ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 45/75

21.04.08

За позовом: Відкритого акціонерного товариства "Новоград-вилинська реалбаза хлібопродуктів"

До: Державного комітету України з державного матеріального резерву

про: стягнення 108.812,40 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з’явилися

відповідача: Трембанчук А.А., дов. від 07.12.2007 № 2/7914

Суть спору: стягнення 108.812,40 грн. заборгованості за зберігання матеріальних цінностей державного резерву –7254,175 тон жита за період з 01.07.2005 по 31.12.2005.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача на зберіганні знаходяться матеріальні цінності державного резерву. Позивач стверджує, що послуги по збереженню жита в кількості 7254,175 тон за період з 01.07.2005 по 31.12.2005 на суму 108.812,40 грн. відповідач не сплатив. Тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що він свої зобов’язання відповідно до договору відповідального зберігання № юр-2зб/309-2004 від 18.08.2004 та додаткової угоди № 1 від 18.08.2005 виконав в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 875 від 19.08.2005, № 1187 від 16.09.2005, № 387 від 13.05.2005.

Ухвалою від 29.02.2008 порушено провадження у справі № 45/75 та призначено її до розгляду на 31.03.2008.

В судовому засіданні 31.03.2008 оголошувалася перерва до 14.04.2008, про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 14.04.2008 оголошено перерву до 21.04.2008, про що сторони повідомлені під розписку.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2004 між позивачем та відповідачем укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/309-2004 (далі - Договір). За умовами вказаного Договору відповідач передає, а позивач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16 (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору відповідач зобов’язувався відшкодовувати витрати зберігача на утримання матеріальних цінностей, виходячи із розрахунку -2,50 грн. (в т.ч. ПДВ) за тонно-місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача.

На підставі Приймальних актів (зберігальних зобов’язань) № 1, 2, 3, 4, 5, 6 відповідач передав позивачеві на зберігання 7254,175 тон жита.

18.08.2005 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, в якій сторони передбачили, що плановий розмір коштів на 2005 рік, на оплату за зберігання матеріальних цінностей державного резерву складає 126948,06 грн. в межах кошторису.

Відповідач відповідно до платіжних доручень від 16.09.2005 № 1187, від 13.05.2005 № 387, від 19.08.2005 № 875 сплатив грошову суму, обумовлену в додатковій угоді № 1 до Договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач розрахувався з позивачем за послуги по зберіганню жита у 2005 році.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Оскільки відповідач належним чином виконав зобов’язання по сплаті вартості послуг по зберіганню жита у 2005 році, то вказане зобов’язання є припиненим.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення коштів за зберігання 7254,175 тон жита за період з 01.07.2005 по 31.12.2005 є обґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України.

Суддя Балац С.В.

Дата підписання: 05.05.2008