КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2008                                                                                           № 6/694

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Козир А.О. - представник за дов. № 74000-02/2878 від 14.11.2007;

від відповідача - Кіоссе Н.А. – представник за дов. б/н від 01.07.2008;

Кобилянський О.Ю. – представник за дов. б/н від 26.06.2008;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.03.2008

у справі № 6/694

за позовом                               Державне підприємство "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів

до                                                   Дочірнє підприємство "Інтерзв"язок"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним договору та стягнення 110666,4 грн.

Державне підприємство „Поліграфічний комбінат „Україна” по виготовленню цінних паперів (далі – позивач) у жовтні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства „Інтерзвязок” (далі - відповідач) про визнання договору № 030406/М/99 від 06.05.2006 (далі – договір) недійсним з моменту його укладення та стягнення з Дочірнього підприємства „Інтерзвязок” на користь Державного підприємства „Поліграфічний комбінат „Україна” по виготовленню цінних паперів збитків у розмірі 110666,40 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.03.2008 у справі №6/694 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що жодними обґрунтованими доводами позивача не було спростовано твердження відповідача, що на момент укладення договору йому не було відомо і не могло бути відомо про будь-які обставини, які можуть унеможливити чи перешкодити виконанню відповідачем зобов’язань за договором підряду № 030406/М/99 від 06.05.2006. Наявність таких обставин може бути з'ясована в результаті виконання відповідних проектних робіт, досліджень тощо. Позивачем не було надано суду належних доказів введення його відповідачем в оману, а тому вимога про визнання договору недійсним з цієї підстави задоволенню не підлягає.

Позивач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2008 (дата підписання повного тексту рішення – 25.04.2008) по справі № 6/694 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, позивач порушив клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач був обізнаний про неможливість створення виробництва голографічний захисних елементів на момент укладання спірного договору, про що свідчать договір № 260106/75 від 26.01.2006 на розробку одностадійного робочого проекту та договір № 150206/ПК-1/74 від 15.02.2006 на розробку технічного завдання по розділах робочого проекту, а отже умисно ввів позивача в оману щодо обставин, які унеможливлюють чи перешкоджають створенню виробництва, наслідком чого є непотрібність проведення будівельних робіт по підготовці приміщень для цього виробництва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 у справі № 6/694 позивачу було відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційна скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/5 від 26.06.2008 розгляд апеляційної скарги у справі № 6/694 доручено колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г. - головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Коротун О.М.

27.06.2008 позивач через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи (орієнтовно на термін 1 місяць) з огляду на те, що Державне підприємство „Поліграфічний комбінат „Україна” по виготовленню цінних паперів звернулося до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з проханням надати висновок спеціаліста.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.07.2008 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав того, що відповідачу на момент укладення спірного договору не було відомо і не могло бути відомо про коливання, вібрації, будь-які інші обставини, які можуть унеможливити чи перешкодити створенню виробництва. На момент укладення договорів № 260106/75 від 26.01.2006 та № 150206/ПК-1/74 від 15.02.2006, як і на момент укладення спірного договору, не проводилося будь-яких досліджень, йому не надавалися і ним не вивчалися будь-які вихідні дані, документи, безпосередньо пов’язані зі створенням виробництва голографічних захисних елементів.

В судове засідання 01.07.2008 з’явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва по справі № 6/694 від 06.03.2008 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду міста Києва по справі № 6/694 від 06.03.2008 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно зазначено судом першої інстанції, 06.05.2006 між Державним підприємством поліграфічний комбінат “Україна” по виготовленню цінних паперів (замовником) та дочірнім підприємством “Інтерзв’язок” (підрядником) було укладено договір № 030406/М/99.

Відповідно до п. 11.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором.

Згідно з п. 1.1 договору, відповідач зобов'язується своїми силами і засобами на власний ризик виконати та здати позивачу підготовчі будівельні роботи по створенню виробництва голографічних захисних елементів на існуючих виробничих площах 2-го поверху формного корпусу позивача за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 38-44, (далі - роботи), відповідно до затвердженої сторонами попередньої кошторисної документації і в узгоджений сторонами строк, а позивач зобов'язався прийняти виконані роботи і оплатити вартість останніх згідно з умовами договору.

На виконання умов договору відповідач виконав роботи за договором на суму 55333,20 грн., що підтверджується актами виконаних робіт.

Позивач 22.12.2006 перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 55333,20 грн. Викладене не заперечується сторонами та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про необґрунтованість вимоги про визнання договору недійсним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Так, однією з умов чинності правочину є дотримання вимог щодо відповідності волевиявлення внутрішній волі суб’єкта проточину. Тому у випадку, коли воля суб’єкту правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, зокрема, знаходилася під впливом обману, такі право чини визнаються недійсними.

Згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Так, обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону.

Отже, для того, щоб кваліфікувати правочин як обман, необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими та бажаними для однієї зі сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В силу вказаної норми закону обов’язок доведення факту умисного введення відповідачем позивача в оману, а саме: тієї обставини, що на момент укладення правочину підряднику було відомо про неможливість створення виробництва голографічних захисних елементів і неможливість використання робіт за цільовим призначенням, покладається на останнього.

Натомість, як зазначено в рішенні суду першої інстанції та вбачається з доводів апеляційної скарги, жодними обґрунтованими доводами позивач не спростовує твердження відповідача, що на момент укладення договору йому не було відомо і не могло бути відомо про будь-які обставини, які можуть унеможливити чи перешкодити створенню згаданого виробництва. Наявність таких обставин може бути з'ясована в результаті виконання відповідних проектних робіт, досліджень тощо. Той факт, що сторона лише після ухвалення рішення по справі звернулася до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для надання висновку спеціаліста за відсутності інших доказів також підтверджує вищенаведене.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. При цьому, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Так, згідно з п. 6.1. Державних будівельних норм України (ДБН А.2.2-3-2004, додаток № 1 до матеріалів справи) для визначення конкретних містобудівних, архітектурних, художніх, екологічних, технічних, технологічних, інженерних рішень об'єкта, техніко-економічних показників і виконання будівельно-монтажних робіт розробляється робочий проект, тобто тільки в результаті фактичного виконання проектних робіт можливо визначитися та прийняти відповідне рішення стосовно будівництва конкретного об'єкта, зокрема виявити обставини, які можуть зробити неможливим створення виробництва.

Посилання апелянта на договори № 260106/75 від 26.01.2006 та № 150206/ПК-1/74 від 15.02.2006 не приймаються Київським апеляційним господарським судом як підставу для задоволення позову по даній справі через безпідставність.

Так, як вбачається з матеріалів справи, мотивів відзиву на апеляційну скаргу, які визнаються судом апеляційної інстанції обгрунтованими та не спростовується доводами апеляційної скарги, відповідачем при укладенні договорів № 260106/75 від 26.01.2006 та № 150206/ПК-1/74 від 15.02.2006 та спірного договору будь-які дослідження не проводились. Також йому не надавалися і ним не вивчалися будь-які дані, документи, безпосередньо пов'язані зі створенням виробництва голографічних захисних елементів, зокрема, відомості про обладнання, яке планується використовувати у виробництві з технічними характеристиками і паспортами, акти обстежень приміщень, де планується розміщення виробництва і схеми, відомості про підземні споруди, підземні і наземні комунікації, архітектурно-планувальне завдання, які у складі вихідних даних згідно додатків Г, Д до ДБН А.2.2-3-2004 замовник зобов’язаний надати до початку виконання проектно-вишукувальних робіт. Паспорти на обладнання, тип і технічні характеристики обладнання для виробництва голографічних захисних елементів, у тому числі на установку для електронно-променевої літографії ZBA-21S, позивач надав відповідачу лише у жовтні 2006 року, про що свідчить лист позивача № 64/0001 від 12.10.2006 (арк. справи 106).

Крім того, висновок від 06.08.2007 Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова НАН України також складено за результатами проведення відповідних спеціальних досліджень та вимірювань. Доказів проведення подібних досліджень відповідачем на час укладення договору позивач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги позивача щодо того, що відповідач, як підрядник, який зобов’язався виконати роботи з метою створення виробництва голографічних захисних елементів, зобов’язаний був знати про фактори, які унеможливлюють створення такого виробництва і додаткових досліджень не потребують саме станом на момент укладення спірного договору.

Також, судом апеляційної інстанції приймаються доводи відповідача щодо того, що вищевказаний висновок був наданий позивачем суду першої інстанції після укладення спірного договору.

Посилання позивача на постанову Київського апеляційного господарського суду по справі № 31/447 від 20.12.2007, як на доказ обізнаності відповідача про неможливість створення виробництва голографічних захисних елементів не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки вищевказана постанова була скасована в частині позовних вимог про визнання недійсним договору № 150206/ПК-1 від 15.02.2008 та направлено справу в цій частині на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Крім того, представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх. 02-4.1/3130 від 27.06.2008), яке відхилено Київським апеляційним господарським судом як необґрунтоване, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається з вищевказаного клопотання, позивач звернувся до КНДІСЕ з проханням надати висновок спеціаліста, тоді як належних доказів прийняття цієї заяви до виконання суду апеляційної інстанції не надав. До того ж, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що позивач не обмежений правом звернутися до суду першої інстанції з заявою в порядку ст. 112 ГПК України в разі встановлення відповідних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, клопотань чи заяв сторін про призначення судової експертизи заявлено не було ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Оскільки, висновок спеціаліста не є належним доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, а докази оцінюються судом в їх сукупності та ніякі докази (зокрема, висновок спеціаліста) не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України), відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 6/694 на цій підставі є недоцільним.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов’язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

З огляду на те, що позивачем було подано позов про визнання спірного договору недійсним з моменту його укладання з підстав того, що відповідач умисно ввів позивача в оману шляхом замовчування факту відсутності потреби проведення робіт по створенню виробництва голографічних захисних елементів та, відповідно, необхідності укладення спірного договору, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивачем не було надано ані господарському суду міста Києва, ані Київському апеляційному господарському суду належних доказів введення його відповідачем в оману, а тому вимога про визнання договору недійсним з цієї підстави задоволенню не підлягає.

У зв’язку з відсутністю підстав для визнання договору недійсним, Київський апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок господарського суду міста Києва, що також не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача збитків, оскільки вказана вимога є похідною. Підстав для застосування ч. 2 ст. 230 ЦК України не вбачається.

З огляду на встановлене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Поліграфічний комбінат „Україна” по виготовленню цінних паперів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 06.03.2008 у справі № 6/694 залишити без змін.

Матеріали справи № 6/694 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом місяця.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

03.07.08 (відправлено)