ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2008 р.

Справа № 5-16/203-07-5603

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,

при секретарях судового засідання - Бухтіяровій О.Г. та Волощук О.О.,

за участю представників:

позивача –Іллічівської міської ради Одеської області –Скрипниченко Д.В.,

позивача –Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська –Корнєєвої Т.В.,

позивача –КП „Бюро технічної інвентаризації” –Фомова І.В.,

відповідача - ДП „Іллічівський морський торговельний порт” –Кравцова О.А. та Кушнірук О.С.,

відповідача –ВАТ „АТП - 13004” - не з’явився,

3-ї особи - ТОВ „Водолій” - не з’явився,

3-ї особи - ДП „АТП-09104” - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Іллічівської міської ради Одеської області, м. Іллічівськ, Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська, м. Іллічівськ, КП „Бюро технічної інвентаризації”, м. Іллічівськ

на рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2007 р.

у справі №5-16/203-07-5603

за позовом Іллічівської міської ради Одеської області, м. Іллічівськ, Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська, м. Іллічівськ, КП „Бюро технічної інвентаризації”, м. Іллічівськ,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ „Водолій”, м. Іллічівськ,

до ДП „Іллічівський морський торговельний порт”, м. Іллічівськ, ВАТ „АТП - 13004”, м. Київ,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ДП „АТП-09104”, м. Київ,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

26.06.2007 р. (вх. №6928) у господарському суді Одеської області Іллічівською міською радою Одеської області, Міським управлінням житлово-комунального господарства м. Іллічівська та КП „Бюро технічної інвентаризації” пред’явлено позов до ДП „Іллічівський морський торговельний порт” та ВАТ „АТП - 13004” про визнання недійсною угоди, здійсненої між ВАТ „АТП–13004” та ДП „ІМТП”, на підставі договору купівлі–продажу №185-О від 21.04.2000 р., та визнання незаконним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ОД-ІІ №004798 в частині приєднання до нього ділянки №10, площею 0,75 га, та заборону ДП „ІМТП” та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, пов’язані з предметом спору, до прийняття рішення по справі (а.с. 2-4, т.1). Свої вимоги вони мотивували наступним.

Іллічівська міська рада є власником об’єктів нерухомості, що розташовані за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87, згідно свідоцтва про право власності на базу відпочинку міського управління ЖКГ м. Іллічівськ від 29.11.2006 р. №31177. 24.05.2007 р. у господарському суді Одеської області було відкрито провадження з адміністративної справи за позовом ДП „ІМТП” до Іллічівської міськради та її виконкому про скасування рішення останнього та визнання недійсним вищевказаного свідоцтва про право власності. Угода, укладена на підставі договору купівлі–продажу № 185-О від 21.04.2000 р. між ВАТ „АТП-13004” і ДП „ІМТП”, є недійсною, оскільки ВАТ „АТП-13004” не було власником нерухомого майна, вказаного у договорі та акті приймання-передачі основних засобів, так як інвентаризація даного майна не проводилася, правоустановчі документи на нього були відсутні, державна реєстрація не проводилася, чим порушені ст. 225 ЦК УРСР та Інструкція „Про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб”. Отже, угода була укладена внаслідок омани, тому на підставі ст. 57 ЦК України 1963 р. така угода, на думку позивача, є недійсною. Директор ВАТ Рибалко А. І. не мав повноважень для укладення цієї угоди, тому на підставі ст.ст. 50,58 ЦК України 1963 р. така угода є недійсною. Договір був укладений у порушення ст.ст. 113,114,115 ЦК України 1963 р.. ДП „ІМТП” була надана земельна ділянка 0,75 га без проекту її відводу. Відсутнє узгодження меж земельної ділянки, наданої ДП „ІМТП”, з Іллічівською міськрадою. В державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ОД-ІІ №004798, виданий ДП „ІМТП” 16.09.1998 р., незаконно було внесено ділянку №10, площею 0,75 га. В обґрунтування свого позову позивачі також послалися на ст.ст. 19,41 Конституції України та ст.ст. 215,216,230,235,236,362 ЦК України.

Надалі ДП „ІМТП” надав суду відзив на позов (а.с. 69-75, т.1), в якому воно просило відмовити в його задоволенні, оскільки позивачі не обґрунтували, у чому саме порушено їх право та не надали доказів стосовно порушення права, насамперед, КП „Бюро технічної інвентаризації”. Не доведено також право на позов МУЖКГ, з огляду на те, що, відповідно до п.2 рішення Іллічівської міської ради №1312 від 23.11.2006 р., майно, у т.ч. бази відпочинку „Дружба”, було передано у повне господарське відання зазначеної юридичної особи лише 23.11.2006 р.. Позивачі взагалі не обґрунтовують підстави набуття права власності територіальної громади в особі Іллічівської міської ради, що свідчить про недоведеність порушення прав власності або підстав оспорювання права власності взагалі, що є основою права на звернення до суду за захистом своїх інтересів. Знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. З огляду те, що, як зазначають позивачі, спірні будівлі знаходились на балансі МУЖКГ з 1996 р., не зрозуміло чому „власник” взагалі не відреагував на використання його майна для відпочинку сторонніх організацій та на ліквідацію його основних засобів. Щодо вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним сплинув строк позовної давності. З врахуванням моменту укладення договору (21.04.2000 р.) та офіційного повідомлення „власника” (23.01.2001 р., вх. виконкому Іллічівської міськради № 012-128), прийняття на підставі зазначеного повідомлення Рішення №161 від 16.11.2001 р. „Про оформлення ДП „ІМТП” права постійного користування земельною ділянкою, у зв'язку з придбанням бази відпочинку „Дружба””, до спірних відносин підлягають застосуванню ст.ст. 71,76 чинного на той час ЦК УРСР. Таким чином, право на позов виникає, у будь-якому випадку, 23.01.2001 р., а строк позовної давності сплинув ще 23.01.2004 р. Майно, що є предметом договору купівлі-продажу № 185-0, є власністю продавця - ВАТ „АТП –13004”, на підставі того, що саме це майно було передано до статутного фонду продавця засновником, у відповідності з діючим на той час законодавством.. Приймаючи до уваги, що набуття права власності ВАТ „АТП –13004” відбувалось на законних підставах, що не спростовано у судовому порядку, а відсутність реєстрації права не є підставою для визнання недійсним договору, тому як не дотримання вимог нормативних актів стосовно реєстрації майна, наприклад, правил державної реєстрації нерухомого майна, транспортних засобів тощо, не є підставою для визнання угоди недійсною, оскільки реєстрація майна не є елементом форми угоди (п.8 Роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999 р. №02-5/111), порушення ст. 225 ЦК УРСР, яка передбачає, що право продажу майна належить власникові, не мало місця. Твердження позивача стосовно того, що договір було укладено внаслідок обману, що є підставою застосування ст. 57 ЦК УРСР, не заслуговують на увагу, так як вимоги про визнання недійсними угод, укладених внаслідок помилки, розглядаються господарськими судами за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки (ст. 56 ЦК УРСР), а укладені внаслідок обману, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною - за позовом підприємства, установи, організації, що потерпіла від цих протиправних дій (ст. 57 ЦК УРСР) (п.13 Роз'яснення ВАСУ від 12.03.1999 р. №02-5/111). ДП „ІМТП” не зверталось з позовом до ВАТ „АТП –13004” з цих підстав. З аналізу Статуту ВАТ „АТП –13004”, наданого позивачами, обмеження повноважень директора (який, відповідно до п.7.3.6 Статуту, здійснює керівництво поточною діяльністю товариства) щодо укладення господарських угод, зокрема, про відчуження майна, не встановлено. Тому сам лише факт непогодження договору №185-О дирекцією не може бути підставою для визнання його недійсним. Приймаючи до уваги, що наступне схвалення юридичною особою (ВАТ „АТП –13004”) угоди мало місце, шляхом вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди, а саме, прийняття виконання у вигляді плати за договором купівлі-продажу №185-О (п/д №1020 від 26.04.2000 р.), підстав для визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди немає. Крім того, у відповідності до Протоколу засідання дирекції ВАТ „АТП - 13004” від 22.02.2007 р., дирекція узгодила договір про відчуження майна за договором купівлі-продажу №185-О від 21.04.2000 р.. Виходячи зі змісту Статуту ВАТ „АТП –13004”, а саме п.7.1., наглядова рада не є органом, що здійснює управління товариством та не наділена повноваженнями надавати згоду на укладення договорів. Витяг з протоколу при укладанні договору купівлі-продажу №185-0 порт у продавця не витребував та не досліджував. Зазначений документ не містить печатки підприємства та його підписано особами, повноваження яких не встановлено. Посилаючись на підстави, встановлені у ст.ст. 48,50,57,58 ЦК УРСР, позивачі взагалі не зазначають, які наслідки повинні бути застосовані судом за угодою, визнання недійсною якої вони вимагають. Строк за вимогою про переведення прав і обов'язків покупця сплинув ще 21.07.2000 р., тому посилання на ст.ст. 113,114,115 ЦК УРСР немає підстав. Щодо вимоги позивачів про визнання незаконним державного акту на право постійного користування землею, то позивачі взагалі не зазначають, яке саме право порушено, що стало підставою звернення за захистом та на чому ґрунтуються вимоги позивача щодо захисту саме у такий спосіб. Крім того, порушено правило поєднання позовних вимог, що ускладнює розгляд справи. Також, в описовій частині позовної заяви позивачі посилаються на цивільне законодавство, яке діяло на час укладення договору №185-О, але наприкінці посилаються на норми чинного ЦК України та не обґрунтовують, чому саме судом мають бути застосовані зазначені норми.

Надалі КП „БТІ” повідомило письмово суд (а.с. 213, т.1), що на території бази відпочинку „Дружба” розташовані об’єкти нерухомості (які проінвентаризовані і зареєстровані у встановленому порядку): ЗАТ „Іллічівськзовніштранс” –17.05.1999 р., АТ „Українська автомобільна корпорація” –14.03.2007 р., Національний аграрний університет –26.02.2007 р., МУЖКГ –29.11.2006 р., а за ДП „ІМТП” об’єктів нерухомості не зареєстровано.

27.07.2007 р. до справи судом залучене заперечення КП „БТІ” на відзив (а.с. 223-224, т.1), в якому воно просить позов задовольнити, оскільки питання щодо визнання договору №185-О не дійсним напряму стосується КП „БТІ”; строк позовної давності не пропущений, так як КП „БТІ” стало відомо про угоду на початку березня 2007 року; ВАТ „АТП - 13004” не було власником нерухомого майна; погодження угод про відчуження та заставу майна товариства має здійснювати дирекція, а ні директор; у порушення вимог п.5.1 Статуту, ДП „ІМТП” придбало нерухоме майно, що не є цінним, тобто про отримання будь-якого прибутку не могло й бути мови, (ст. 50 ЦК України) або угода була укладена з метою схову угоди по придбанню земельної ділянки (п.2 ст. 58 ЦК України), що констатує не дійсність цієї угоди.

18.08.2007 р. до справи судом залучене письмове пояснення КП „БТІ” (а.с. 28-29, т.2).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2007 р. (а.с. 39-40, т.2) залучено до участі у справі: в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ТОВ „Водолій” та в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ДП „АТП-09104”.

11.09.2007 р. (вх. №21066) КП „БТІ” знов надало суду заперечення (а.с. 77-78, т.2).

13.09.2007 р. (вх. №21265) Іллічівська міськрада надала суду письмові пояснення (а.с. 95-100, т.2), в яких просила позов задовольнити, оскільки ДП „ІМТП” в установленому законом порядку державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомості бази відпочинку „Дружба” не здійснювало, технічну інвентаризацію цих об'єктів не проводило, правовстановлювальних документів не оформлювало, у зв'язку з чим юридичних підстав вважати себе їх власником немає. Про це також свідчить довідка КП „БТІ” м. Іллічівська від 20.06.2007 р. №14-515, яка зазначає, що на території бази відпочинку „Дружба” об'єктів нерухомості за ДП „ІМТП” не зареєстровано. Крім того, у ВАТ „АТП-13004” також в установленому законом порядку оформленого права власності на базу відпочинку „Дружба” не існувало. Зазначена база та територія, на якій знаходяться об'єкти нерухомості бази відпочинку „Дружба”, були закріплені за Київським Автотранспортним підприємством 09104, яке ніякого відношення до ВАТ „АТП –13004” не має. Згідно п.п.1.1,3.3 Статуту ВАТ „АТП-13004”, зазначене підприємство є правонаступником ДП „Київське державне автотранспортне підприємство –13004”. Іллічівське проектно-виробниче архітектурно-планове бюро проводило оцінку майна бази відпочинку „Дружба” зовсім за іншою адресою. ВАТ „АТП –13004” в установленому законом порядку державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомості бази відпочинку „Дружба” ніколи не здійснювало, технічну інвентаризацію цих об'єктів не проводило, правовстановлювальних документів не оформлювало, у зв'язку з чим юридичних підстав вважати себе їх власником також не має. ДП „ІМТП” отримав у постійне користування земельну ділянку площею 0,75 га за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба”, не розробляючи проект відведення цієї ділянки, без погодження меж земельної ділянки з землевласником та не отримавши в установленому законом порядку Державний акт на право постійного користування землею. Постійна комісія з питань будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та благоустрою Іллічівської міської ради розглянула вищезазначені обставини та вирішила скасувати рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. №161-ХХШ „Про оформлення ІМТП права постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба” (протокол від 17.05.2007 р. № 31).

13.09.2007 р. (вх. №21266) КП „БТІ” надало суду заперечення (а.с. 101-102, т.2), в якому просило позов задовольнити, з тих же підстав, що були ним викладені у попередніх запереченнях та поясненнях.

03.10.2007 р. (вх. №22743) КП „БТІ” надало суду відзив (а.с. 108-110, т.2), в якому просило позов задовольнити, з тих же підстав, що були ним викладені у попередніх запереченнях та поясненнях.

Надалі судом до справи злучений відзив Іллічівської міськради (а.с. 5-7, т.3), в якому вона зазначила, що документи, які підтверджують право власності на спірне майно - це рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1312 від 23.11.2006 р. „Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87” та свідоцтво про право власності на базу відпочинку МУЖКГ від 29.11.2006 р.. Зазначені документи підтверджують право комунальної власності Іллічівської міської ради на базу відпочинку. Також, рішенням виконкому підтверджується адреса бази відпочинку (м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87). Рішень, розпоряджень щодо переведення тимчасових будівель до категорії капітальних Іллічівська міська рада та її виконавчі органи не приймали, оскільки будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська, 87 є капітальними і ніколи тимчасовими не були. Щодо скасування рішення міської ради від 16.11.2001 р. №161-XXIII, то розпорядженням міського голови від 16.03.2007 р. №202 була створена робоча комісія, яка перевіряла підстави прийняття вищезгаданого рішення ради. За результатами перевірки, членами комісії були виявлені порушення норм земельного законодавства України та інших нормативно-правових актів. Постійна комісія з питань будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та благоустрою Іллічівської міської ради розглянула вищезазначені обставини та рекомендувала скасувати рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. №161-XXIII. Прокуратура м. Іллічівська також відреагувала на ці обставини та винесла протест щодо скасування рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. №161-XXIII. Згідно листа начальника відділу земельних ресурсів м. Іллічівська від 20.07.2007 р. №30-30-7/208, ВАТ „АТП-13004” правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба” не видавались. Щодо присвоєння назви базі відпочинку „Дружба”, то, згідно розпорядження виконкому Іллічівської міської ради народних депутатів від 30.03.1987 р. №37, з метою впорядкування експлуатації бази відпочинку „Дружба”, було затверджено Положення про базу відпочинку „Дружба”, відповідно до якого ця база об'єднувала бази відпочинку декількох підприємств.

16.11.2007 р. до справи судом залучені додаткові пояснення ДП „ІМТП” (а.с. 44-53, т.4).

16.11.2007 р. судом до справи злучені письмові пояснення Іллічівської міськради (а.с. 115-121, т.4).

16.11.2007 р. судом до справи залучений відзив КП „БТІ” (а.с. 122-123, т.4).

16.11.2007 р. судом до справи залучене заперечення КП „БТІ” (а.с. 124-125, т.4), в якому воно просило позов задовольнити, з тих же підстав, що були ним викладені у попередніх запереченнях, відзивах та поясненнях, а також, враховуючи те, що об’єкти бази відпочинку МУЖКГ –їх вартісна, технічна (площа, об’єм, % зносу) характеристики не відповідають тим об’єктам, які вказані у договорі ДП „ІМТП”, і тому не можуть бути їх об’єктами.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.12.2007 р. (підписаним 17.12.2007 р. суддями: Могилом С. К. (головуючий), Фаєр Ю. Г. та Аленіним О. Ю.) з цієї справи виключено з кола третіх осіб ДП „АТП –09104” в м. Києві; у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 106-115, т.5). Таке рішення суд мотивував тим, що, як він вбачив з матеріалів справи, на підставі листів Київського автотранспортного підприємства 09104 від 20.02.1978 р. №345/1, від 13.08.1979 р. №768, від 08.06.1979 р. №498, Київському автотранспортному підприємству було надано дозвіл на розташування на території бази відпочинку „Дружба” будиночків та технічних споруджень. В наступному, рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів було прийнято рішення від 28.11.1984 р. №795 „Про тимчасове закріплення за підприємствами міста зони відпочинку”, за яким Київпастрансу в районі бази відпочинку „Радужний” було виділено 0,63 га. Крім того, розпорядженням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів від 30.03.1987 р. №37 „Про експлуатацію бази відпочинку „Дружба” було затверджено положення про базу відпочинку „Дружба”, згідно з яким АТП 09104 у м. Києві було отримано 138 койко/місць. В наступному, між ДП „Іллічівський морський торговельний порт” та ВАТ „Автотранспортне підприємство –13004” 21 квітня 2000 року було укладено договір купівлі –продажу №185-0, за яким ДП „ІМТП” прийняло у власність від ВАТ „АТП – 13004” єдиний нерухомий комплекс –базу відпочинку „Дружба”. Згідно з актом прийому –передачі, ДП „ІМТП” прийняв 32 об’єкти. Також, матеріалами справи підтверджено, що ДП „ІМТП” за придбане майно було сплачено 40000,00 грн. (копія платіжного доручення від 26 квітня 2000 року №1020). Відповідно до п.7 наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР № 91 від 29.04.1986 р. та додатку до нього, підприємствам та організаціям, підлеглим Київському управлінню пасажирського автотранспорту, у зв'язку з приведенням кодів підприємств та організацій у відповідність до вимог галузевої системи класифікації, присвоєно галузевий код (33000) та змінено індекс підприємств. Так, Київському АТП–09104 було встановлено індекс 33004. Відомостей щодо будь-якої реорганізації або ліквідації підприємств у наказі не зазначено. Таким чином, суд зробив висновок про те, що було проведено лише заміну індексів. Крім того, відповідно до наказу Міністерства автомобільного транспорту УРСР №286 від 29.12.1987 р., була затверджена генеральна схема галузевого управління автомобільним транспортом загального користування. Так, відповідно до п.1 згаданого наказу, були ліквідовані міські управління автомобільного транспорту, у тому числі Київське управління пасажирського автотранспорту, та на базі зазначених підприємств були створені виробничі об'єднання –Київське міське державне виробниче об'єднання автомобільного транспорту. Відповідно до додатку №12 до зазначеного наказу, Київському міському державному виробничому об'єднанню автомобільного транспорту було присвоєно галузевий код 13000, а в назві підпорядкованого підприємства Київське автотранспортне підприємство 33004 було змінено індекс на індекс 13004. В наступному, у відповідності з Указом Президента України від 21.08.1993 р. № 354/93 та Постановою Кабінету Міністрів України № 508 від 05.07.1993 р., відкрите акціонерне товариство „Автотранспортне підприємство - 13004” стало підприємством, яке створено на базі майна корпоратизованого державного підприємства „Київське автотранспортне підприємство 13004”. Згідно з п.2 Указу Президента України, засновниками підприємств, що створюються на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету міністрів України органи. Відповідно до п.15 Постанови Кабінету Міністрів України № 508, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи та пасиви підприємства переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав та обов'язків корпоратизованого підприємства. Відповідно до загального змісту Закону України „Про приватизацію державного майна”, корпоратизація державних підприємств є передумовою для їх подальшої приватизації шляхом продажу у приватну власність належних державі акцій статутного фонду акціонерного товариства. Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов до висновку про необхідність під час вирішення спору виключити з кола третіх осіб ДП „Автотранспортне підприємство –09104”, оскільки зазначеного підприємства не існує, а на його базі існує ВАТ „Автотранспортне підприємство –13004”. З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку, що набуття права власності ВАТ „АТП - 13004” відбувалось на законних підставах, що не спростовано у судовому порядку, а факт відсутності реєстрації права власності не може бути підставою для визнання недійсним договору, оскільки факт реєстрації майна не є елементом форми угоди. Отже, судом зроблений висновок про те, що майно, яке є предметом договору купівлі –продажу № 185-О, було власністю продавця - ВАТ „АТП - 13004”. Вказані обставини також цілком підтверджуються матеріалами інвентаризації та документами щодо приватизації ДП „Київське АТП –13004” - ВАТ „АТП –13004”, а саме: наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 18 жовтня 1994 року № 917, листом регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 24.03.1998 р. № 70 з додатком –витягом з відомості результатів інвентаризації нерухомого майна Київського автотранспортного підприємства - 13004, яке передано до статутного фонду ВАТ „Автотранспортне підприємство - 13004” та є власністю товариства (станом на 01.08.1994 р.). З урахуванням встановлених обставин, суд також вважає, що ДП „ІМТП”, уклавши договір купівлі –продажу та сплативши за придбане майно, на законних підставах набуло право власності на комплекс споруд бази відпочинку, визначених в акті прийому –передачі. В наступному, ДП „ІМТП”, користуючись своїм правом на придбане майно, придбану базу відпочинку об'єднало з базою відпочинку „Радужний” в єдиний комплекс (наказ начальника порту № 396 від 26.04.2000 р.). Після об’єднання ДП „ІМТП” звернулось до міського голови м. Іллічівська з заявою щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою, на якій фактично розташована придбана база відпочинку „Дружба”, та щодо внесення змін до державного акту ІІ-ОД №0004798. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівської міської ради №161-ХХІІІ від 16.11.2001 р. „Про оформлення ДП „ІМТП” права постійного користування земельною ділянкою” було вирішено оформити ІМТП право постійного користування земельною ділянкою площею 0,75 га, на якій фактично розташована база відпочинку „Дружба”. Підставою для прийняття такого рішення стало звернення ДП „ІМТП” з відповідними погодженнями, договір–купівлі продажу від 21.04.2000 р. №185-0 та акт прийому-передачі майна бази відпочинку. Таким чином, суд зробив висновок про те, що позивачам було відомо про придбання портом бази відпочинку у ВАТ „АТП - 13004”, і договір, який укладено між відповідачами, з їх боку не заперечувався, як і право власності на базу відпочинку, яке набуло ДП „ІМТП”. Навпаки, до державного акту ІІ-ОД №0004798 були внесені зміни і Іллічівський морський торговельний порт одержав акт встановлення в натурі меж земельної ділянки та план землекористування. Матеріалами справи також підтверджено, що зазначену вище технічну документацію, відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи №913, було погоджено з Одеським обласним управлінням земельних ресурсів Держкомзему України, Іллічівським міським відділом земельних ресурсів, Іллічівським міським відділом містобудування, архітектури та ЖКГ. Таким чином, суд дійшов до висновку, що протягом всього часу ДП „ІМТП” використовувало придбану базу відпочинку для власних потреб та на свій розсуд. В підтвердження цих обставин, суд зазначив, що у січні 2004 року 19 придбаних об’єктів за договором купівлі–продажу було списано та знесено (наказ №17 від 27.01.2004 р., лист порту №59/606 від 19.03.2004 р., акти про ліквідацію основних засобів). Вказані обставини ще раз, на думку суду, підтверджують, що порт є власником придбаного майна та належним користувачем земельної ділянки, наданої у постійне землекористування на законних та обґрунтованих підставах. Жодним з позивачів необґрунтовано та не доведено, у чому саме полягає порушення їх прав, та не надано доказів цього. В процесі розгляду справи вимоги суду до позивачів надати первинні правоустановчі документи, що стали підставою для визнання права власності, видачі свідоцтва та передачі бази відпочинку МУЖКГ, не виконані, витребувані докази до суду не надані. Виходячи з матеріалів справи та рішень, які були прийняті Іллічівською міською радою стосовно спірного майна, суд зробив висновок про те, що МУЖКГ не мало права повного господарського відання щодо майна, яке є предметом договору купівлі –продажу, який укладено між відповідачами. Так, в якості первинних документів, на підставі яких майно нібито обліковується на балансі МУЖКГ з 1995 року, позивачами надано: „Перелік основних засобів, прийнятих МУЖКГ от РСП станом на 01.02.1995 р.” та „Перелік основних засобів, що передається ТОВ „Водолій” з балансу МУЖКГ станом на 01.01.1996 р.”. Будь-які інші первинні документи, які б підтверджували набуття права власності на спірні будівлі або право повного господарського відання станом на 21.04.2000 р., позивачами не надано. Позивачами також не надано будь-яких доказів, що підтверджують будівництво спірних об’єктів. При цьому, суд зазначив, що у жодному з наданих позивачами документів не йдеться про павільйон їдальні, павільйон П-62, павільйон П-345, які були предметом договору купівлі –продажу, укладеного між відповідачами. Загалом же за договором купівлі –продажу портом було придбано 32 об'єкти, які належали ВАТ „АТП-13004” та були прийняті портом за актом приймання - передачі. Виходячи з наведеного, суд зробив висновок про те, що позивачами не доведено порушення відповідачами при укладені договору купівлі - продажу №185-0 прав власності позивачів або інших підстав оспорювання права власності. Отже, судом не встановлено наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Крім того, суд зазначив, що для визнання недійсною угоди, здійсненої між ВАТ „АТП–13004” та ДП „ІМТП”, на підставі договору купівлі –продажу №185-О від 21.04.2000 р., сплинув строк позовної давності, встановлений ЦК УРСР. Позивачу - Іллічівській міській раді про укладення спірного правочину стало відомо 16.11.2001 р., тобто право на позов виникло до 1 січня 2004 року. МУЖКГ повинно було дізнатися про підстави використання (знесення) будинків та споруд, які начебто обліковувались на балансі позивача - МУЖКГ. Щодо позивача - БТІ, то суд встановив, що у будь-якому разі жодних прав БТІ при укладені договору №185-0 порушено не було, оскільки спірна угода взагалі ніяким чином не порушує прав та інтересів КП „БТІ”. Інші доводи позивачів судом також не прийняті до уваги, повністю відхилені, оскільки, на його думку, є необґрунтованими, не підтвердженими належними документальними доказами та спростовані у повному обсязі матеріалами справи. Щодо вимог позивачів про визнання незаконним державного акту на право постійного користування землею серії ОД-П №004798, в частині приєднання до нього ділянки №10 площею 0,75 га, то вони, як вбачив суд, взагалі є безпідставними, оскільки позивачами не визначено та не зазначено, яке саме право позивачів порушено при видачі зазначеного акту саме відповідачами - ДП „ІМТП” та ВАТ „АТП -13004”. Позивачами також не визначено, що стало підставою звернення за захистом та на чому ґрунтуються вимоги позивачів щодо захисту саме у такий спосіб. Як суд вбачив з матеріалів справи, саме Іллічівською міською радою приймалось рішення щодо внесення змін до державного акту на підставі лише звернення ДП „ІМТП”. Щодо вимоги позивачів заборонити ДП „ІМТП” та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які дії, пов’язані з предметом спору до прийняття рішення по справі, суд вбачив, що у задоволенні цієї вимоги також слід відмовити, на підставі того, що відсутні будь-які обставини та докази, які свідчать про те, що невжиття заходів, передбачених ст.ст. 66,67 ГПК України, може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. В обґрунтування свого рішення суд також послався на ст. 16 ЦК України, ст.ст. 48,59,71,76, п.4 ст. 79, ст.ст. 80,83 ЦК УРСР.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, позивачі звернулися до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, з тих же підстав, що були ними викладені у позові, письмових поясненнях, запереченнях, а також, враховуючи те, що судом було неправильно з'ясовані обставини справи та не надано належної оцінки доказам і поясненням позивачів. ВАТ „АТП-13004” взагалі жодного разу участі у справі не брало, письмових пояснень щодо предмету спору не надавало та ухилялося від участі у справі. Розглянувши справу без участі ВАТ „АТП-13004”, суд не з'ясував належним чином обставини справи, права і обов'язки цього підприємства щодо заявлених до нього вимог, що, у свою чергу, вплинуло на законність постановленого рішення. Будинки та споруди, які обліковуються на балансі МУЖКГ та належать Іллічівській міській раді на праві комунальної власності, відповідно до рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради № 1312 від 23.11.2006 р. „Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ, за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська,87”, ніяким чином не стосуються споруд, які були знесені ДП „ІМТП”, згідно наданих до суду актів ліквідації основних засобів знесення якихось будівель, які ніяким чином не стосуються спірних споруд. Про те, що ДП „ІМТП” повинен був отримати окремий державний акт на право постійного користування землею, за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба”, а не робити приєднання, свідчать п.2 рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. № 161-XXIII, лист №012-128 Іллічівської міської ради, технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею Української академії аграрних наук інституту землеустрою 2001 року (Одеський філіал) та пояснювальна записка до неї, висновок державної землевпорядної експертизи №913 від 21.01.2001 р., технічне завдання зі складання державного акту на право постійного користування землею №350 від 29.11.2001 р., висновок Іллічівського міського відділу земельних ресурсів від 29.11.2001 р., висновок Іллічівського міського відділу містобудування та архітектури від 29.11.2001 р. №418. Про те, що відповідач не погодив межі земельної ділянки з землевласником, свідчить Акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої ДП „ІМТП”, від 03 грудня 2001 року, який Іллічівська міська рада ніколи не погоджувала. Крім того, суд першої інстанції у рішенні безпідставно визначив, що ВАТ „АТП-13004” було виділено 0,63 га під спірними спорудами. Іллічівська міська ради таких рішень не приймала. Відповідач, на думку скаржників, не надав суду документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою площею 0,75 га, за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба”.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.01.2008 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 19.02.2008 р., про що сторони та 3-і особи, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

У письмовому відзиві на скаргу відповідач –ДП „ІМТП” просив залишити її без задоволення, як необґрунтовану, а рішення місцевого суду - без змін.

З-я особа - ТОВ „Водолій” заявила клопотання про розгляд справи за її відсутністю та підтримала апеляційну скаргу.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом „Діловодство суду” на диск CD-R №7134109LА5477.

У зв’язку з нез’явленням в судове засідання 19.02.2008 р. представників двох позивачів, відповідача –ВАТ „АТП -13004” та третіх осіб, ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 04.03.2008 р. о 14:00 , про що сторони та 3-і особи, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Представники відповідача - ВАТ „АТП-13004” та 3-х осіб у судове засідання 04.03.2008 р. не з’явились, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили і судова колегія, враховуючи думку інших учасників процесу, прийняла рішення про початок розгляду справи за їх відсутністю.

За клопотанням представників позивачів до матеріалів справи були залучені додаткові докази.

Представники скаржників (позивачів) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду в судовому засіданні 04.03.2008 р., підтримали скаргу і просили її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представники відповідача - ДП „ІМТП” в усних поясненнях, наданих апеляційному суду в судовому засіданні 04.03.2008 р. просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Згідно ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.04.2008 р. о 12:00, про що всі учасники процесу були повідомлені належним чином.

Ухвалою голови Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р. строк апеляційного провадження продовжено на один місяць –до 11.04.2008 р..

Після перерви в судове засідання 08.04.2008 р. не з’явились представники Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська, ВАТ „АТП - 13004”, ТОВ „Водолій” та ДП „АТП-09104”.

За згодою учасників процесу в судовому засіданні 08.04.2008 р., згідно ст. 85 ГПК України, оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та запереченнями на неї, дослідивши обставини і матеріали справи, в т.ч. наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, скаржники послались у скарзі на те, що місцевим судом було неправильно з'ясовані обставини справи та не надано належної оцінки доказам і поясненням позивачів. Відповідач - ВАТ „АТП-13004” взагалі жодного разу участі у справі не брав, письмових пояснень щодо предмету спору не надавав та ухилявся від участі у справі. Розглянувши справу без участі ВАТ „АТП-13004”, суд не з'ясував належним чином обставини справи, права і обов'язки цього підприємства щодо заявлених до нього вимог, що, у свою чергу, вплинуло на законність поставленого рішення. Будинки та споруди, які обліковуються на балансі МУЖКГ та належать Іллічівській міській раді на праві комунальної власності, відповідно до рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради №1312 від 23.11.2006 р. „Про видачу територіальній громаді в особі Іллічівської міської ради свідоцтва про право власності на будівлі та споруди бази відпочинку МУЖКГ, за адресою: м. Іллічівськ, вул. Приморська,87”, ніяким чином не стосуються споруд, які були знесені ДП „ІМТП”, згідно наданих до суду актів ліквідації основних засобів знесення якихось будівель, які ніяким чином не стосуються спірних споруд. Про те, що ДП „ІМТП” повинен був отримати окремий державний акт на право постійного користування землею, за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба”, а не робити приєднання, свідчать п.2 рішення Іллічівської міської ради від 16.11.2001 р. № 161-XXIII, лист №012-128 Іллічівської міської ради, технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею Української академії аграрних наук інституту землеустрою 2001 року (Одеський філіал) та пояснювальна записка до неї, висновок державної землевпорядної експертизи №913 від 21.01.2001 р., технічне завдання зі складання державного акту на право постійного користування землею №350 від 29.11.2001 р., висновок Іллічівського міського відділу земельних ресурсів від 29.11.2001 р., висновок Іллічівського міського відділу містобудування та архітектури від 29.11.2001 р. №418. Про те, що відповідач не погодив межі земельної ділянки з землевласником, свідчить Акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої ДП „ІМТП”, від 03 грудня 2001 року, який Іллічівська міська рада ніколи не погоджувала. Крім того, суд першої інстанції у рішенні безпідставно визначив, що ВАТ „АТП-13004” було виділено 0,63 га під спірними спорудами. Іллічівська міська ради таких рішень не приймала. Відповідач, на думку скаржників, не надав суду документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою площею 0,75 га, за адресою: м. Іллічівськ, база відпочинку „Дружба”. Крім того, позивачі навели у скарзі доводи, які були викладені ними у позові, письмових поясненнях та запереченнях на відзиви.

Проте, з цими доводами погодитись не можна, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, відповідач - ВАТ „АТП-13004” повідомлявся належним чином про розгляд справи і не виявив бажання приймати участь у розгляді справи в суді першої інстанції, а тому місцевий суд обґрунтовано, відповідно до приписів ГПК України, розглянув справу без участі цього відповідача.

Згідно п.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996 р. „Про судове рішення” (з наступними змінами та доповненнями), рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з’ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому, необхідно мати на увазі, що у відповідності зі ст. 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці в їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду зазда легідь встановленої сили. Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 29.12.1976 р. „Про судове рішення”.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Наведені позивачами в апеляційній скарзі доводи фактично повторюють їх позовні вимоги та доводи, викладені у позові, письмових поясненнях та запереченнях на відзиви, яким місцевий суд дав належну оцінку та вмотивовано визнав їх необґрунтованими. Зазначені доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення, в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі –продажу.

На думку судової колегії, позивачі не довели, і це головне, що об’єкт, який був предметом спірного договору, належить Іллічівській міській раді на праві власності або що вона, а також інші позивачі мають будь-які інші речові права на нього. Та обставина, що спірний об’єкт взято на облік (баланс) МУЖКГ і за позивачем оформлено на цей об’єкт свідоцтво про право власності, не може буди належним та достатнім доказом виникнення в Іллічівської міської ради права власності на нього, оскільки ці дії виконані позивачами в односторонньому порядку (оформив сам собі), без наявності належних первинних правовстановлюючих документів виникнення в Іллічівської міської ради права власності на цей об’єкт.

Водночас, на думку судової колегії, місцевий суд дійшов обґрунтованого підтвердженого належними та достатніми доказами висновку, що спірний об’єкт було відчужено відповідачу - ДП „ІМТП” власником цього об’єкту і договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства, а тому підстав для визнання цього договору недійсним немає.

Ті обставини, що ДП „ІМТП” не здійснив державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт та не оформив на нього правовстановлюючих документів, не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки ці дії не входять до складу договору (не є його умовами), а виконуються після його укладення.

Слід також зазначити, що представник позивача - КП „Бюро технічної інвентаризації” визнав у суді апеляційної інстанції, що ні зазначений договір, ні акт, які є предметом цього спору, не порушують прав та законних інтересів КП „Бюро технічної інвентаризації”, тобто у цього позивача, відповідно до приписів ст. 1 ГПК України, не було правових підстав на звернення до суду з цим позовом у матеріальному розумінні цього звернення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі –продажу та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржники не навели.

Другою вимогою позивачів була вимога про визнання незаконним державного акту на право постійного користування ДП „ІМТП” земельною ділянкою серії ОД-ІІ №004798, в частині приєднання до нього земельної ділянки №10, площею 0,75 га.

Проте, документи, які посвідчують право на земельну ділянку (право власності на земельну ділянку або право користування нею) не можуть виступати предметом спору в суді, оскільки не мають статусу актів державного чи іншого органу, а видаються на підставі та на виконання рішень уповноважених на це органів про надання земельних ділянок, відповідно, у власність або у постійне користування, тобто є похідними документами від відповідних рішень органів влади.

З викладеного вбачається, що позивачі вибрали не передбачений законодавством шлях захисту своїх інтересів. Крім того, як вірно дійшов до висновку місцевий суд, позивачі не довели, чим зазначений акт порушує їх права та охоронювані законом інтереси.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що в задоволенні цієї вимоги також обґрунтовано відмовлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду, відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду, у зв'язку з чим підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 07.12.2007 р. у справі №5-16/203-07-5603 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Іллічівської міської ради Одеської області, м. Іллічівськ, Міського управління житлово-комунального господарства м. Іллічівська, м. Іллічівськ, та КП „Бюро технічної інвентаризації”, м. Іллічівськ, на зазначене рішення –без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                              Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 10.04.2008 р.