ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"25" квітня 2008 р.

Справа № 4/69

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за участю секретаря судового засідання Романовської О.В. розглянув справу № 4/ 69

за адміністративним позовом: Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі, 25014, м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 29,

до відповідача: Державного сільськогосподарського підприємства "Бережинське", 27605, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка,

про стягнення 20366 грн. 66 коп.

час прийняття: 14 год. 50 хв. вступної та резолютивної частини

Представники сторін:

позивача: Хилько О.Я. довіреність № 794/07-19 від 25.04.08

відповідача: участі не брали. Про час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Рекомендоване поштове відправлення № 2957075 вручене представнику відповідача 03.04.2008 року.

СУТЬ СПОРУ:

Управління пенсійного фонду України в Кіровоградському районі (надалі - ПФУ) звернулося до господарського суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача 20281 грн. 16 коп. недоїмки по страхових внесках до Пенсійного фонду за період з березня по грудень 2007 року включно.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надіслав, позовні вимоги не заперечив. Свої процесуальним правом на участь у судовому засіданні відповідач не скористався.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши усі обставини справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року, передбачено право органу Пенсійного фонду на звернення до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки

Відповідно до ст. 8 „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закону - 1058), до страхових внесків відносяться кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 18,19,20 п.п.1 п. 8 Розділу 15 Закону-1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, тобто платник нараховує та сплачує страхові внески у встановлений граничний термін за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і відраховує та перераховує страхові внески від об’єкту оподаткування застрахованих осіб – найманих працівників за ставкою 1-2% від їх сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно з п.6 та 12 ст. 20 Закону-1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальником у визначені строки вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і сплачуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідач зареєструвався як платник до фонду в управлінні Пенсійного фонду в Кіровоградському районі, своєчасно подавав позивачу розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, однак визначені ним самостійно суми страхових внесків не сплачував.          Станом на 26.02.2008 року відповідач допустив заборгованість по платежах страхових внесків до фонду в розмірі 20281 грн.16 коп., з яких фінансові санкції в розмірі 58 грн. 60 коп. та пеня на суму 26грн. 90 коп.

Господарський суд вважає повністю доказаними позивачем наявність та розмір заборгованості, які повністю узгоджуються з періодами виникнення заборгованості та підтверджені помісячним розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті, які надані відповідачем позивачу. Вказані розрахунки підписані повноважними представниками відповідача та їх підписи скріплено відтисками печатки підприємства- відповідача, зокрема керівником та головним бухгалтером.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідач господарському суду не подав.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю в сумі 20366 грн. 66 коп. Наявність та розмір заборгованості підтверджується також випискою з особистого рахунку страхувальника, розрахунками суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті за спірний період.

Проаналізувавши наявність підстав для стягнення фінансових санкцій та пені, господарський суд приймає до уваги, що Рішенням №228 від 13.06.2007 року начальника Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі застосовані фінансові санкції відносно відповідача у вигляді 58 грн. 60 коп. штрафу та 26 грн. 90 коп. пені за несвоєчасну сплату (перерахування) платежів, які підлягали в 10-денний термін здня одержання цього рішення. Вказане рішення отримано 20.08.2007 року представником відповідача провідним бухгалтером Головановою Т., однак у визначений термін пеня та фінансові санкції не були сплачені. Крім того, відповідач не подав доказів про оскарження або скасування у встановленому порядку вказаного рішення, тому пеня та штраф підлягають до стягнення в примусовому порядку.

Враховуючи правовий статус органів Пенсійного Фонду України, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питаням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумціїї винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем надано безспірні докази про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення права позивача на своєчасне отримання страхових внесків, пені та фінансової санкції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного сільськогосподарського підприємства "Бережинське", 27605, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Бережинка р/р 0001 в АКБ "Надра" МФО 323624 заборгованість зі збору по страхових внесках в розмірі 20366 грн. 66 коп., з яких безпосередня заборгованість (недоїмка) на суму 20281 грн. 16 коп., фінансові санкції 58 грн.60 коп. та 26 грн. 90 коп. пені за період з 01.03.2007 року по грудень 2007 року включно на користь Управління пенсійного фонду України в Кіровоградськомиу районі м. Кіровоград вул. Дарвіна 29 р/р 17 в Кіровоградському облуправлінні ВАТ ДОБУ МФО 323475 .

Після набрання постановою законної сили буде видано виконавчий лист.

В задоволенні клопотання про застосування розстрочки виконання судового рішення відмовити.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодекс - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі до 29.04.2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько