СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.08                                                                                 Справа № 3/4пд.

За позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Попаснянської виробничої дільниці Луганської дирекції залізничних перевезень, м. Попасна Луганської області

до Колективноо підприємства "Лисичанський завод залізобетонних виробів", м. Лисичанськ Луганської області

про викладення пункту договору у редакції позивача

Суддя Доманська М.Л.

у присутності представників сторін:

від позивача: Тимофєєва Г. А. (дов. від 16.03.06 № Н-01/722),

Лазарєв В. Г. (дов. від 28.12.07 № Н-01/5169),

від відповідача: Волков М. М. (дов. від 01.10.06 № 8),

Суть спору: заявлено вимогу прийняти п. 13 договору від 25.12.07 № 3/59 на подачу та забирання вагонів КП "Лисичанський завод залізобетонних виробів" в редакції позивача та викласти його у такій редакції: "Відстань для стягнення збору за подачу, забирання вагонів в оба кінця (рахуючи від вихідної стрілки № 60 станції Переїзна) складає –а) на колії №№ 31,32 –22,9 км; б) на колії №№ 40,41 –22,9 км., з яких по колії, що належить залізниці –22,3 км."

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 18.03.08 до 01.04.08 та з 01.04.08 до 07.04.08.

Відзивом на позовну заяву від 20.02.08 № 276, зданим до суду 20.02.06, доповненнями до відзиву від 18.03.08 та від 01.04.08, відповідач проти позову заперечує, посилаючись на наступне:

- отримавши від позивача проект нового договору, відповідач повернув його позивачеві із протоколом розбіжностей 27.12.07, та отримав від позивача пропозицію у вигляді наказу від 21.01.08 № 12 про призначення розгляду розбіжностей на 23.01.08, до згоди сторони не прийшли;

- позивачем у проекті нового договору збільшено відстань для стягнення збору за подачу й забирання вагонів у десять разів порівняно із діючим договором;

- відповідно до техніко-розпорядчого акту станції Переїздна Донецької залізниці та схеми станції до складу станції входять Черноморський та Білогорівський парки; стрілка примикання під”їзної колії підприємства відповідача є стрілкою примикання до Білогорівського парку станції Переїзна Донецької залізниці, і саме від цієї стрілки має визначатись відстань подачі й забирання вагонів;

- відповідно до п.1.2 розділу 2 наказу Мінтрансу від 15.11.99 № 551 „Про затвердження збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України і Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів цього Збірника" відстань подачі й забирання вагонів має визначатись „від стрілки примикання під'їзної колії, якщо вона примикає до колії станції”;парк станції є станційними коліями у межах станції; під'їзна колія підприємства відповідача примикає до станційних колій Білогорівського парку станції Переїзна Донецької залізниці, та парк станції є станційними коліями станції Переїзна Донецької залізниці;

- позивачем не додержані вимоги ст.181 ГК України;

- позивачем не додержані вимоги п.3.4 Правил обслуговування залізничних під”їзних колій , дата розгляду розбіжностей призначена після 10-денного строку з дати отримання проекту договору із протоколом розбіжностей та не попереджено відповідача про дату розгяду розбіжностей за 10 днів до призначеної дати;

- пропозиції відповідача слід вважати прийнятими.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд прийшов встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.07 позивачем відповідачеві із супровідним листом від 25.12.07 № 312-24-368 (а.с.74 том І) вручені два примірники проекту договору від 25.12.07 № 3/59; один примірник договору відповідач 27.12.07 направив позивачеві із протоколом розбіжностей (а.с.9); позивач отримав вказані документи 10.01.08 за вхідним № 1048; телеграмою від 14.01.08 позивач призначив дату розгляду розбіжностей із відповідачем на 17.01.08 (а.с.76 том І), телеграмою від 16.01.07 переніс дату розгляду розбіжностей на 22.01.08 (а.с.78 том І); та у зв”зку з виробничою необхідністю телефонограмою від 21.01.08 знов переніс дату розгляду розбіжностей та остаточно визначив цю дату як 23.01.08 (а.с.79 том І).

23.01.08 сторони не прийшли до згоди щодо п.13 вказаного договору, про що складений протокол від 23.01.08 (а.с.59 том І).

Позивач виклав п.13 цього договору в наступній редакції: "Відстань для стягнення збору за подачу, забирання вагонів в оба кінця (рахуючи від вихідної стрілки № 60 станції Переїзна) складає – а) на колії №№ 31,32 –22,9 км; б) на колії №№ 40,41 –22,9 км., з яких по колії, що належить залізниці –22,3 км."

Відповідач виклав п.13 цього договору в наступній редакції: "Відстань для стягнення збору за подачу, забирання вагонів в оба кінця складає: а) на колії №№ 31,32 –2,6 км; б) на колії №№ 40,41 –2,3 км., з яких по колії, що належить залізниці –1,8 км."

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на наступне: під”їзна колія відповідача примикає стрілкою № 64 до колії № 31-а Білогорівського парку станції Переїзна Донецької залізниці, що знаходиться за межами станції Переїзна, тому відстань для стягнення збору за подачу й забирання вагонів слід розраховувати від стрілки № 60 станції Переїзна.

На підставі викладеного, позивач просить винести рішення про прийняття п. 13 договору від 25.12.07 № 3/59 на подачу й забирання вагонів відповідача у редакції позивача та викласти його наступним чином: "Відстань для стягнення збору за подачу, забирання вагонів в оба кінця (рахуючи від вихідної стрілки № 60 станції Переїзна) складає – а) на колії №№ 31,32 –22,9 км; б) на колії №№ 40,41 –22,9 км., з яких по колії, що належить залізниці –22,3 км."

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у вдзиві та доповненнях до відзиву.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є законність.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 ст. 16 цього ж Кодексу передбачаються способи захисту порушених прав. Крім того, цією ж нормою передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач у позові наполягає на винесенні рішення про прийняття та викладення судом п. 13 договору від 25.12.07 № 3/59 на подачу й забирання вагонів відповідача у редакції позивача.

Проте, виходячи із змісту положень ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України заявлені позивачем вимоги на захист своїх прав некорректно сформульовані позивачем. Слід в таких випадках заявляти вимогу до суду про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладанні відповідного договору, та у судовому рішенні зі спору, що виник при укладанні договору, в резолютивній частині вказується рішення зі спірної умови договору.

Відповідно до Закону України „Про залізничний транспорт” та Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з іншими підприємствами щодо порядку і умов подачі та забирання вагонів визначаються договором, порядок розроблення та форма яких встановлені Правилами обслуговування залізничних під'їзних колій, що затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 N 644, та зареєстровані в Мін’юсті України 24.11.00 за N 875/5096 (далі - Правила). Спори з приводу розбіжностей, які виникають під час укладання відповідних договорів можуть бути передані на вирішення господарського суду з обов'язковим додержанням порядку врегулювання цих розбіжностей, викладеного у п.3.4 Правил, на що, крім іншого, посилається позивач у своїх запереченнях на відзив, зданих у судовому засіданні 18.03.08.

Так, відповідно до п.3.4 Правил оформлення договору про експлуатацію під'їзної колії та договору про подачу та забирання вагонів виконується в такому порядку: проект договору розробляється залізницею. Підписаний у двох примірниках проект договору надсилається на підпис підприємству.

Підприємство підписує і повертає залізниці проект договору у двадцятиденний термін. Цей термін обчислюється: у разі пересилки проекту договору з посильним - з дати розписки про отримання договору, у разі пересилки поштою - з дати календарного штемпеля поштового відділення в пункті знаходження адресата. Якщо при підписанні договору в підприємства виникнуть заперечення стосовно його умов, то незалежно від цього воно підписує договір, складає протокол розбіжностей і направляє його у двох примірниках залізниці одночасно з підписаним договором. Наявність розбіжностей оговорюється в договорі. У разі неповернення залізниці підписаного проекту договору у двадцятиденний термін, договір набирає чинності в редакції залізниці; залізниця не пізніше ніж через 20 днів після отримання цього протоколу розбіжностей зобов'язана призначити день розгляду розбіжностей, про що вона має повідомити підприємство у десятиденний термін після отримання протоколу і не пізніше ніж за 10 днів до призначеної дати розгляду. Якщо залізниця у вказаний термін не призначить дату розгляду розбіжностей, договір набирає чинності в редакції підприємства. У випадку неприбуття представника підприємства у призначений термін для розгляду розбіжностей договір набуває чинності в редакції залізниці; розбіжності, що залишилися неврегульованими, оформлюються новим протоколом і у двадцятиденний термін після дня їх розгляду передаються залізницею до господарського суду. Якщо в указаний термін розбіжності не будуть направлені до а суду, то договір набуває чинності в редакції підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтвердено сторонами у справі, отримавши 10.01.08 проект вищевказного договору із протоколом розбіжностей, позивач остаточно призначив дату розгляду відповідних розбіжностей до договору лише 21.01.08 на 23.01.08. Позивачем не додержаний десятиденний термін призначення дати та повідомлення відповідача про дату розгляду розбіжностей. Тобто порядок врегулювання вищезазначених розбіжностей до договору, викладений у п.3.4 Правил, не додержаний позивачем. Позивач не призначив дату розгляду розбіжностей у десятиденний термін після отримання протоколу розбіжностей, та не повідомив про це підприємство відповідача не пізніше ніж за 10 днів до призначеної дати розгляду, як це передбачено п.3.4 Правил.

Крім того, відповідач правомірно посилається на те, що відповідно до п.1.2 розділу 2 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (ТАРИФНЕ КЕРІВНИЦТВО N 1), затвердженого наказом Мінтрансу від 15.11.99 № 551 та зареєстрованого в Мін’юсті України 01.12.99 за № 828/4121 (далі - Тарифне керівництво № 1), відстань подачі й забирання вагонів визначається від стрілки примикання під'їзної колії, якщо вона примикає до колій станції, або від вихідної стрілки станції, з якої подаються вагони, якщо під'їзна колія примикає до перегону чи в інших місцях за межами станції.

Так, Інструкцією з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 31.08.2005 N 507, визначено, що станція це роздільний пункт з колійним розвитком, що дозволяє проводити операції з приймання, відправлення, схрещення й обгону поїздів, операції з приймання, видачі вантажів та обслуговування пасажирів, а за умови розвинених колійних пристроїв - маневрову роботу з розформування та формування поїздів і технічні операції з поїздами;

парк станції це станційні колії, призначені для виконання однакових (неоднакових) технологічних операцій;

станційні колії - колії у межах станції.

В даному випадку під'їзна колія підприємства відповідача примикає до станційних колій Білогорівського парку станції Переїзна Донецької залізниці, та Білогорівський парк станції Переїзна є станційними коліями у межах станції Переїзна Донецької залізниці.

Вищевказане відповідає п.3.7 Технологічного процесу роботи станції Переїзна Донецької залізниці, техніко-розпорядчому акту станції Переїздна Донецької залізниці та схемі станції, що надані у копіях до матеріалів справи позивачем, якими встановлено, що станція Переїзна включає до себе безпосередньо станцію, Чорноморський та Білогорівський парки, роз'їзд Томашевський і станцію Новодружевська. За таких обставин, слід зробити висновок, що під'їзна колія відповідача примикає стрілкою № 64 до колії № 31-а Білогорівського парку станції Переїздна Донецької залізниці, який не знаходиться за межами станції Переїзна, а як раз знаходиться у межах цієї станції. Стрілка примикання під'їзної колії підприємства відповідача є стрілкою примикання до Білогорівського парку станції Переїздна Донецької залізниці, і саме від цієї стрілки має визначатись відстань подачі й забирання вагонів.

Тому п.13 договору у редакції відповідача не суперечить нормам чинного законодавства та відповідає вимогам п.1.2 Тарифного керівництва № 1, та відповідно, вимогам Статуту залізниць України.

За таких обставин, у задоволені позову слід відмовити із віднесенням судових витрат на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.44,49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволені позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –11.04.08.

Суддя                                                                       М.Л.Доманська