ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 35/312

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Мележик Н.І., Подоляк О. А.,

за участю представників сторін: позивача –Винниченка С.М. дов. №73-2424 від 08.08.2007 року та відповідача –Філонової В.Ю. дов. б/н від 05.06.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ "Світлячок" на рішення господарського суду м. Києва від 28 грудня 2007 року у справі за позовом КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ТОВ "Світлячок", третя особа –Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, про виселення та повернення нежитлового приміщення,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2007 року КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Світлячок" про повернення нежилого приміщення площею 750 м2 по вул. Бойченко, 5, в м. Києві, шляхом виселення з нього ТОВ "Світлячок".

Рішенням господарського суду м. Києва від 28 грудня 2007 року позов задоволено повністю та виселено ТОВ "Світлячок" з нежилого приміщення площею 750 м2 по вул. Бойченко, 5, в м. Києві та повернуто зазначене приміщення КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідачем не було виконано умов договору та не звільнено приміщення, а також не було надано доказів права власності на спірне приміщення.

В апеляційному порядку рішення суду не переглядалося.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 28 грудня 2007 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заявник стверджує, що судом помилково не застосовано ст. ст. 108, 320, 328 ЦК України, ч. 3 ст. 47 ГК України, ст. 2 та ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та порушено положення ст. ст. 22, 77 ГПК України.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 червня 1996 року між ТОВ «Світлячок»та Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду, правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, було укладено договір №485 оренди нежилого приміщення.

Відповідно до положень п 1.1.1 договору орендодавець згідно патенту Дніпровської райдержадміністрації за № 15/46-П від 21 червня 1996 року надав, а орендар прийняв в орендне користування для виконання статутної діяльності нежиле приміщення (будинок), розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бойченко, буд. 5, площею 750 кв.м.

Строк дії договору сторони встановили з 14 червня 1996 року до 14 червня 2006 року

Встановлено, що на виконання вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»позивач направив на адресу відповідача претензію № 35-1478 від 18 травня 2006 року, в якій повідомив відповідача про закінчення Договору №485 оренди нежилого приміщення від 21 червня 1996 pоку, припинення його дії, а також просив звільнити нежиле приміщення площею 750 кв.м. за адресою вул. Бойченко буд. 5, м. Київ, і повернути зазначене приміщення за актом прийому - передачі.

Зазначена вимога відповідачем виконана не була, спірне приміщення орендар не звільнив.

З матеріалів справи та оскаржуваного рішення також вбачається, що позивач обґрунтовує свою відмову у звільненні спірного приміщення тим, що він є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Бойченка, 5 загальною площею 772,60 кв.м.

За твердженням позивача, право власності у нього на спірне приміщення виникло з договору купівлі-продажу від 30 червня 1995 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та Товариством покупців членів трудового колективу магазину госптовари 1713 „Світлячок", правонаступником якого є відповідач.

Вбачається, що за даним договором відповідачем було придбано майно цілісного майнового комплексу магазину госптовари 1713 „Світлячок", що включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації.

На підтвердження права власності на спірне майно відповідачем також було подано свідоцтво про право власності №604 від 6 жовтня 1995 року та реєстраційне посвідчення, видані Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

Однак, суд на зазначене уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи відповідача і не навів переконливих доводів невизнання за відповідачем права власності на спірне приміщення.

Таким чином, судом, в порушення ст. ст. 38, 43, 65 і 84 ГПК України, не було з’ясовано, яке саме майно цілісного майнового комплексу магазину госптовари 1713 „Світлячок" було придбане відповідачем.

Суд, зокрема, не з’ясував, чи входило приміщення площею 750 кв.м. за адресою вул. Бойченко буд. 5, м. Київ, до цілісного майнового комплексу магазину госптовари 1713 „Світлячок", який було придбано за договором купівлі-продажу від 30 червня 1995 року та, відповідно, чи передавалось дане нежитлове приміщення за актом Товариству покупців членів трудового колективу магазину госптовари 1713 „Світлячок", правонаступником якого є відповідач, чи відповідала процедура приватизації спірного приміщення чинному на той час законодавству.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції внаслідок порушення вимог процесуального закону, неповного та не всебічного встановлення всіх обставин справи, було зроблено передчасні висновки про задоволення позовних вимог.

Відтак, оскаржуване судове рішення визнати законним та обґрунтованим не можна, в зв’язку чим воно підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, виконати вимоги процесуального закону, більш ретельно перевірити доводи сторін, встановити дійсні обставини справи, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати рішення господарського суду м. Києва від 28 грудня 2007 року.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді Н. Мележик

О. Подоляк