ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2008 Справа № 1/167-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Губіної І.В. при секретарі О.С.Бєловій, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-технічне підприємство "Зернопродукт", м. Каховка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдінг", м. Херсон

про стягнення штрафних санкцій в сумі 59500грн. та збитків в сумі 38352грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: Загорулько Є.А. - представник, дор. № 1/с від 17.04.08р., Сафронова Є.Б. - представник, дор. № 2/с від 17.04.07р.

від відповідача - Южбабенко І.В.- представник, дор. від 25.10.07р.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство "Зернопродукт" (далі ВТП) звернулось до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Агрохолдінг" збитків в сумі 38352грн. та 59500грн. штрафу.

Позивачем пояснено, що збитки йому заподіяні з вини відповідача, який у грудні 2007 року безпідставно відмовився від отримання 240 тон пшеничних гранульованих висівок врожаю 2007 року. Цю кількість висівок позивач змушений був продати іншому суб'єкту підприємницької діяльності за більш низькою ціною. Різниця в цінах складає 38352грн. Позивач також вважає, що він не мав можливості поставити зазначену вище продукцію у листопаді 2007 року з вини відповідача, який не надав йому підтвердження Херсонського морського порту про прийняття вагонів станом на 15.11.07р.

Контрактом від 01.11.07р. на підставі якого ТОВ "Агрохолдінг" поставлялась зазначена продукція, а саме його пунктом 10.2 передбачено, що у випадку невиконання сторонами умов контракту, винна сторона сплачує на користь добросовісної сторони штраф в розмірі 5% від загальної вартості договору. Загальна вартість контракту 1190000грн., а 5% від цієї суми складає 59500грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідач отримував продукцію за межами строку дії контракту, то цей контракт вважається продовжений. При цьому позивач посилається на ч. 1 ст. 180 ГК України та на ст.ст. 641 і 642 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує. Представником відповідача пояснено, що товариством на замовлені позивачем вагони з вантажем висівок було своєчасно, 15.11.07р. надано підтвердження Херсонського морпорту. Вагони замовляються на початок місяця, оскільки такий порядок існує на залізниці. А позивачем заява на вагони до залізниці надіслана 12.11.07р.

Відповідач також пояснив, що контрактом (договором) на нього покладено лише обов'язок надання постачальнику підтвердження порту стосовно можливості прийняття вагонів, що ним і було 15.11.07р. зроблено.

Крім того, посилання позивача на ст. 180 ГК України та ст. 641 і 642 ЦК України, на думку відповідача, є безпідставними, так як ці статті встановлюють порядок укладення договорів, а не внесення змін до них, у тому числі і про продовження строку дії договору.

Відповідач вважає, що позивачем не доведена вина ТОВ "Агрохолдінг" у невиконання умов контракту, а саме те, що з його вини позивачем не була здійснена поставка продукції.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в:

Між сторонами по справі 01.11.2007р. був укладений контракт № 0111/2007 про купівлю-продаж пшеничних гранульованих висівок врожаю 2007 року, умовами якого передбачено, що продавець (позивач) передає у власність покупця (відповідача) товар, вид, якість, кількість та вартість якого визначена розділом 2 та 3 контракту.

Покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його вартість у строк, встановлений розділом 5 контракту.

Розділом 4 контракту передбачено, що кінцевий строк поставки товару - 30 листопада 2007 року.

Кількість товару пшеничних гранульованих висівок, яку позивач зобов'язаний був поставити відповідачу в обумовлений контрактом строк складає відповідно до контракту 1000 тон (+ - 10%) по оплаті покупця. Вартість цього товару визначена в сумі 1190000грн.

Позивачем відповідачу було відвантажено 898,53 тони висівок на загальну суму 1065848,06грн., у тому числі 473,2 т - залізничним транспортом, а 425,33т - автомобільним транспортом.

Перевезення вантажу автомобільним транспортом було сторонами узгоджено додатковою угодою до контракту від 26.11.07р. А контрактом було передбачено перевезення вантажу залізничним транспортом.

В обумовлений контрактом строк позивачем покупцю було поставлено 219,543 т. висівок на суму 259500грн., що підтверджено видатковою накладною РН-0000337 від 30.11.07р. Залишкова кількість висівок була поставлена за межами строку поставки 6 та 19 грудня 2007 року.

Доводи позивача про те, що він мав можливість станом на 12.11.2007 року поставити ТОВ "Агрохолдінг" висівки в об'ємі, передбаченому контрактом, але з вини покупця це не здійснив, так як він не надав ТОВ ВТП "Зернопродукт" дозволу на відправку вагонів та підтвердження Херсонського морського торговельного порту (далі - "Херсонський мор. порт) є необґрунтованими, оскільки 15.11.07р. порт надав підтвердження про можливість прийняття вагонів. Але це сталось неможливим здійснити з підстави того, що в листопаді 2007 року була заборона відправлення вантажів призначенням ст. Херсон-порт-експорт Одеської залізниці. Цей факт підтверджено самим позивачем по справі.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

З договору випливає, що останній день виконання позивачем своїх зобов’язань закінчується 30.11.2007 року. Ні яких заходів щодо продовження строку дії договору (контракту) жодною стороною не приймалось. Доводи позивача про те, що він приймав до цього заходи, матеріалами справи не підтверджено. Спір фактично йдеться по факту намір позивача поставити відповідачеві залізничним транспортом продукцію, визначену у контракті, 21 грудня 2007 року. При цьому до порушення покупцем договірних зобов’язань позивач відносить факт не підтвердження ним готовності Херсонського торговельного порту прийняти під розвантаження 4 вагона з продукцією, а пізніше відмову відповідача від отримання цієї продукції. Доводи позивача про ненадання йому підтвердження Херсонського порту спростовані вищевикладеними обставинами. А відмова відповідача від отримання продукції, яку позивач мав намір поставити 21.12.07р. є обґрунтованою, так як цю поставку позивач мав намір відвантажити після закінчення строку договору.

З 26.11.2007 року сторони відповідною додатковою угодою передбачили поставку продукції не залізничним, а автомобільним транспортом. Тому позивач зобов’язаний був виконати умови додаткової угоди, а не вимагати від покупця у грудні 2007 року надати відповідне підтвердження зазначеного вище морського порту на прийом вагонів.

Безпідставні посилання позивача і на те, що приймаючи вагони з продукцією 6 та 19 грудня, покупець погодився на продовження дії договору до повного його виконання як з підстав, зазначених судом вище (неприйняття належних заходів, щодо продовження дії договору, у встановленому законом порядку) так і з підстави того, що позивач посилається у підтвердження цього на нормативні акти, які навпаки підтверджують доводи відповідача. Статті 641 і 642 Цивільного кодексу України передбачають умови укладення договорів щодо порядку оформлення пропозиції зацікавленої сторони до укладення договору та прийняття цієї пропозиції особою, що прийняла цю пропозицію. А ст. 651 ЦК України передбачає, що умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, або за рішенням суду. Договором не визначено, що він діяв до повного виконання сторонами його умов. Саме з вини позивача не виконані умови укладеного 01.10.2007 року контракту, так як ним не прийняті належні заходи щодо поставки ТОВ “Агрохолдінг” висівок пшеничних гранульованих у кількості передбаченому р. 3 контракту і у строк, встановлений його 4 розділом.

Факт отримання позивачем зазначеної договором продукції 6,19 грудня не може бути доказом продовження строку договору фактично з мовчазної згоди сторін так як такої підстави зміни умов договору чинним законодавством не передбачено.

З матеріалів справи випливає, що здійснюючи поставку продукції та оплату її вартості за межами строку договору, сторони фактично домовлялись про поставку продукції шляхом переговорів або листів, але у жодному разі не ставилось питання про продовження строку договору. Тому слід вважати, що поставки продукції у грудні 2007 року проводились позивачем з порушенням встановленого договором (контрактом) строку поставки без прийняття заходів щодо продовження його дії. Так як ця поставка була за межами строку дії договору, покупець мав право відмовитись від її отримання як з підстави втрати інтересу для її отримання так із підстави того, що на цю продукцію встановлені були значно менші ціни, ніж передбачені умовами контракту, так як це призвело б до надання йому збитків. Ці збитки повинен нести постачальник, який не прийняв належних заходів щодо поставки продукції у встановлений договором строк.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законами: зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору та інші наслідки, що визначені цією статтею.

Ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступів до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Саме позивач по справі не виконав свого договірного обов’язку.

Частиною 3 цієї статті визначено, що якщо в наслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. З врахуванням цього, відповідач обґрунтовано відмовився від отримання продукції, яка втратила для нього інтерес і з підстави того, що на момент поставки зменшилась ціна продукції і придбання її за ціною, визначеною договором, завдало би покупцю значні збитки.

З матеріалів справи також випливає, що виконати умови контракту в обумовлений ним строк, позивач не мав можливості, так як ТОВ "Алекс-Трейд", яке займалось перевезенням гранульованих пшеничних висівок, згідно з відповідним договором з ТОВ ВКП "Зернопродукт" не виконало свого обов'язку в листопаді 2007 року у зв'язку з забороною відправлення вагонів з вантажами призначенням Херсон-порт-експорт Одеської залізниці. Ця обставина додатково підтверджує і відсутність вини відповідача у невиконанні умов контракту. При наявності таких обставин, позивач мав можливість вирішити, у встановленому законодавством порядку, питання щодо продовження строку поставки продукції шляхом внесення відповідних змін до контракту. Це ним зроблено не було.

Посилання позивача на те, що це зобов'язаний був здійснити відповідач, тобто покупець по контракту, після виникнення форс мажорних обставин у вигляді зміни цін на продукцію на ринку збиту в грудні 2007 року є безпідставними, так як на цей час дія договору була вже припинена.

Суд вважає, що саме позивач по справі, як постачальник, відповідно до ст. 193 ГК України, повинен був вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання договірних зобов'язань.

З врахуванням викладених обставин, слід прийти до висновку, що покупець мав право відмовитись від отримання продукції, яку постачальник мав намір відвантажити 21.12.07р. у зв'язку з закінченням строку поставки, який сторонами по справі був погоджений розділом 4 контракту до 30.11.2007р.

Це право покупця приймати або ні продукцію, яка поставляється за межами строку договору.

З врахуванням зазначених вище обставин, суд відмовляє позивачу у задоволені позову, як у частині відшкодування збитків так і у частині стягнення неустойки, так як ним не доведена вина відповідача у невиконанні умов договору.

Судові збитки залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.В задоволенні позову відмовити.

Суддя І.В. Губіна

Дата виготовлення

повного тексту рішення 29.05.08р.