приймалися виконані відповідачем роботи за першим етапом Договору, та повертались звітні матеріали відповідачу на доопрацювання, про що свідчить листування сторін(листи від 13.02.2003 № 02-403, від 21.04.2003 № 02-943, від 14.05.2003 № 02-1125, від 23.06.2003 № 01-373, копії є в матеріалах справи). Всупереч умовам пункту 4.4 Договору, двостороннього акту з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання Сторонами не складалося.

Відповідно до умов Договору оплата робіт здійснюється поетапно, а попередня оплата 50% договірної вартості робіт у сумі 10 224, 00 грн.передбачалась лише у поточному 2002 році для виконання першого етапу робіт.

У зв’язку з відсутністю фінансування та не затвердженням позивачем звітної документації по першому етапу, відповідач фактично не міг приступити до виконання наступних етапів робіт, тому припинив виконання своїх зобов’язань за Договором.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004, положення даного кодексу застосовуються до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналогічна норма міститься і в пункті 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, який вступив в силу 01.01.2004.

Правовідносини між позивачем і відповідачем виникли в період до 01.01.2004, однак права та обов’язки продовжували існувати після 01.01.2004, тому регулюються Цивільним Кодексом України та Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно положень Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1 статті 837 ЦК); ціна роботи визначається у договорі підряду (частина 1 статті 843 ЦК); якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов’язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника, – достроково (частина 1 статті 854 ЦК).

Оскільки Договір № 25Д від 19.11.2002 є договором на створення науково – технічної продукції, то до нього слід застосовувати норми Глави 62 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 897 ЦК України виконавець за договором на виконання науково – дослідних або дослідно – конструкторських та технологічних робіт зобов’язаний: виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко – економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором.

Кінцевий термін виконання робіт за Договором встановлено 31.03.04, а за першим етапом – до 31.12.2002.

Позивач протягом тривалого періоду часу не приймав виконані відповідачем роботи за першим етапом з різних причин, не здійснив повністю фінансування першого етапу, при цьому ним не пропонувалося відповідачу скласти акт з указанням необхідних доробок, як передбачено п. 4.4 Договору. Такі дії позивача створювали перешкоди для подальшого виконання відповідачем умов договору та позбавляли його можливості розпочати роботи по наступних етапах робіт.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Досліджуючи обставини справи та оцінюючи докази по справі, суд виходить з того, що

домовленості сторін, які закріплені Договором, Додатковою угодою №1 до нього, Протоколом

погодження договірної ціни (Додаток №1 до Додаткової угоди №1) та Календарним планом

виконання робіт (Додаток №2 до Додаткової угоди №1), були сконцентровані на виконанні робіт безпосередньо за першим етапом, оскільки саме щодо виконання робіт за цим етапом

сторонами відокремлена кошторисна вартість робіт за поточний 2002 рік, в сумі 20 448,00 грн., а встановлений розмір авансу стосується саме договірної вартості робіт лише за цим етапом у розмірі 50% від 20 448.00 грн., який позивачем був сплачений.

Відповідно до статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Господарським судом міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення від 17.04.2008 у справі № 29/43-25/118 було враховано вказівки, які містяться у Постанові Вищого господарського суду від 26.02.2008 щодо встановлення фактичних обставин, пов’язаних з можливістю застування при вирішенні даного спору позовної давності.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, – позовна давність – встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності чи право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права.

Судова колегія критично відноситься до посилань позивача, що самі по собі етапи роботи не представляють цінності, і не можна розглядати їх, як виконання робіт та умов укладеного між сторонами договору , у зв’язку з тим, що відповідно до умов Договору із змінами і доповненнями, внесеними Додатковою угодою № 1 до Договору, зокрема, календарного плану виконання робіт за Договором (Додаток № 2 до Додаткової угоди № 1 до Договору), роботи першого етапу за Договором мали бути виконані у строк до 31.12.2002.

Отже, якщо позивач продовжує стверджувати про невиконання відповідачем своїх зобов’язань за Договором, то він довідався або міг довідатися про порушення свого права 01.01.2003, а саме, після закінчення строку – 12.2002, встановленого для виконання робіт за першим етапом і, отже, позовна давність, встановлена в три роки, сплинула 01.01.2006, а з позовом позивач звернувся до господарського суду 06 лютого 2007 року, про що свідчить відмітка канцелярії суду на першій сторінці позовної заяви, тобто вже після спливу позовної давності.

У відповідності до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується

судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові”

У наданому суду відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Суд першої інстанції правомірно застосував позовну давність до вимог Позивача, які випливають із умов Договору № 25Д на створення науково – технічної продукції, сплив якої є підставою для відмови у позові та, крім того, позивачем не наведено поважних причин пропущення позовної давності (частина 5 статті 267 ЦК України).

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2008 по справі № 29/43-25/118 відповідає чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв’язку з чим апеляційна скарга, як необґрунтована, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування від нещасних випадківна виробництві та професійних захворювань України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.04.2008 у справі № 29/43-25/118 – без змін.

Матеріали справи № 29/43-25/118 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

03.07.08 (відправлено)