КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2008                                                                                           № 3/73

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Вербицької О.В.

при секретарі:           Цецарському А.О.

За участю представників:

від прокурора -          Кравченко Н.М.,

від позивача - не з’явились,

від відповідача - не з’явились,

від третьої особи – Суворова К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.02.2008

у справі № 3/73 (Сівакова В.В.)

за позовом                               Заступника прокурора м.Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України

до                                                   Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача           Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "УкрЕнергоПоліс"

про                                                  визнання недійсним рішення № 55/716 від 25.01.2007

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 25.01.2007 № 55/716.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2008 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся з апеляційним поданням до Київського апеляційного господарського суду, в якому просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Також прокурор в апеляційному поданні посилається на те, що рішення було прийняте з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи надав відзив на апеляційне подання, в якому просить апеляційне подання залишити без задоволення, а рішення без змін.

Представником Державного агентства земельних ресурсів України, через відділ документального забезпечення було подано клопотання про розгляд справи без участі останнього. Також, у вказаному клопотанні представник третьої особи зазначив, що апеляційне подання підтримує в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційного подання, відзив на апеляційне подання, заслухавши пояснення прокурора та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Частина 1 ст. 143, ст. 144 Конституції України визначають, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території, віднесено, зокрема, право розпорядження землями територіальної громади міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної відповідно до цього кодексу.

Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об’єкти комунальної власності.

Згідно з ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок надання у постійне користування земельних ділянок юридичним особам визначається ст. 123 Земельного кодексу України, згідно з положеннями якої надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Матеріалами справи встановлено, що на IV сесії V скликання Київської міської Ради від 25 січня 2007 року було прийнято рішення № 55/716 “Про передачу закритому акціонерному товариству “Страхова компанія “Укренергополіс” земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бульвару Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва”. Відповідно до статей 93, 123, 124 Земельного кодексу України та розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Київська міська рада вирішила:

1. Внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381, виключивши з переліку озеленених територій загального користування м. Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам (таблиця 2), земельну ділянку площею 0,53 га на вул. Старонаводницькій.

2. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки закритому акціонерному товариству “Страхова компанія “Укренергополіс” для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бульвару Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва.

3. Передати закритому акціонерному товариству “Страхова компанія “Укренергополіс”, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку загальною площею 5,36 га для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бульвару Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва, у тому числі:

- площею 0,77 га - за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 15.10.1979 № 1355/7 “Про відведення земельної ділянки Київській міській Раді добровільного товариства “Автомотолюбитель УРСР” під будівництво відкритої автостоянки”;

- площею 0,14 га - за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 12.01.1960 № 35 “Про відвод земельних ділянок під будівництво павільйонів “Морозиво” і “Молоко” в Печерському районі”;

- площею 1,36 га - за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 19.06.1972 № 972 “Про відведення земельної ділянки управлінню культури міськвиконкому під спорудження пам’ятника Ковпаку С. А. на схилах між бульваром Дружби Народів і Старонаводницькою вулицею в Печерському районі”;

- площею 3,09 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Спір між сторонами виник у зв’язку з тим, що позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив положення ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України та виніс рішення про передачу в оренду земельної ділянки на користь третьої особи на підставі непогодженого належним чином проекту землеустрою.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріалами справи повністю підтверджується дотримання вимог ст. 123 Земельного кодексу України, та погоджено проект землеустрою згідно з вимогами чинного законодавства.

У апеляційному поданні позивач наголошує на тому факті, що судом першої інстанції не взято до уваги факт того, що висновки, які містяться в матеріалах проекту не відповідають вимогам чинного законодавства за формою та змістом, зокрема, прокурор визначає, що позиція суду щодо наявності в матеріалах справи висновків органу архітектури та природоохоронного органу не ґрунтується на матеріалах справи.

В пояснення до справі третя особа зазначає, що такі твердження позивача є необґрунтованими, виходячи з того, що під час ухвалення спірного рішення та надання висновків та погоджень відповідними підрозділами Київської міської державної адміністрації повністю дотримано вимоги ст. 123 ЗК України та Порядку набуття права на землю юридичними особами та громадянами в м. Києві, затвердженого рішенням Київради від 14.03.2002 № 313/1747, та відмічає, що під час розгляду справи судом першої інстанцією позивачем не оскаржувалась невідповідність окремих висновків та погоджень за формою та змістом. Дійсність вказаних позивачем у апеляційному поданні висновків не оскаржувалась в установленому законодавством порядку та не є предметом розгляду по даній справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необґрунтованими викладені позивачем зауваження виходячи з наступного.

Прокурор посилається на положення Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 “Про затвердження Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок”.

Розділом 4 “Оформлення Висновку природоохоронного органу про результати розгляду матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельної ділянки” визначається наступне: висновок природоохоронного органу про результати розгляду матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельної ділянки (додаток 2) оформляється на бланку цього органу. У висновку наводиться оцінка відповідності законодавству запланованої діяльності та її припустимості з точки зору потреб формування екомережі та впливу на довкілля. На основі оцінки відповідності запланованої діяльності законодавству, її припустимості з точки зору потреб формування екомережі та впливу на довкілля, природоохоронний орган надає позитивний чи негативний Висновок про результати розгляду матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельної ділянки, останній має містити обґрунтування із посиланням на конкретні статті законодавчих та інших нормативно-правових актів, стандартів, норм та правил, які порушуються.

Проект землеустрою, копія якого міститься в матеріалах справи, містить висновки на які посилається скаржник, зокрема висновок Управління охорони навколишнього природного середовища від 18.01.2007 року за № 071/04-4-19/244, з тексту якого вбачається, що даний висновок є вірним по суті, а відсутність слова “Висновок” не є підставою вважати, що третя особа під час погодження проекту землеустрою не отримала даний висновок.

В тексті висновку Управління охорони навколишнього природного середовища від 18.01.2007 року за № 071/04-4-19/244 вказано, що управління вважає за можливе погодити відведення земельної ділянки на користь третьої особи при умові використання скверу для благоустрою та озеленення і без вилучення її з території зелених насаджень загального користування та погодження встановленим чином Актів обстеження зелених насаджень, отримання згоди землекористувачів та внесення змін в рішення Київради від 19.07.2005 року за № 806/3381. З матеріалів справи вбачається, що умови викладені у висновку від 18.01.2007 року за № 071/04-4-19/244 дотримано.

Порядком набуття права на землю юридичними особами та громадянами в м. Києві, затвердженого рішенням Київради від 14.03.2002 № 313/1747, визначено: Головкиївархітектура, відповідний орган охорони культурної спадщини, державне управління екології та природних ресурсів в м. Києві, міська санітарно-епідеміологічна станція подають до управління земельних ресурсів висновки щодо відведення земельної ділянки відповідно до своєї компетенції із зазначенням умов та обмежень.

Відповідно до положень викладених у п. 2 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Матеріали справи містять наступні позитивні висновки: погодження Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 20.01.2007 року за № 09-231; висновок Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 05.12.2006 року за № 19-10409 – позитивний; погодження Дочірнього підприємства “Інститут генерального плану міста Києва” від 12.12.2006 року за № 2918; висновок № 91 від 20.01.2007 року щодо вибору земельної ділянки під забудову Київської міської санепідемстанції МОЗ України за вих. № 287 від 20.01.2007 року – позитивний; висновок Управління охорони навколишнього природного середовища від 18.01.2007 року за № 071/04-4-19/244 позитивний; висновок Головного управління охорони культурної спадщини від 07.12.2006 року за № 36668 – позитивний; погодження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 05.12.2006 року за № 6100/4/61; висновок Головного управління земельних ресурсів від 22.08.2007 року за № 03-85/51- позитивний, проект землеустрою погоджений, отримано погодження всіх попередніх землекористувачів, в тому числі київської міської державної адміністрації від 19.01.2007 року за № 005-46.

Виходячи з викладеного суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що проект землеустрою погоджено відповідно до вимог чинного законодавства.

Скаржник у апеляційному поданні посилається на порушення вимог Рішення від 17.05.2002 р. № 979, Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 “Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам’яток історії та культури в м. Києві”.

Заслухавши пояснення третьої особи та оглянувши матеріали проекту землеустрою суд встановив.

Рішенням від 17.05.2002 р. № 979 “Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 “Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам'яток історії та культури в м. Києві” встановлено наступне.

Додатком № 1 до вказаного рішення визначено межі історико-культурних заповідників і зон охорони пам’яток історії та культури на території м. Києва. Відповідно у розділі 3 Додатку № 1 рішення визначено, що до зон регулювання першої категорії віднесено, зокрема бульвар Дружби народів, вул. Старонаводницька тощо, та до зон регулювання забудови другої категорії віднесено бульвар Дружби Народів. До зони охоронюваного ландшафту віднесено бульвар Дружби Народів.

Додаток № 2 визначає статус історико-культурних заповідників і зон охорони пам’яток історії та культури на території м. Києва. Пункт 6 додатку № 2 Рішення встановлює, що у межах охоронних зон, зон регулювання забудови та зон охоронюваного природного ландшафту відповідно до законодавства забороняється проведення земляних, будівельних робіт без дозволу управління охорони пам’яток історії, культури та історичного середовища. Пункт 8 додатку № 2 рішення визначає, що проекти планування в межах зон охорони можуть виконуватись тільки на підставі відповідної містобудівної документації, перед проектних досліджень, на основі яких складаються історико-архітектурні опорні плани. Підпункти 10.2, 10.5 п.10 додатку № 2: в межах зон регулювання забудови архітектурно-планувальне завдання надається за умови погодження з управлінням охорони пам’яток історії культури та історичного середовища. При перебудові історичних кварталів, в межах зон регулювання забудови враховується історико-архітектурна і містобудівна цінність кожного будинку і споруди. Згідно пункт 12 додатку № 2 рішення в межах зон регулювання забудови повинен бути врахований композиційний характер традиційного історичного середовища. Збереження планувально-просторової композиції, візуальних зв’язків, співмасштабне нове будівництво. В зонах регулювання забудови допускається нове будівництво із збереженням основних прийомів характерних для історичної забудови традиційного історичного середовища пам’яток: регламентація висоти, розміру, будівельних матеріалів і оздоблення фасадів будинків чи споруд, їх пластика, кольорове вирішення, характер покрівель та інше архітектурно-художнє вирішення; благоустрій та озеленення території. Пунктом 13 додатку № 2 рішення визначає, що в зонах охоронюваного природного ландшафту не дозволяється будь-яке будівництво, що негативно виливає на характер ландшафту. Передбачається збереження, регулювання рослинності, заходи щодо зміцнення берегових територій, схилів ярів, знесення дисгармонуючих будинків і споруд, що спотворюють історичний ландшафт. Проектування та будівництво нових житлових районів, промислових та інших об’єктів обмежується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказаним рішенням пряма заборона проведення проектних та будівельних робіт та заборона передачі в оренду вказаних земель не встановлена. Положеннями вказаного рішення визначено, що необхідним є отримання дозволу управління охорони пам’яток історії, культури та історичного середовища, при проектуванні та будівництві дотриматись збереженням основних прийомів характерних для історичної забудови традиційного історичного середовища пам’яток.

Як вказано вище, проект землеустрою, що міститься в матеріалах справи містить відповідні висновки та погодження.

Висновок Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 05.12.2006 року за № 19-10409 щодо використання земельної ділянки, наявних обмежень та умов, які мають враховуватись при розробці проекту відведення земельної ділянки, при винесенні якого управлінням було враховано положення рішення № 979 від 16.05.2002 року, та надано рекомендації, викладено зауваження, вимоги та умови землекористування. 20.01.2007 року третьою особою отримано погодження Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища за № 09-321.

Висновок Управління охорони навколишнього природного середовища від 18.01.2007 року за № 071/04-4-19/244 позитивний, з викладеними зауваженнями та умовами надання та використання землекористувачем: умову визначено збереження території скверу, та надання цієї частини земельної ділянки у тимчасове користування на правах оренди без права викупу та використання тільки для благоустрою та озеленення, погодити Акти обстеження зелених насаджень та внести зміни до рішення Київради від 19.07.2005 року № 806/3381, дотримати вимог щодо проектування. При винесенні спірного рішення КМР в тексті зазначено: внести зміни до Програми розвитку зеленої зони міста Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 № 806/3381, виключивши з переліку озеленених територій загального користування м. Києва, що відповідають типологічним ознакам та планувальним вимогам, земельну ділянку площею 0,53 га на вул. Старонаводницькій. Передати закритому акціонерному товариству “Страхова компанія “Укренергополіс”, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку загальною площею 5,36 га для будівництва, експлуатації та обслуговування адміністративно-готельного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського, торговельного призначення, підземним паркінгом та для благоустрою ландшафтної зони на перетині бульвару Дружби Народів та вул. Старонаводницької у Печерському районі м. Києва. В проекті землеустрою містяться погоджені акти обстеження зелених насаджень.

В матеріалах справи міститься позитивний висновок Головного управління охорони культурної спадщини від 07.12.2006 року за № 6668, при винесенні якого управлінням було взято до уваги факт розташування земельної ділянки в зоні охоронюваного природного ландшафту та межування з землями історико-культурного призначення тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання скаржника на порушення положень Рішення КМР від 16.05.2002 року № 979 не відповідають дійсності.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на ту обставину, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 3 грудня 2004 року № 391 “Про затвердження Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації”.

Проаналізувавши матеріали справи суд встановив.

Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог в позовній заяві визначено, що положення вказаного наказу порушено в зв’язку з тим, що державна експертиза щодо проектів землеустрою має бути проведена у випадку відведення земельних ділянок із земель рекреаційного призначення. Виходячи з тієї обставини, що позивачем не доведено факт віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, з матеріалів справи дана обставина не вбачається, судом першої інстанції об’єктивно зроблено висновок про відсутність підстав для скасування спірного рішення та розгляду даного питання.

У апеляційному поданні викладена інша позиція позивача в частині підстав проведення державної експертизи землевпорядної документації, зокрема з підстав віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного значення.

В зв’язку з тим, що позивачем змінено підставу порушення норми законодавства суд не розглядає доводи позивача як обґрунтування неправомірності висновків суду першої інстанції.

У Апеляційному поданні позивач відмічає, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення, до такого висновку останній приходить на підставі висновку Головного управління охорони культурної спадщини від 07.12.2006 року за № 6668, що міститься в проекті землеустрою ЗАТ “Страхова компанія “Укренергополіс”.

Положеннями ст.ст. 53, 54 ЗК України визначено склад земель історико-культурного призначення та умови використання таких земель, встановлено, що до таких належать землі, на яких розташовані:

а) історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам’ятні місця, пов’язані з історичними подіями;

б) городища, кургани, давні поховання, пам’ятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів;

в) архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фонова забудова.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

З висновків, погоджень та пояснень, що містяться в проекті землеустрою вбачається, що спірна земельна ділянка входить до зеленої зони, частина земельної ділянки внесена до переліку територій, що резервуються “Біля Звіренського кладовища” для розвитку зони зелених насаджень, відноситься до зони охоронюваного ландшафту, входить до Переліку зелених зон програми комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 року, частина земельної ділянки заасфальтована та використовується для відстою автобусів, ділянка повністю вільна від капітальної забудови.

Виходячи з вищевикладених положень Рішенням від 17.05.2002 р. № 979, Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 “Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам’яток історії та культури в м. Києві” вказана земельна ділянка входить в межі земель віднесених до зон регулювання забудови та зон охоронюваного ландшафту.

З тексту висновку № 6668 Головного управління охорони культурної спадщини, на який посилається скаржник як на обґрунтування своєї позиції, вбачається, що Головне управління культурної спадщини не заперечує проти надання земельної ділянки ЗАТ “Страхова компанія “Укренергополіс”. При цьому прокурором не надано належних доказів того, що земельна ділянка, відведена ЗАТ “Страхова компанія “Укренергополіс” відновиться до земель історико-культурного призначення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційного подання Заступника прокурора міста Києва, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2008 у справі № 3/73 є обґрунтованим і таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2008 у справі № 3/73 залишити без змін.

Матеріали справи № 3/73 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Вербицька О.В.