КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2008                                                                                           № 22/418-38/295

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Алфімов В.В.,

від відповідача 1 - Кисельов Є.В.,

від відповідача 2 - Бунечко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.12.2007

у справі № 22/418-38/295

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Влад"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтозахист"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтозахист Україна"

про                                                  визнання договору недійсним та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу 51/100 частки майнового комплексу: контрольно-пропускний пункт, зазначений літерою А, площею 9,5 кв. м., побутово-адміністративна будівля, зазначена літерою Б, площею 88,8 кв.м., вбиральня, зазначена літерою В, площею 5,8 кв. м., склад, зазначений літерою Г, площею 95,9 кв. м., гараж, зазначений літерою Д, площею 108,6 кв. м, вольєр, зазначений літерою Е, площею 28,3 кв. м, ворота, зазначені за №1, площею 26,7 кв. м, огорожа, зазначена за №2, площею 170 кв. м, огорожа, зазначена за №3, площею 212,8 кв. м, що знаходиться у м. Долина, Івано-франківської області, вул. Тараса Шевченка, 18, укладеного 13.12.2004 між ТОВ “Нафтозахист” та ТОВ “Нафтозахист Україна”, а також про визнання права власності ТОВ “Нафтозахист” на вказане нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2006 у справі №22/418 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.- 09.08.2007р. рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2006 скасовано в частині відмови в позовній вимозі про визнання недійсним договору купівлі-продажу 51/100 частки майнового комплексу, укладеного 13.12.2004 між ТОВ “Нафтозахист” та ТОВ “Нафтозахист Україна”, в цій частині справа направлена до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції позивач змінив предмет позову та вимоги, а саме: 1) визнати недійсним договір від 13.12.2004 купівлі-продажу 51/100 частки майнового комплексу: контрольно-пропускний пункт, зазначений літерою А, площею 9,5 кв.м.; побутово-адміністративна будівля, зазначена літерою Б, площею 88,8 кв.м.; вбиральня, зазначена літерою В, площею 5,8 кв.м.; склад, зазначений літерою Г, площею 95,9 кв. м., гараж, зазначений літерою Д, площею 108,6 кв. м, вольєр, зазначений літерою Е, площею 28,3 кв. м, ворота, зазначені за №1, площею 26,7 кв. м, огорожа, зазначена за №2, площею 170 кв. м, огорожа, зазначена за №3, площею 212,8 кв. м, що знаходиться в м. Долина, Івано-франківської області, вул. Тараса Шевченка, 18; 2) визнати недійсною біржову угоду від 28.12.2004 купівлі-продажу автомобіля Ніссан Патрол, 2004 року випуску, номер кузова JN1TESY61U0102240, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії КІС №918884.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2007 у справі № 22/418-38/295 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач-1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2007 без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

Рішенням зборів засновників відповідача-1, оформленим протоколом № 3 від 17.01.2002 було затверджено статут відповідача-1, який було зареєстровано Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією 22.01.2002.

Згідно п. 3.1. зазначеного статуту, товариство має право за згодою зі зборами учасників товариства, передавати іншим підприємствам і організаціям, в тому числі безкоштовно, продавати, обмінювати, здавати в оренду, надавати у тимчасове користування або позичати належні товариству споруди, обладнання, транспортні засоби, інвентар, сировину і матеріальні цінності.

Пунктами 8.7, 8.8, 8.9 та 8.10 даного статуту передбачено, що до компетенції зборів відносяться: визначення основних напрямків діяльності товариства і затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства; встановлення розміру, форм і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; обрання та відкликання генерального директора, директора та членів ревізійної комісії; затвердження річних результатів діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій, представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; виключення учасника з товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Збори учасників товариства мають право внести рішення про передачу повністю чи частини належних їм прав в компетенцію генерального директора. Поточне керівництво діяльністю товариства здійснюється дирекцією, до складу якої входять генеральний директор та заступники генерального директора, дирекцію очолює генеральний директор. Генеральний директор призначається зборами учасників. Генеральний директор вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих які віднесено до виключної компетенції зборів. Генеральний директор має право без доручення від імені товариства укладати угоди та вчиняти юридичні дії від імені товариства, давати доручення, відкривати рахунки товариства і т.д.

Відповідно до протоколу № 6 від 27.05.2004, яким було оформлено рішення позачергових зборів учасників відповідача-1, на посаду генерального директора відповідача-1 було призначено Шайхета Олега Ігоровича.

Рішеннями Господарського суду Сумської області від 01.06.2004 та 02.12.2004, що наявні в матеріалах справи, було стягнуто з відповідача-1 на користь позивача кошти на загальну суму 28536,65 грн.

Волинською міською радою 30.11.2004 було видано свідоцтво про право власності відповідача-1 на майновий комплекс за адресою: Івано-Франківська область, Волинський р-н, м. Долина, вул. Шевченка Тараса, буд. 18 на праві колективної власності, яка складає 51/100 частки. Даним свідоцтвом було визначено наступні об’єкти: контрольно-пропускний пункт, А, 9,5 кв.м.; побутово-адміністративна будівля, Б, 88,8 кв.м.; вбиральня, В, 5,8 кв.м.; гараж, Д, 108,6кв.м.; вольєр, Е, 28,3 кв.м.; пожежне депо, Ж, 87,1 кв.м.; ангар, З, 160,5 кв.м.; склад, Г, 95,9 кв.м.; майстерня, Є, 64,5 кв.м.; ворота, 1, 26,7 кв.м.; огорожа, 2, 170,0 кв.м.; огорожа, 3, 212,8 кв.м.; ворота, 4, 20,1 кв.м.; огорожа, 5, 59,1 кв.м.; огорожа, 6, 1053,0 кв.м.

13.12.2004 між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач-1 зобов’язався продати, а відповідач-2 зобов’язався купити 51/100 частку майнового комплексу, за адресою Івано-Франківська область, Волинський р-н, м. Долина, вул. Шевченка Тараса, буд. 18, а також сплатити за неї обумовлену грошову суму.

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що частка майнового комплексу, яка відчужується за договором складається з наступних обєктів: контрольно-пропускного пункту, вказаного під літерою А, площею 9,5 кв.м., побутово-адміністративної будівлі, вказаної під літерою Б, площею 88,8 кв.м., вбиральні, вказаної під літерою В, площею 5.8 кв.м., складу, вказаного під літерою Г, площею 95,9 кв.м., гаражу, зазначеного літерою Д, площею 108,: кв.м., вольєру, зазначеного літерою Е, площею 28,3 кв.м., воріт, зазначених за № 1, площею 26,7 в.м., огорожі, зазначеної за № 2, площею 170 кв.м., огорожі зазначеної за № 3 площею 212,8 кв.м.

Право власності відповідача-1 на вказане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Волинською міською радою 30.11.2004 згідно з рішенням виконавчого комітету від 25.11.2004 № 429 та зареєстрованим в Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 1018184, номер запису: 84 в книзі 19 від 30.11.2004.

Пунктом 4 даного договору визначено, що ціна продажу майнового комплексу становить 147000 грн., в т.ч. ПДВ, балансова вартість частки майнового комплексу складає 122489,15 грн.

Між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено біржову угоду від 28.12.2004, за умовами якої відповідач-2 продав, а відповідач-1 придбав транспортний засіб Ніссан Патрол 2004 року випуску, номер кузова JN1TESY61U0102240, свідоцтво про реєстрацію серії КІС № 918884, загальною вартістю 121105,96 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2006 по справі № 44/573 за позовом відповідача-1 до відповідача-2 та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ “Влад” про визнання недійсної біржової угоди від 28.12.2004 про купівлю-продаж легкового автомобіля Nissan Patrol 2004 року випуску, номер кузова JN1TEY61U012240, свідоцтво про реєстрацію ТЗ Серія КІС №918884, ТОВ “Влад” було відмовлено у задоволенні позову.

14.06.2006 постановою Київського апеляційного господарського суду вказане рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2006 було скасовано, позовні вимоги ТОВ “Влад” задоволено.

11.10.2006 постановою Вищого господарського суду України вищезазначену постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2006 було скасовано, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2006 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.12.2006 ТОВ “Влад” було відмовлено у порушенні провадження з перегляду у касаційному порядку зазначеної постанови Вищого господарського суду України.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 89 ГК України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства.

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 62 Закону України “Про господарські товариства” передбачено, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦК України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Як вбачається із п. 8.7 статуту відповідача-1, до компетенції загальних зборів відповідача 1 не віднесено надання згоди, узгодження чи затвердження укладання генеральним директором угод про продаж майна, що належить відповідачу 1, однак згідно п. 8.9-8.10 статуту до повноважень генерального директора віднесено вирішення всіх питань діяльності товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів відповідача-1 та надано йому право на укладення угод без доручення від імені товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір від 13.12.2004 було укладено генеральним директором відповідача-1 Шайхетом О.І. в межах наданих йому повноважень.

Згідно ст. 92 ЦК України, у відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем не подано суду належних доказів, що відповідач-2 в особі генерального директора Нінітчука А.М., не знав або не міг не знати про обмеження повноважень генерального директора відповідача-1 щодо укладання вищезазначених договорів.

Крім того, з 01.06.2004 по 02.12.2004 рішеннями Господарського суду Сумської області було стягнуто з відповідача-1 на користь позивача кошти на загальну суму 28536,65 грн., на підставі чого було видано виконавчі документи, які були звернуті до примусового виконання державною виконавчою службою України.

З договору купівлі-продажу від 13.12.2004, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 вбачається, що ціна предмету продажу становить 147000,00 грн. Зокрема, відповідач-2 зобов’язується сплатити суму вартості майнового комплексу протягом 90 днів з дати підписання договору.

Також, з біржової угоди, укладеної 28.12.2004 між відповідачем-1 та відповідачем-2, вбачається, що відповідач-2 продав, а відповідач-1 придбав транспортний засіб Ніссан Патрол за ціною 121105,96 грн.

Таким чином, борг відповідача-1 перед позивачем складає 28536,65 грн., які були стягнуті з нього вищезазначеними рішеннями Господарського суду Сумської області.

Згідно ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення про внесення змін до статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п’ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

04.12.2007 позивачем була подана до суду першої інстанції заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем було змінено предмет позову, а також додано вимогу про визнання недійсною біржової угоди від 28.12.2004 на тій же підставі, що була зазначена в позові відносно визнання недійсним договору від 13.12.2004.

18.12.2007 позивачем було подано до суду першої інстанції додаткове обґрунтування вищевказаної заяви про збільшення позовних вимог. З даного обґрунтування вбачається, що позивач змінює підстави позову, оскільки окрім раніше заявлених визначає також підставу суперечності оскаржуваних договорів ст. 98 ЦК України.

Однак, в даному випадку зміна предмету позову, а також підстав порушує приписи ст. 22 ГПК України та не підлягає розгляду в межах даної справи.

На підставі викладеного, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Влад” не підлягає задоволенню, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2007 у справі № 22/418-38/295 відсутні.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Влад” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2007 у справі № 22/418-38/295 - без змін.

2.          Матеріали справи № 22/418-38/295 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді