ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Справа №  07/1087а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня
2008 р.

13год.,
м. Черкаси

За
адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до
управління Пенсійного фонду України в Чорнобаївському районі

про
скасування вимоги

Суддя
Дорошенко М.В.

Секретар
судового засідання Сиволовська О.І.

Представники
сторін:

від
позивача: у засіданні суду, яке відбулося 25.03.2008р. - особисто позивач
ОСОБА_1., у засідання суду, призначеному на 09.04.2008р. -не прибули;

від
відповідача: у засіданні суду, яке відбулося 25.03.2008р. - Ярмоленко О.В. - за
довіреністю від 24.03.2008р., у засідання суду, призначеному на 09.04.2008р.
-не прибули.

Заявлено
адміністративний позов про скасування вимоги відповідача від 05.02.2008р. №75
на сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за перший квартал 2005р. у сумі 131грн. 22 коп.

В
обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що не згідний зі
спірною вимогою позивача, оскільки на його думку відповідач неправильно
застосував Закон України від 16.03.2006р. №3583-ІУ „Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року”    (далі -Закон №3583-ІУ) та ст. 58
Конституції України щодо зворотної дії в часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках коли вони пом'якшують або скасовують
юридичну відповідальність особи.

Відповідач
проти адміністративного позову заперечив, оскільки на відміну від позивача
вважає спірну вимогу законною і обґрунтованою.

Сторони
належним чином були повідомлені про засідання суду, призначене на 12 годину
09.04.2008р., проте у це судове засідання не прибули.

Позивач
телеграмою від 08.04.2008р., а відповідач листом від 02.04.2008р. №2615/07
заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Ці клопотання
відповідають правам осіб, які беруть участь у справі, наданим їм ч. 3 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства України, тому розгляд справ здійснювався
господарським судом у порядку письмового провадження.

Розглянувши
наявні у справі письмові докази, господарський суд   встановив наступне.

26
жовтня 2004р. державним реєстратором Чорнобаївською районної державної
адміністрації Вовк І.В. була проведена державна реєстрація позивача як фізичної
особи-підприємця.

У
2005р. позивач застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності, передбачену Указом Президента України від 03.07.1998р. №727/98 “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” в редакції Указу Президента України від 28.06.1999р. №746/99 і
сплачував єдиний податок.

Страхові
внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, передбачені
Законом України від 09.07.2003р. №1058-IV „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” (далі - Закон №1058-ІУ), позивач у першому кварталі
2005р. відповідачу не сплачував.

5
лютого 2008р. головним спеціалістом відповідача Савченко Л.М. був складений акт
№75, відповідно до якого позивачу було визначено суму фіксованого страхового
внеску за перший квартал 2005р. у розмірі 131грн. 22 коп. як різницю між сумою
мінімального страхового внеску і частиною суми єдиного податку згідно з даними
державної податкової інспекції У Чорнобаївському районі, сплаченого позивачем
за перший квартал 2005р., яка підлягала зарахуванню до Пенсійного Фонду України
відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 “Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Зазначені
у акті дані про суми сплаченого позивачем за січень-березень 2005р. єдиного
податку позивач не оспорив.

На
сплату визначеної за актом від 05.02.2008р. №75 суму страхового внеску за
перший квартал 2005р. у розмірі 131грн. 22 коп. відповідач надіслав позивачу
спірну вимогу від 05.02.2008р. №75.

Закон
№1058-ІУ, згідно із його преамбулою, розроблений відповідно до Конституції
України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та
інших джерел, передбачених цим Законом.

Стаття
1 Закону №1058-ІУ термін „страхувальники” визначає як роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування

Відповідно
до ст. 5 Закону №1058-ІУ, сферою його дії є регулювання відносин, що виникають
між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а також платники
страхових внесків.

Роботодавцями
згідно з п. 1 ст. 14 Закону №1058-ІУ є підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні
партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян,
профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть
розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних  осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті
11 цього Закону.

Стаття
15 Закону №1058-ІУ передбачає, що платниками страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Згідно
з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058-ІУ страхувальник зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

Відповідно
до ст. 18 Закону №1058-ІУ страхові внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому
цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до
Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з
Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на
цілі, не передбачені цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися
пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частина
6 ст. 20 Закону №1058-ІУ передбачає, що страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше
ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним
періодом для страхувальників, зазначених у пункті 1статті 14 цього Закону, є
календарний місяць.

Відповідно
до пп. 4 ч. 8 розділу ХV „Прикінцеві положення” Закону №1058-ІУ фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Статтею
45 Закону України від 23.12.2004р. №2285-ІУ „Про Державний бюджет України на
2005 рік” у редакції, яка була чинною з 01.01.2005р. по 30.03.2005р., був
установлений на 2005р. фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть
участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального
страхового внеску, визначеного Законом №1058-ІУ, на місяць на кожну особу.

Законом
України №3583-ІУ було встановлено, що суми внесків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України
протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові
рахунки в цих фондах у зв'язку із застосуванням Державним казначейством України
норм діючого на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік” від 2312.2004р. №2285-IV, не вважати заборгованістю. Донарахування та
фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не
застосовуються.

Указ
Президента України від 03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва” в редакції Указу Президента
України від 28.06.1999 №746/99 передбачає, що суб'єкти підприємницької
діяльності - юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20
числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства
України.

Відділення
Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів  перераховують суми єдиного податку у таких
розмірах:

до
Державного бюджету України - 20 відсотків;

до
місцевого бюджету - 23 відсотки;

до
Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

на
обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного
фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які
здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

При
цьому суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є
платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З
огляду на викладені вище обставини та норми законодавства господарський суд
прийшов до таких висновків.

Позивач
у першому кварталі 2005р. за Законом №1058-ІУ був платником страхових внесків,
тому зобов'язаний був нараховувати та сплачувати страхові внески у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного цим Законом, на місяць.

Законом
№3583-ІУ врегульовані відносини, що виникли у зв'язку з незарахуванням до
Пенсійного Фонду України як страхового внеску частини податків сплачених
суб'єктами господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, зокрема, у даному випадку частини
сплаченого позивачем за перший квартал 2005р. єдиного податку згідно з Указом
України від 03.07.1998р. „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” в редакції Указу Президента України
від 28.06.1999 №746/99. Саме така частина податку, не зарахованого до
Пенсійного фонду України як страховий внесок, за названим Законом не вважається
заборгованістю і не донараховується.

Відносини,
пов'язані з нарахуванням і сплатою суб'єктами господарської діяльності, що
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, до Пенсійного
фонду України тієї частини страхових внесків у фіксованому розмірі, яка не
покривається частиною сплачених ними податків, які не були зараховані до
Пенсійного фонду України як страхові внески, Законом №3583-ІУ не регулюються.
Відповідно цей Закон не звільняє від сплати фіксованого розміру страхових
внесків в частині, не покритій не зарахованою до Пенсійного фонду України
частиною сплачених вказаними суб'єктами господарювання податків.

За
таких обставин позов задоволенню не підлягає.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160 -163 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному
позові відмовити повністю.

Ця
постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської
області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення
постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої
заяви.

Ця
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

У
разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання
апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У
разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ
Дорошенко М.В.