ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18.03.08р.

Справа № А37/30-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Резерв Фінанс", м.Дніпропетровськ

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська, м.Дніпропетровськ

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень № /0 від 17.05.2007 р. та № /1 від 26.06.2007 р.

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі Усік І.В.

Представники сторін:

від позивача: Гуржий Н.А. дов від 21.12.2007 року

від відповідача: Прошакова М.В. дов № 724/6/10/041 від 12.01.2008 року

від відповідача: Любонько Н.С. дов № 3007/6/10/012 від 30.01.2007 року

від відповідача: Томніковська К.С. дов № 16618/6/10/012 від 14.05.2007 року

від відповідача: Харебова Н. Є. дов № 9253/6/10/041 від 22.02.2008 року

від відповідача: Боровник І.М. дов № 14092/6/10/012 від 20.04.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Резерв Фінанс" (далі - позивач) звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (далі - відповідач) і просить суд визнати недійсними податкові повідомлення –рішення від 17.05.2007 року № /0 та від 26.06.2006 № /1. В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Резерв Фінанс" посилається на незаконність проведення перевірки, на перекручення в акті перевірки фактів ведення господарської діяльності підприємства та невірне застосування норм матеріального права. Зокрема, позивач вказує на те, що:

відповідач неправомірно зменшив валові витрати підприємства на суму заставних, які були отримані ним в забезпечення повернення кредиту і в подальшому були продані третім особам. При цьому позивач посилається на роз’яснюючи листи ДПА України;

відповідач неправомірно, на думку позивача, нарахував валовий дохід на суму відсотків за договорами позики, оскільки із продажем позивачем заставних третім особам заборгованість позичальників погашається з інших джерел, які не є зобов’язаннями по сплаті позики;

позивач не погоджується з висновком в акті перевірки про завищенням підприємством валових витрат на суму відсотків за виданим векселем за мотивами відсутності факту пред’явлення векселю. При цьому позивач вказує на те, що вексель виданий на умовах товарного кредиту, що дає право на віднесення процентів за товарним кредитом до складу валових витрат.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

позивач за фактом продажу заставних не мав витрат з їх придбання, оскільки заставні отримані в забезпечення виданого кредиту. Позивач не сплачував і не нараховував кошти продавцям заставних, оскільки позичальники - фізичні особи не є їх продавцями. Отже, придбання позивачем заставних не підлягає відображенню в податковому обліку в порядку, визначеному п/п.7.6.4 п.7.6 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”;

позивач в порушення вимог п/п.11.3.6 п.11.3 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не збільшив валових доход по факту нарахування процентів у строки, які визначені кредитним договором;

позивач завищив валові витрати на суму нарахованих процентів по виданих (емітованих) простих процентних векселях, які не були ним сплачені, що є порушенням вимог п/п.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Крім того, зазначені векселі не пред’являлися позивачеві до сплати, тому відсутні підстави для відображення витрат позивача по процентах у податковому обліку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту від 28.04.2007 року № 199/220/33612710/01-046 „Про результати виїзної планової перевірки ТОВ „Фінансова компанія „Резерв Фінанс” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 08.07.2005 року по 31.12.2006 року” відповідачем видано податкове повідомлення –рішення від 17.05.2007 року №/0 про донарахування 2779677,00 грн. податку на прибуток та штрафних (фінансових ) санкцій на суму 2124077,90 грн. За результатами адміністративного оскарження зазначені суми збільшені і видано податкове повідомлення-рішення від 26.06.2007 року № /1 про донарахування 2797698,00 грн. податку на прибуток підприємств та штрафних (фінансових) санкцій на суму 2620124,10грн.

Так, нарахування зазначених платежів пов’язується з наступними обставинами.

Перевіркою встановлено заниження валових доходів на загальну суму 10726260,00 грн, а саме:

-          у 4 кварталі 2005 року на суму 1783040,00 грн.,

-          у 1 кварталі 2006 року на суму 4696448,00 грн.,

-          у 2 кварталі 2006 року на суму 666728,00 грн.,

-           у 3 кварталі 2006 року на суму 3469280,00 грн.,

-          у 4 кварталі 2006 року на суму 110764,00 грн.,

яке виникло внаслідок наступного:

у перевіряємому періоді ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” за рахунок власних коштів видавало готівкою грошові процентові позики фізичним особам –громадянам України: Самойленку К.А., Філіпській І.В., Філіпській О.В. , Городецькій О.П., Плакучій Т.В. , Загуліній М.В., Гуржий Н.А. В забезпечення повернення позик фізичні особи укладали з ТОВ „ФК „Резерв Фінанси” договори іпотеки та передавали останньому заставні на власну нерухомість (квартири). Відповідно до бухгалтерського та податкового обліку ТОВ „ФК „Резерв Фінанси”, заборгованість фізичної особи перед позикодавцем після отримання заставної вважається погашеною. Проценти за такими позиками ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” не нараховував та не утримував. У перевіряємому періоді ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” операції з отримання заставних відносило до складу валових витрат від операцій з цінними паперами, що на думку відповідача є порушенням норм підпунктів 7.6.1, 7.6.3 п.7.6 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки відсутня операція з купівлі-продажу цінних паперів. У зв’язку з цим відповідачем донараховано податок на прибуток на суму 2681565,0грн., а саме: за 4 квартал 2005року – на суму 445760,0грн., за 1 квартал 2006року –на суму 1174112,0грн., за 2 квартал 2006року –на суму 166682,0грн., за 3 квартал 2006 року –на суму 867320,0грн., за 4 квартал 2006 року –на суму 27691,0грн.

Суд вважає зазначені донарахування правомірними з таких підстав.

Отримання заставних і їх продаж є окремими господарськими операціями, які мають різну правову природу. Так, заставні отримані позивачем на підставі укладених з фізичними особами договорів позики та договорів іпотеки, якими передбачено видання позичальником заставної.

В силу ст.20 Закону України „Про іпотеку” заставна - це борговий цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки. Заставна оформлюється, якщо її видача передбачена іпотечним договором.

Отже, господарською операцією в даному випадку є факт видачі позивачем фізичній особі позики, повернення якої забезпечувалося заставною на підставі договору іпотеки.

У зв’язку з цим суд погоджується з аргументами відповідача про те, що обставини, при яких позивач отримав заставні, не є операцією з їх купівлі-продажу, а тому відсутні підстави для застосування норм, які встановлені п.7.6 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” щодо оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами.

Обставини справи свідчать, що в подальшому позивач продав заставні третім особам.

В силу ч.3 ст.28 Закону України „Про іпотеку” іпотекодержатель (власник заставної) може до настання строку виконання боржником зобов'язань за заставною проводити операції з належними йому заставними для рефінансування власної діяльності шляхом залучення додаткових грошових коштів від інших осіб. Рефінансування може здійснюватися такими способами:

відчуження (продаж) заставної шляхом вчинення індосаменту відповідно до статті 25 цього Закону з компенсацією індосанту вартості заставної у встановленому сторонами розмірі;

продаж заставної із зобов'язанням зворотного викупу (операція репо);

передача заставної у заставу для забезпечення виконання зобов'язань перед іншими кредиторами;

емісія іпотечних цінних паперів;

іншим способом, який не суперечить закону.

В даному випадку операції з продажу заставних підлягають оподаткуванню за нормами п.7.6 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки заставні відповідають поняттю цінних паперів в розумінні п.1.4 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а спеціальних правил щодо оподаткування операцій із заставними податковий закон не містить.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що продаж заставних третім особам не перетворює попередню операцію з її отримання на операцію з купівлі-продажу заставної. У зв’язку з цим відображення в податковому обліку позивачем по факту продажу заставних витрат по їх отриманню суд визнає неправомірним, а нарахування відповідачем у зв’язку з цим податку - законним.

Далі, податковою перевіркою було встановлено заниження валових доходів на загальну суму 72084,37 грн., а саме:

-          у 1 кварталі 2006 року на суму 28200,40 грн.;

-          у 2 кварталі 2006 року на суму 7531,47 грн.;

-          у 3 кварталі 2006 року на суму 36352,50 грн.

Так, ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” надало позику фізичним особам на загальну суму 10615506,00 грн. з яких 883266,00 грн на відсотковій основі. Товариство не нарахувало і не отримало відсотки на суми виданих позик. В той же час, відповідно до п/п. 11.3.6 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валових доходів кредитора від здійснення кредитно –депозитних операцій є дата нарахування процентів (комісійних) у строки, визначені кредитними (депозитними) договорами. Таким чином, ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” повинно було нарахувати відсотки за позиковий період з дня надання позики по день продажу заставної та віднести їх до валових доходів у відповідних періодах.

Матеріали справи свідчать про правомірність нарахування за даними обставинами відповідачем податку на прибуток на суму 18021,09грн.та штрафних санкцій на суму 7004,60грн. Так, умови укладених позивачем договорів позики з фізичними особами свідчать про необхідність нарахування відсотків з дня видачі позики до моменту її погашення (наприклад, пункт 3.2 договору №29 від 20.07.2006року між позивачем та гр.Загуліною М.В.). Ці обставини є достатніми для відображення суми відсотків в податковому обліку незалежно від умов їх погашення, на що посилається позивач. Крім того, посилання позивача на те, що за фактом продажу заставних третім особам він втратив право на будь-які вимоги до позичальника щодо погашення відсотків, суд вважає неправомірним, оскільки за правилами оподаткування це не впливає на податкові зобов’язання.

Далі, в акті перевірки зафіксовано завищення товариством суми валових витрат у 2006 році на суму нарахованих процентів по виданих (емітованих) простих процентних векселях на загальну суму 392450,43 грн., у тому числі :

-          у 2 кварталі 2006 року на суму 46043,15 грн.;

-          у 3 кварталі 2006 року на суму 157087,39 грн.;

-           у 4 кварталі 2006 року на суму 159319,89 грн..

яке виникло в внаслідок наступного:

1. ТОВ „ФК” Резерв Фінанс” - покупець у 2кварталі 2006 року придбано згідно договору купівлі –продажу цінних паперів від 14.04.2006 року Д № Т-247/06-1 у ТОВ „Капітал Плюс” –продавець 2 простих векселів за договірною ціною на загальну суму 1802321,50 грн., а саме:

1) векселедавець ТОВ „Акма” простий вексель номінальною вартістю 1000000 грн., курсова вартість 1000000 грн., дата складення 12.12.2005 року, дата погашення 12.12.2015 року.;

2) векселедавець ТОВ „Скай” простий вексель номінальною вартістю 802321,50 грн., курсовою вартістю 802321,50 грн., дата складання 20.12.2005 року, дата погашення 20.12.2015 року.

Згідно п. 2.1 договору Продавець зобов’язується передати Покупцю вище наведені векселі до 14.04.2006 року включно, а покупець сплатити Продавцю договірну ціну векселів (п.2.2) до 29.09.2006 року включно. Відповідно до п. 2.3 договору, передача вищевказаних векселів у власність ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” здійснюється за іменним індосантом та підтверджується актом прийому - передачі векселів, підписаним Продавцем і Покупцем. За умовами договору передбачено можливість розрахунку з ТОВ „ФК ”Капітал Плюс” із застосуванням простих векселів ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” або векселями третіх осіб із іменним (на користь Покупця) індосаментом.

Згідно акту прийому – передачі векселів від 14.04.2006 року ТОВ „Капітал Плюс” передав ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” згідно договору купівлі –продажу цінних паперів по Д №Т-247/06-1 від 14.07.2006 року вищенаведені прості векселі. Фактично в розрахунок за отримані векселі ТОВ ФК „Резерв Фінанс” видано (емітовано) простий вексель з наступними реквізитами: вексель простий № 8119 номінальною вартістю 1802321,50 грн., дата складання 14.04.2006 року, дата погашення за пред’явленням, емітент ТОВ „ФК „Резерв Фінанс”.

2. ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” у 3 кварталі 2006 року згідно договору купівлі –продажу цінних паперів від 04.07.2006 року Д №Т-143/06-1 року купує у ТОВ „Інтерфін Капітал” –продавець 2 прості векселі за договірною ціною на загальну суму 1358100,00 грн., а саме:

1) векселедавець ТОВ НВФ „Вектор –Техно” простий вексель номінальною вартістю 1340189,16 грн., курсова вартість 1290022,65 грн., дата складання 14.03.2008 року.

2)векселедавець ТОВ „Прост” простий вексель номінальною вартістю 100000 грн., курсовою вартістю 68077,35 грн., дата складання 25.04.2004 року, дата погашення 25.04.2005 року.

Згідно п. 2.1 договору Продавець зобов’язується передати покупцю вищенаведені векселі до 04.07.2006 року, а покупець сплатити Продавцю договірну вартість (п. 2.2) до 29.09.2006 року. Відповідно до п. 2.3 договору, передача вищевказаних векселів у власність ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” здійснюється за іменним індосантом та підтверджується актом прийому –передачі векселів, підписаним Продавцем та Покупцем. За умовами договору передбачено можливість розрахунку з ТОВ „Інтерфін Капітал” із застосуванням простих веселів ТОВ „ ФК „Резерв Фінанс” або векселями третіх осіб за іменним індосаментом. Згідно акту прийому –передачі векселів від 04.07.2006 року ТОВ „Інтерфін Капітал” передав ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” за договором купівлі –продажу цінних паперів по Д № Т143/06-1 від 04.07.2006 року вищенаведені прості векселі.

Фактично, в розрахунок за отримані векселі ТОВ „ФК „Резерв Фінанс” видано простий вексель з наступними реквізитами: вексель простий № 9262 номінальною вартістю 1358100 грн., разом з 20% річних, курсовою вартістю 1358100 грн., дата складання 04.07.2006 року, дата погашення за пред’явленням, емітент ТОВ „ФК „Резерв Фінанс”.

Відповідно до ст. 5 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі”, запровадженого в Україні Законом України від 6 липня 1999 року N 826-XIV, у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред’явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. З урахуванням дії частини 2 ст. 77 Уніфікованого закону, це правило розповсюджується і на прості векселі.

У виданих позивачем векселях та актах про вексельні платежі було зазначено, що векселі № 9262 на суму 1802321,50 грн. та № 9262 на суму 1358100,00 грн. видані (емітовані) разом із 20% річних.

Відповідно до частини 3 ст. 5 Уніфікованого Закону, проценти на суму векселя починають нараховуватися з дня складання векселя, якщо в самому векселі не вказана інша дата. Нарахування процентів на суму векселя з терміном погашення за пред’явленням закінчується в момент пред’явлення векселя до платежу, але не пізніше терміну закінчення строку, встановленого частиною 1 ст. 34 Уніфікованого Закону.

Перевіркою встановлено, що підприємство з моменту видачі у бухгалтерському обліку відповідно до п. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 „Доход”, затвердженого наказом Мінфіну України від 29.11.1999 року № 290, здійснювало щомісячні нарахування відсотків на суму (номінал) виданих векселів (№ 8119 на суму 1802321,50 грн., та № 89262 на суму 10358100,00 грн., відповідно), виходячи з 20% річних.

Всього за період 1 півріччя 2006 року по 2006 рік по першому векселю № 8119 з 14.04.2006 року почали нараховуватися проценти, а по другому векселю № 9262 - з 14.07.2006 року. Таким чином, у бухгалтерському обліку було нараховано відсотків на загальну суму 392450,43 грн., у тому числі:

1) по векселю № 8119 на суму 257756,67 грн.;

2) по векселю № 9262 на суму -134693,76 грн..

На кінець перевіряємого періоду, станом на 01.01.2007 року, прості векселі № 8119 в сумі 1802321,50 грн., № 9262 в сумі 1358100,00 грн. до погашення не було пред’явлено, відсотки нараховані, але не сплачені, в сумі 392450,43 грн. Заборгованість щодо сплати нарахованих у бухгалтерському обліку відсотків, станом на 01.01.2007 року обліковується на рахунку № 952 „Інші фінансові витрати” у сумі 392450,43 грн..

Підпунктом 7.9.3 пункту 7.9 статті 7 Закону України „Про цінні папери та фондову біржу” визначено, що за процентними цінними паперами, емітованими платником податку, суми процентів включаються до складу його валових витрат у податковий період, протягом якого була здійснена або мала бути здійснена виплата таких процентів.

Враховуючи те, що виплата процентів нарахованих по векселю № 8119 в сумі 1802321,50 грн. та векселю № 9262 в сумі 1802321,50 грн. була відсутня в спірний період, тому позивач безпідставно завищив валові витрати у 2006 році на суму нарахованих процентів по виданих (емітованих) простих процентних векселях на загальну суму 392450,43грн.

Зазначені висновки відповідача суд визнає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами податкового законодавства.

Заперечення позивача, які базуються на твердженні наявності у спірних правовідносинах товарного кредиту та необхідності застосування інших норм законодавства, які встановлені підпунктом 5.5.1 п.5.5 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, суд визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п/п.5.5.1 п.5.5 ст.5 зазначеного Закону до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Нарахування та виплата процентів за векселями відноситься до операцій з борговими зобов’язаннями. Однак, за предметом господарських операцій (процентні цінні папери) оподаткування процентів за векселями підлягає регулюванню більш спеціальними нормами, які встановлені підпунктом 7.9.3 пункту 7.9 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”. Отже, за процентними цінними паперами, емітованими платником податку, умовою включення суми процентів до складу його валових витрат є їх фактична виплата або виникнення обов’язку такої виплати.

Позивач не заперечує проти факту відсутності в спірний період виплати або обов’язку сплатити проценти за векселями, тому донарахування йому відповідачем податку на прибуток на суму 98112грн. та штрафних санкцій на суму 27351,7грн. суд визнає обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать про те, що за результатами адміністративного оскарження нараховані відповідачем платежі з податку на прибуток за первісним податковим повідомленням-рішенням збільшені. У зв’язку з цим, в силу п/п. ”б” п/п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове повідомлення від 17.05.2007 року № /0 вважається відкликаним і не може бути предметом судового спору.

Таким чином, враховуючи те, що податкове повідомлення-рішення від 17.05.2007 року №/0 є відкликаним, а податкове повідомлення-рішення від 26.06.2006 №/1 є вірним по суті, підстав для його визнання недійсним суд не вбачає, тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 21.04.2008року