ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.08 Справа № 17/166

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І.

при секретарі Хрунь І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ТзОВ “Юнітон”, м. Запоріжжя

до відповідача: ВАТ “Дрогобицький долотний завод”, м. Дрогобич

про стягнення 44 996,92 грн.

Представники :

Від позивача: Половенко О.В. –головний ю/к (Довіреність № 2/08 від 29.12.2007р.)

Від відповідача: Цюх І.Т. –представник (Довіреність № 14/621 від 11.04.2008р.)

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТзОВ “Юнітон”, м. Запоріжжя до ВАТ “Дрогобицький долотний завод”, м. Дрогобич про стягнення 44 996,92 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.06.2008р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.07.2008р.

Представник позивача подав суду Заяву про зменшення розміру позовних вимог № 18-14/1 від 01.07.2008р., в якій зазначається, що відповідач у повному обсязі сплатив основну суму боргу в розмірі 29 735,88 грн. а також відшкодував позивачу витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підтвердження сплати боргу і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу позивачем надано копії Платіжних доручень № 2500 від 24.06.2008р. на суму 29 735,88 грн. та № 2502 від 24.06.2008р. на суму 118,00 грн.

Окрім цього, відповідно до Заяви позивач уточнив розмір пені, що становить 2 246,27 грн., інфляційних втрат –8 625,86 грн. та 3 % річних –914,59 грн.

Представник відповідача уточнені позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій визнав.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

21.07.2005р. між сторонами у справі укладено Договір поставки № 76/159 п, відповідно до умов якого позивач зобов’язувався постачати та передавати у власність відповідача металопродукцію, а відповідач зобов’язувався приймати товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору.

На виконання договірних зобов’язань 11.05. та 15.05.2007р. позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 33 301,93 грн., що підтверджується Видатковими накладними № ЛВ-0000093 від 11.05.2007р. на суму 22 167,98 грн., та № ЛВ-0000094від 15.05.2007р. на суму 11 133,95 грн. із відтисками повноважних представників сторін.

Як вбачається із матеріалів справи претензій щодо якості та кількості поставленого товару відповідач не пред’являв.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплату отриманого товару відповідач зобов’язувався здійснювати протягом 5 банківських днів з дати поставки.

Як зазначається у позовній заяві, відповідач здійснив лише часткову оплату товару, отриманого згідно Видаткової накладної № ЛВ-0000094від 15.05.2007р. в сумі 3 566,05 грн.

19.12.2007р. позивач направив на адресу відповідача Досудове попередження № 18-06 із вимогою у семиденний строк сплатити решту вартості отриманого товару в сумі 29 735,88 грн. Однак вимога позивача залишилась без задоволення.

На підставі п. 8.3. Договору за прострочення оплати товару відповідачу нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару, що за уточненим розрахунком позивача становить 2 246,27 грн.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 8 625,86 грн. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 914,59 грн.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов’язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення 2 246,27 грн. пені, 8 625,86 грн. інфляційних та 914,59 грн. 3 % річних є обгрунтованими, доведеними матеріалами справи, відповідачем визнані та підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що відповідач сплатив основну суму боргу, провадження у справі в частині стягнення 29 735,88 грн. підлягає припиненню.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доводи позивача не спростував, доказів належного виконання зобов’язань щодо оплати товару суду не надав.

Зважаючи на те, що ВАТ “Дрогобицький долотний завод” відшкодовано позивачу витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на відповідача покладається лише відшкодування суми державного мита із врахуванням уточнених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. 174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 526, 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 4-3, 7, 33, 43, 49, 75, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1.          Уточнені позовні вимоги задоволити частково.

2.          Стягнути з ВАТ “Дрогобицький долотний завод” (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша, 20. Код , р/р № 8 у Львівській філії АБ “Укргазбанк”, МФО 325967) на користь ТзОВ “Юнітон” (69000, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 1. Код , р/р № 5001 в ЗРУ КБ “Приватбанк”, МФО 305299) 2 246,27 грн. пені, 8 625,86 грн. інфляційних та 914,59 грн. 3 % річних всього –11 786,72 грн.

3.          Стягнути з ВАТ “Дрогобицький долотний завод” (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Тураша, 20. Код , р/р № 8 у Львівській філії АБ “Укргазбанк”, МФО 325967) на користь ТзОВ “Юнітон” (69000, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 1. Код , р/р № 5001 в ЗРУ КБ “Приватбанк”, МФО 305299) 415,23 грн. державного мита

4.          В частині стягнення 29 735,88 грн. основного боргу провадження у справі припинити

5. Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Суддя