ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.08                                                                                           Справа№ 28/124 А

За позовом: Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, м. Львів

до відповідача 1: Відкритого акціонерного товариства „ЛьвівОРГРЕС”, м. Львів

до відповідача 2: Приватного підприємства „Фінкомінвест”, м. Львів

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова, м. Львів

про визнання недійсним господарського зобов”язання

Суддя Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Савченко П.В. –старший державний податковий інспектор

Від відповідача 1: Тимофіїв Р.М. - представник

Від відповідача 2: не з”явився

Від третьої особи: Карпин Я.С. –головний державний податковий інспектор

Позов заявлено Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова до Відкритого акціонерного товариства „ЛьвівОРГРЕС” та до Приватного підприємства „Фінкомінвест” про визнання недійсним господарського зобов”язання між ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” та ПП „Фінкомінвест” на суму 48 959,14 грн, та про застосування юридичних наслідків, передбачених ст. 208 ГК України, у вигляді стягнення всього одержаного за зобов”язанням в дохід державного бюджету. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова, м. Львів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, позивач просить визнати недійсним господарське зобов”язання між ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” та ПП „Фінкомінвест” на суму 48 959,14 грн та застосувати юридичні наслідки, передбачені ст. 208 ГК України, а саме, все одержане за зобов”язанням стягнути в дохід державного бюджету.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, вважає вимоги позивача обґрунтованими та підтримує ці вимоги, з підстав, аналогічних до наведених позивачем у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача 1 проти позову заперечив з підстав, наведених у письмовому поясненні-запереченні на позовну заяву від 08.05.2008 року (вх. № 10661 від 08.05.2008 року), відповідач 1 вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити в їх задоволенні.

Відповідач 2 явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, позовних вимог по суті не оспорив.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, відповідача 1, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2005 року між ПП „Фінкомінвест” (відповідач 2, по договору - Постачальник) та ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” (відповідач 1, по Договору - Покупець) укладено Договір № 12.

Пунктом 1.1 згаданого Договору визначено, що предметом договору є співпраця сторін по реалізації Постачальником Покупцеві продукції: металопластикових конструкцій та інших будівельних матеріалів. Найменування, асортимент, кількість, ціна та сума кожної поставки визначається в накладній, яка є невід”ємною частиною даного договору.

Згідно видаткових накладних № РН-12-1301 від 13.12.2005 року на суму 40 757,22 грн, № РН-12-3010 від 30.12.2005 року на суму 8 201,92 грн ПП „Фінкомінвест” поставило ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” товар(вікна металопластикові, підвіконники та ін.) на загальну суму 48 959,14 грн та виписало для ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” податкові накладні № 12-1300001 від 13.12.2005 року на суму 40 757,22 грн, в т.ч. ПДВ 6 792,87 грн, та № 12-3000026 від 30.12.2005 року на суму 8 201,92 грн, в т.ч. ПДВ 1 366,99 грн, всього на загальну суму 48 959,14 грн, в т.ч. ПДВ 8 159,86 грн.

Постановою господарського суду Львівської області від 19.04.2007 року по справі № 5/571-13/80А визнано недійсним господарське зобов”язання, яке виникло на підставі письмової угоди №186/К від 18.11.05р. та виданої на її підставі податкової накладної від 28.11.05р. №11-0111/281а та усних угод, укладених між ПП "Фінкомінвест" та ТзОВ "Мосфет-Трейд", виникнення яких підтверджують видані ТзОВ "Мосфет-Трейд" для ПП "Фінкомінвест" податкові накладні: від 01.11.05р. № 11-0111/8а , від 01.11.05р. № 11-0112/12а, від 01.11.05р. №11-0112/14а, від 01.11.05р. № 11-0111/5а, від 01.11.05р. №11-0112/23а, від 01.11.05р. №11-0111/2а, від 01.12.05р. №12-0101/3а, від 01.12.05р. №12-0101/2а, від 02.11.05р. № 11-0205/17а, від 01.12.05р. № 12-0101/8а, від 07.12.05р. №12-0701/3а, від 01.12.05р. №12-0101/5а на загальну суму 10 202 068,25 грн., в тому числі ПДВ - 1 700 344,7 грн. та застосовано юридичні наслідки, передбачені ст.ст.207,208 ГК України.

Податковий орган в обгрунтування своїх вимог посилається на вищевказану Постанову господарського суду Львівської області від 19.04.2007 року по справі № 5/571-13/80А, зазначаючи, що цією постановою встановлено, що поставки товару з ТзОВ “Мосфет-Трейд” на ПП „Фінкомінвест” не було, а тому продажу того-ж товару з ПП „Фінкомінвест” на ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” також не могло бути.

Однак, таке твердження податкового органу не відповідає дійсності, так як в тексті Постанови господарського суду Львівської області від 19.04.2007 року по справі № 5/571-13/80А ніде не зазначено про те, що поставки товару з ТзОВ “Мосфет-Трейд” на ПП „Фінкомінвест” не було.

Окрім цього, матеріали справи не містять, а позивачем не представлено суду доказів в підтвердження того, що товар, зазначений у виписаних для ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” податкових накладних на суму 48 959,14 грн, є тим самим товаром, про який йшла мова у взаємовідносинах між ТзОВ “Мосфет-Трейд” та ПП „Фінкомінвест”(хоча такі докази витребовувалися ухвалами суду від 04.04.2008 року та 08.05.2008 року).

І навпаки, із представлених суду відповідачем 1 та долучених до матеріалів справи первинних документів(прихідних ордерів та вимог) вбачається, що товар (вікна металопластикові, підвіконники та ін.) згідно спірного господарського зобов’язання був фактично отриманий відповідачем 1 (ВАТ „ЛьвівОРГРЕС”) та використаний у своїй діяльності.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз'яснив, що при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України(норма відповідного змісту на даний час закріплена в ст.207,208 Господарського кодексу України) судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу. Задовольняючи позов у такій справі, суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

Згідно ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Податковим органом(позивачем) не наведено обставин, які б вказували на те, що спірне господарське зобов’язання між ПП „Фінкомінвест” та ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” вчинене з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, хоча суд своїх ухвалах вимагав у позивача нормативно-правове і документальне обґрунтування наміру (умислу) на порушення інтересів держави та суспільства в діях відповідачів. Не обґрунтовано позивачем, в чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного господарського зобов’язання, в чому полягає протиправність поведінки відповідачів. Матеріали справи не вказують на наявність в діях відповідачів при вчиненні спірного господарського зобов’язання наміру(умислу) на приховування від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо.

В контексті посилання позивача на Постанову господарського суду Львівської області від 19.04.2007 року по справі № 5/571-13/80А (якою визнано недійсним господарське зобов”язання між ПП "Фінкомінвест" та ТзОВ "Мосфет-Трейд"), суд вважає за необхідне додатково відзначити, що ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” не перебувало в жодних правовідносинах із ТзОВ "Мосфет-Трейд", і виходячи із принципу індивідуалізації відповідальності, закріпленого в ст.61 Конституції України, ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” не може нести відповідальності за дії ТзОВ "Мосфет-Трейд" в господарському зобов’язанні між ПП "Фінкомінвест" та ТзОВ "Мосфет-Трейд", стороною якого ВАТ „ЛьвівОРГРЕС” не являлося.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не встановлено наміру на приховування від оподаткування доходів відповідачами при вчиненні спірного господарського зобов’язання. Позивачем не доведено, що спірне господарське зобов’язання було вчинене відповідачами з метою саме заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою.

Окрім всього вищенаведеного, слід відзначити, що ч.1 ст.208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Статею 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Виписування накладних та податкових накладних мало місце 13.12.2005 року та 30.12.2005 року, а отже вказане свідчить про прострочення самих строків можливого застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.208 ГК України, до відповідачів по даному спору.

Виходячи із усього вищенаведеного, керуючись п.6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,158,160,162,163,167 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя