ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 40/83

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ДП НАК “Надра України” “Полтаванафтогазгеологія”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

ДП НАК “Надра України” “Полтаванафтогазгеологія”

до

ЗАТ “Девон”,

НАК “Надра України”

про

визнання недійсним договору у вигляді протоколу спільної наради,

в судове засідання прибули представники:

від позивача:

Пивоваров А.А., Пухальська І.С.,

від відповідача:

Чижик В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року ДП НАК “Надра України” “Полтаванафтогазгеологія” звернулось до господарського суду з позовом до ЗАТ “Девон” та НАК “Надра України” про визнання недійсним договору від 03.11.2003 року, укладений у вигляді протоколу спільної наради, учасників “Угоди на виконання робіт по закінченню будівництва свердловини № 21 Сахалінського газоконденсатного родовища” від 14.12.2001 року та “Угоди на виконання робіт по закінченню будівництвом свердловини № 21 Сахалінського газоконденсатного родовища” від 01.08.2002 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.06.2007 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 року рішення місцевого господарського суду від 11.06.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ДП НАК “Надра України” “Полтаванафтогазгеологія” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обгрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій зроблено хибний висновок щодо правовідносин між сторонами, а саме скаржник вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України замість Цивільного кодексу УРСР. Позивач вважає вказаний протокол договором в розумінні статей 11, 202, 626 Цивільного кодексу України 2004р. та статті 180 Господарського кодексу України. А оскільки такий договір не містить істотних умов про предмет та строк дії, тому він є таким, що не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню недійсним в порядку ст.ст. 207, 215 ЦК України.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 листопада 2003 року відбулася спільна нарада учасників "Угоди на виконання робіт по закінченню будівництвом свердловини №21 Сахалінського газоконденсатного родовища" від 14 грудня 2001 року та "Угоди на виконання робіт по закінченню будівництвом свердловини №21 Сахалінського газоконденсатного родовища" від 01 серпня 2002 року.

До порядку денного було включено вирішення суперечливих питань по свердловині №21 Сахалінського газоконденсатного родовища в частині відшкодування сторонами збитків по аваріях і переборюванню її другим стволом. Після обговорення інформації по зазначеному питанню і приймаючи до уваги підписаний учасниками угоди Акт перевірки розрахунків витрат сторони спільної наради постановили: збитки по ліквідації аварій з 22 квітня 2002 р. по 12 травня 2002 р. і з 18 вересня 2002 р. по 01 жовтня 2002 р. в сумі 88527,19 грн. і 135417,88 грн. відповідно віднести на затрати ДП "Полтавнафтогазгеологія". Витрати в сумі 1506124,69 грн. по перебурюванню свердловини №21 другим стволом розділити порівну між учасниками Спільної діяльності.

Протокол спільної наради від 03.11.2003 був підписаний та затверджений всіма її учасниками.

Позивач вважає вказаний протокол договором в розумінні статей 11, 202, 626 Цивільного кодексу України 2004р. та статті 180 Господарського кодексу України. А оскільки такий договір не містить істотних умов про предмет та строк дії, тому він є таким, що не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню недійсним в порядку ст.ст. 207, 215 ЦК України.

Згідно з п. 4 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли, або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи той факт, що спільна нарада між сторонами по справі відбулась 03.11.2003, тобто до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, судова колегія погоджується з висновком попередніх інстанцій про необхідність вирішення спору на підставі положень Цивільного кодексу Української РСР.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 14 грудня 2001 року між ЗАТ "Девон" та Дочірнім підприємством "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України" була укладена угода на виконання робіт по закінченню будівництвом свердловини №21 Сахалінського газоконденсатного родовища.

Згідно з розділом 1 Угоди від 14.12.2001 р. відповідач-1 доручив, а позивач зобов'язався виконати за завданням відповідача-1 з його та своїх матеріалів на свій ризик роботу по завершенню будівництвом свердловини №21 Сахалінського газоконденсатного родовища у відповідності з проектно-кошторисною документацією, відповідними доповненнями і розрахунками до неї, а відповідач-1 зобов'язався прийняти і оплатити виконану роботу. Безпосереднім виконавцем робіт за цією Угодою було визначено відокремлений підрозділ ДП "Полтавнафтогазгеологія" НАК "Надра України" Карлівська нафтогазорозвідувальна експедиція глибокого буріння.

Відповідно до п. 6.2 Угоди від 14.12.2001 р. позивач за власний рахунок покриває витрати, пов'язані з ліквідацією аварії при будівництві свердловини, яка сталася з його вини. У випадку аварії, загибелі предмету підряду за цією угодою або іншої неможливості закінчення будівництва свердловини з причин, що не залежать від сторін, підрядник (позивач) не вправі вимагати отримання плати за фактично виконані роботи. Спори, що виникають в процесі виконання цієї Угоди повинні вирішуватись шляхом переговорів між сторонами (п.6.6 Угоди).

Зі змісту Угоди від 14.12.2001 р. вбачається, що цивільні права та обов'язки щодо виконання робіт по закінченню будівництвом свердловини №21 Сахалінського ГКР між позивачем та відповідачем-1 виникли саме на підставі Угоди від 14.12.2001.

Внаслідок виникнення аварії при виконанні позивачем робіт за Угодою від 14.12.2001 були понесені витрати на ліквідацію аварій і буріння другим стволом на загальну суму 1730069,76 грн.

Як вже зазначалось вище, протоколом спільної наради учасників Угоди від 14.12.2001, яка відбулась 16.05.2002, було вирішено витрати по ліквідації аварії віднести на збитки підрядника - позивача по справі, оскільки відповідно до умов Угоди при визначенні вини підрядника в діях, що призвели до аварії, такі витрати покладаються на підрядника.

Оскільки протокол спільної наради від 16.05.2002 та прийняті на ньому рішення не були виконані, 03 листопада 2003 учасники Угоди зібрались вдруге на спільній нараді з метою визначення величини додаткових витрат, які понесли сторони від аварій і перебурювання свердловини №21 Сахалінського ГКР другим стволом, а також з часткою розподілу цих витрат між учасниками вищевказаної угоди. Результатом цієї спільної наради й став Протокол від 03.11.2003, в якому сторони погодили величину та розподіл витрат по ліквідації аварії.

Згідно зі ст.4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до положень ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Згідно зі ст.151 ЦК УРСР зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи всі встановлені судами обставини в сукупності, судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що підписаний між сторонами Протокол від 03.11.2003 не є угодою в розумінні ст. 41 ЦК УРСР, оскільки не містить в собі необхідних ознак договору, тобто не породжує та не припиняє для учасників цієї наради взаємних прав і обов'язків. Даний Протокол по суті лише фіксує для сторін за Угодою від 14.12.2001 додаткові домовленості щодо розміру збитків по ліквідації аварії та сторону, яка буде нести ці витрати. Тому вимоги позивача визнати недійсними фактично результати проведення наради, що зафіксована протоколом є безпідставними.

Таким чином, колегія вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, доводи касаційної скарги не спростовують висновок судів, а тому підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 року у справі № 40/83 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                             Н. Кочерова

Судді:                                                                                           В. Рибак

М. Черкащенко