ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№
7/214а

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши    касаційну скаргу  Відкритого акціонерного товариства

"Донецькобленерго"  в особі Центральних електричних мереж

на
постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 12.12.2007

у
справі           №7/214а

за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1

до                        Відкритого акціонерного
товариства "Донецькобленерго" в особі

Центральних
електричних мереж

3-тя особа        Виробничо-ремонтне житлове підприємство

про                      визнання недійсним рішення від 12.01.2007р.
про донарахування

оплати за електроенергію,
не облікованої внаслідок порушення позивачем

Правил користування
електричною енергією у сумі 3 327,26 грн.,

за участю
представників:

від позивача: не
з'явився,

від відповідача:
Цвелікова В.М. (довіреність у справі),

від 3-тьої особи: не
з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Донецької області з
позовом до Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в
особі Центральних електричних мереж та просив суд визнати недійсним рішення
комісії відповідача від 12.01.2007р., прийнятого на підставі акта №025366 від
04.01.2007р. про порушення Правил користування електричною енергією, про
донарахування оплати за електроенергію, не облікованої внаслідок порушення
позивачем вказаних Правил у сумі 3 327,26 грн.

Позовні
вимоги обґрунтовані незаконним проведенням відповідачем донарахування  у сумі 3 327,26 грн. та прийняттям рішення
від 12.01.2007р., оформленого протоколом №137,
а також спонуканням позивача сплатити вказану суму. Одночасно позивач
посилається на відсутність порушень ним Правил користування електричної енергії
та на не відповідність акта №025366 від 04.01.2007р. про порушення вказаних
Правил вимогам п.6.41 Правил.

Відповідач,
заперечуючи заявлений позов, посилається на правомірне прийняття оспорюваного
рішення про донарахування оплати за електроенергію, не облікованої внаслідок
порушення позивачем Правил користування електричною енергією у сумі 3 327,26
грн.,  а також на доведеність факту
порушення, оскільки рішенням господарського суду Донецької області від
16.07.2007р. в іншій справі №1/146пн за позовом ПП ОСОБА_1 до ВАТ
"Донецькобленерго" про визнання акта від 04.01.2007р. незаконним та
скасування рішення від 12.01.2007р. про донарахування оплати за електроенергію,
встановлено наявність порушення, що згідно ст.35 ГПК України не потребує
повторного доведення.

Ухвалою
господарського суду Донецької області від 23.10.2007р. (суддя Малашкевич С.А.)
провадження у справі припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України з тих підстав,
що даний спір про визнання недійсним рішення від 12.01.2007р. про донарахування
оплати за електроенергію, не облікованої внаслідок порушення позивачем Правил
користування електричною енергією у сумі 3 327,26 грн., не підвідомчий
господарським судам.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. (головуючий, суддя
Стойка О.В., судді Діброва Г.І., Шевкова Т.А.), ухвалу суду першої інстанції
скасовано, справу направлено на розгляд господарського суду Донецької області.

Вказана
постанова мотивована тим, що оскільки сторони знаходяться в
господарсько-договірних правовідносинах, саме спірне рішення комісії
відповідача (за умови вручення позивачу копії цього рішення та розрахункових документів),
тягне за собою застосування певно визначених часом наслідків у вигляді
обов'язку сплатити позивачем вказану відповідачем суму, або у протилежному
випадку, виконання відповідачем обов'язку по припиненню постачання електричної
енергії позивачу.

Не
погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач  звернувся
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить її скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Зокрема,
скаржник посилається на те, що з огляду на приписи ст.16 ЦК України та ст.20 ГК
України позови про визнання недійсними рішень комісій, оформлені протоколом, не
підлягають розгляду у господарських судах.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваного судового  акта, знаходить касаційну скаргу такою, що
підлягає  задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи
ухвалу суду першої інстанції про припинення провадження у справі у зв'язку з
непідвідомчістю даного спору господарським судам, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що оскаржуване рішення комісії відповідача тягне за собою
наслідки для сторін, зокрема для споживача (позивача) - негативні правові
наслідки у вигляді обов'язку сплатити вартість додаткового обсягу
електроенергії або, у протилежному випадку, виконання відповідачем обов'язку по
припиненню  постачання електричної
енергії позивачу. Також апеляційний суд дійшов висновку про  те, що суд першої інстанції необґрунтовано
позбавив позивача права на судовий захист, яке останній має здійснювати на свій
розсуд, відповідно до вимог ст.20 ГК України, у обраний ним законний спосіб.

Проте
з таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

За
змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту
цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України. Одним із
таких способів, як указано у пункті 10 частини 1 названої вище статті, є
визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором
або законом.

Частина
2 статті 20 ГК України серед актів, визнання незаконними які передбачено
статтею 16 ЦК України, як спосіб захисту прав і законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів встановлює, що права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або
частково недійсними актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживача.
Тобто за змістом вказаної норми господарські суди розглядають на загальних
підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими
органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону
чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників
правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Оскаржене
рішення комісії ВАТ "Донецькобленерго" та протокол, яким воно
оформлено, за своїми ознаками до таких актів не відносяться, оскільки не носять
характеру обов'язкових до виконання ненормативних актів, а є лише фіксацією
порушення, яке було виявлено при проведенні перевірки дотримання Правил
користування електричною енергією. Судом апеляційної інстанції встановлено, що
рахунок на сплату визначеної комісією суми позивачем отриманий.

Відповідно
до п.6.43 Правил користування електричною енергією, споживач має оплатити
розрахункові документи за недовраховану електричну енергію протягом 30
календарних днів від дня отримання рахунка. Спірні питання, які виникають між
сторонами, при складанні акта, визначення розміру коштів, належних до оплати,
здійснення платежів вирішуються у судовому порядку.

За
таких обставин рішення комісії не тягне для споживача негативні правові
наслідки у вигляді примусового стягнення вартості додаткового обсягу
електроенергії.

Отже,
оскаржене рішення комісії, оформлене протоколом №137 від 12.01.07р., може бути
використано в якості доказу у разі звернення відповідача до суду з позовом про
стягнення розміру недоврахованої електроенергії, або звернення позивача з
позовом про зобов'язання відповідача поновити поставку електроенергії,  і підлягають оцінці судом у відповідності з
вимогами статті 43 ГПК України.

За
таких обставин, спори такої категорії не підлягають вирішенню в господарських
судах України (аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від
12.06.2007р. у справі №3/576н).

Враховуючи
наведене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню,
а ухвала суду першої інстанції про припинення провадження у справі -залишенню в
силі.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.
Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства
"Донецькобленерго" в особі Центральних електричних мереж
задовольнити.

2.
Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. у справі
№7/214а   скасувати.

3.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 23.10.2007р. залишити в силі.

Головуючий, суддя
В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя
Б.М.Грек