ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.05.08 Справа №7/370/07-1/35/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Зубкова Т.П. судді Зубкова Т.П. , Колодій Н.А. , Мірошниченко М.В.

при секретарі: Пересаді О.В.

За участю представників сторін: від позивача – Бакк Є.М. (довіреність б/н від 27.03.2008 р.)

від відповідача – Ватрушкін О.С. (довіреність б/н від 14.01.2008 р.)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Малого колективного підприємства «Ріола» (м. Кременчук Полтавської області)

на рішення господарського суду Запорізької області від 21.03.2008 р. у справі № 7/370/07-1/35/07

за позовом Малого колективного підприємства «Ріола»

(м. Кременчук Полтавської області)

до відповідача Закритого акціонерного товариства «БАН» (м. Запоріжжя)

про стягнення суми,

Мале колективне підприємство «Ріола» звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства «БАН» 811750,00 грн. основного боргу. Заявою від 15.01.2008 р., посилаючись на ст. 22 ГПК України, позивач уточнив та фактично зменшив позовні вимоги: просив суд стягнути з відповідача 756750,00 грн. основного боргу. Зазначене зменшення розміру позовних вимог було прийняте судом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.03.2008 р. у справі № 7/370/07-1/35/07 (суддя Немченко О.І.) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що поставка позивачем цукру за накладними № № 133, 134, 140, 144, 149, 150, 163, 164, 172, 177, 179, 187, 188, 193, 198, 202, 203, 212, 214, 214/1, 221, 224, 230, 231, 240 здійснювалась поза рамками договору б/н від 18.05.2007 р., внаслідок чого вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлений за договором б/н від 18.05.2007 р. цукор у розмірі 756750,00 грн. є неправомірною.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, Мале колективне підприємство «Ріола» (позивач у справі) звернулося до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

З підстав, викладених в апеляційній скарзі, позивач вважає рішення господарського суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі. Вказує, що 18.05.2007 р. сторони у справі уклали договір б/н, який в подальшому був прийнятий ними до виконання шляхом поставки цукру та його часткової оплати. Зазначає, що суд безпідставно не прийняв до уваги накладні, рахунки, податкові накладні, довіреності та акти звірки, які, на думку заявника, підтверджують поставку за договором б/н від 18.05.2007 р. Акцентує увагу апеляційної інстанції на тому, що в підписаному сторонами 09.10.2007 р. акті звірки вказаний конкретно договір б/н від 18.05.2007 р., за яким здійснювались поставки, в ньому перелічені накладні та платіжні документи, що відповідають наданим позивачем до суду, і сума боргу вказана саме за договором б/н від 18.05.2007 р. Підкреслює, що відповідач не заперечує факт існування заборгованості в сумі 756750,00 грн., разом з тим не надав суду будь-яких доказів того, що між сторонами існували будь-які інші господарські відносини, які б могли бути підставою для поставки товару, окрім договору б/н від 18.05.2007 р.

В доповненні до апеляційної скарги (вих. № 24/4 від 24.04.2008 р.) заявник посилається на те, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Підкреслює, що суд, зазначивши в рішенні про відсутність в накладних та довіреностях посилань на договір б/н від 18.05.2007 р., безпідставно вказав, що будь-яких інших доказів, які б свідчили про поставку саме за цим договором, суду не надано. Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд взагалі не надав ніякої оцінки наданому на вимогу суду доказу – акту звірки взаєморозрахунків як доказу поставки цукру позивачем відповідачу за договором б/н від 18.05.2007 р. Відзначає, що суд першої інстанції, зупиняючи ухвалою від 16.01.2008 р. провадження у даній справі до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 16/446 (за позовом ЗАТ «БАН» до МКП «Ріола» про визнання недійсним договору б/н від 18.05.2007 р.), фактично визнав, що підставою виникнення зобов’язань, які є предметом спору у справі № 7/370/07-1/35/07, є договір б/н від 18.05.2007 р. Заявник вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 35 ГПК України, оскільки не прийняв до уваги факти, встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 31.01.2008 р. по справі № 16/446, зокрема, що поставка цукру по накладних (тих самих, які надані суду у справі № 7/370/07-1/35/07) здійснювалась позивачем саме за договором б/н від 18.05.2005 р.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.04.2008 р. апеляційна скарга Малого колективного підприємства «Ріола» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 16.05.2008 р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 926 від 15.05.2008 р. справу № 7/370/07-1/35/07 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий – Зубкова Т.П. (доповідач), судді Колодій Н.А., Мірошниченко М.В.

В судових засіданнях представник заявника (позивача) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї.

Відповідач у справі – Закрите акціонерне товариство «БАН» проти апеляційної скарги заперечує. Свої доводи виклав у письмовому відзиві (вих. б/н від 12.05.2008 р.). Вказує, що акт звірки взаємних розрахунків, на який посилається позивач в обґрунтування своїх доводів, не може розцінюватися як письмова форма визнання боргу, оскільки є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік здійснених операцій. Відзначає, що позивач не надав будь-яких інших доказів того, що поставки цукру за накладними відбувалися в рамках договору б/н від 18.05.2007 р., оскільки в накладних, довіреностях відсутні посилання на договір як на підставу поставки. На думку відповідача, про факт позадоговірних поставок свідчить також те, що сторони під час підписання договору б/н від 18.05.2007 р. не погодили його суттєву умову – ціну. Посилається на те, що доказів погодження ціни цукру по кожній партії товару на момент виписки рахунку позивач суду не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області – без змін.

За клопотанням представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

За їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.05.2007 р. між Малим колективним підприємством «Ріола» (Продавцем, позивачем у справі) та Закритим акціонерним товариством «БАН» (Покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір б/н (надалі – Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов’язався передати у власність Покупця, а Покупець – прийняти і оплатити на умовах даного Договору цукор в кількості 300 тонн за ціною, що складеться на час виписки рахунку по кожній партії поставки.

Згідно п. 2 Договору загальна сума договору складає 2000000,00 грн.

Пунктом 4 Договору передбачалось, що поставка товару буде проводитись після 100 % передплати. При цьому конкретний строк виконання Покупцем обов’язку щодо попередньої оплати умовами Договору визначено не було.

Строк дії Договору – з моменту підписання до 31.12.2007 р. (п. 8 Договору).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач в період дії Договору, а саме, з 20.05.2007 р. по 13.07.2007 р. за накладними № 133 від 20.05.2007 р. (на суму 62920,00 грн.), №134 від 21.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), №140 від 23.05.2007 р. (на суму 60060,00 грн.), №141 від 24.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), №144 від 24.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), №149 від 25.05.2007 р. (на суму 57200,00), №150 від 26.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), №163 та №164 від 05.06.2007 р. (на суму 130000,00 грн.), №172 від 07.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №177 та №179 від 09.06.2007 р. (на суму 130000,00 грн.), №178 від 09.06.2007 р. (на суму 81250,00 грн.), №187 та №188 від 12.06.2007 р. (на суму 136500,00 грн.), №193 від 14.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №198 від 18.06.2007 р. (на суму 136500,00 грн.), №202 від 20.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №203 від 20.06.2007 р. (на суму 65000,00), №212 від 27.06.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), №214 та №214/1 від 29.06.2007 р. (на суму 136500,00 грн.), №221 від 04.07.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), №224 від 05.07.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №230 та №231 від 10.07.2007 р. (на суму 133250,00 грн.), №240 від 13.07.2007 р. (на суму 68250,00 грн.) передав відповідачу на підставі довіреностей серії НБВ № 473250 від 18.05.2007 р., ЯНТ № 710750 від 07.06.2007 р., ЯНТ № 713350 від 04.07.2007 р. товар (цукор) у кількості 578 тонн на загальну суму 1822730,00 грн.

Для оплати переданого товару позивач виставив відповідачу рахунки-фактури № 133 від 20.05.2007 р. (на суму 62920,00 грн.), № 134 від 21.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), № 141 від 24.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), № 140 від 23.05.2007 р. (на суму 60060,00 грн.), № 150 від 26.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), № 149 від 25.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), № 144 від 24.05.2007 р. (на суму 57200,00 грн.), № 224 від 05.07.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 221 від 04.07.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), №214/1 від 29.06.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), №214 від 29.06.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), № 212 від 27.06.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), №203 від 20.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 202 від 20.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 198 від 18.06.2007 р. (на суму 136500,00 грн.), №193 від 14.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 188 від 12.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 187 від 12.06.2007 р. (на суму 71500,00 грн.), № 178 від 09.06.2007 р. (на суму 81250,00 грн.), № 177 від 08.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №179 від 09.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), №172 від 06.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 164 від 04.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 163 від 04.06.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 231 від 10.07.2007 р. (на суму 65000,00 грн.), № 230 від 10.07.2007 р. (на суму 68250,00 грн.), № 240 від 13.07.2007 р. (на суму 68250,00 грн.) на загальну суму 1822730,00 грн.

Відповідач оплату отриманого від позивача цукру виконав частково – в сумі 1065980,00 грн.

У зв’язку з цим 06.08.2007 р. позивач направив відповідачу лист-вимогу (вих. № 385/2007 від 01.08.2007 р.) про погашення заборгованості за Договором.

21.09.2007 р. позивач направив відповідачу претензію (вих.№ 2/1 від 10.08.2007р.) з вимогою оплатити отриманий цукор.

Відповідач зазначені вимоги позивача залишив без задоволення.

Стягнення з ЗАТ «БАН» на користь МКП «Ріола» 756750,00 грн. основного боргу за поставлений за Договором б/н від 18.05.2007 р. цукор стало предметом судового розгляду у даній справі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, в силу наступного.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно положень ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений ... кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Цивільним законодавством не встановлено форми, змісту та порядку пред’явлення кредитором вимоги до боржника, тому рахунки-фактури, в яких були визначені суми, що належать до сплати за поставлений цукор, так само як і направлені в подальшому лист-вимога та претензія, можуть вважатись вимогами до ЗАТ «БАН» щодо виконання зобов’язання по оплаті товару в розумінні статті 530 ЦК України.

Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

Як свідчать долучені до матеріалів справи копії накладних та довіреностей, позивач, не чекаючи надходження 100% передплати, передав відповідачу обумовлений Договором товар (цукор) на загальну суму 1822730,00 грн.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідач свої зобов’язання щодо оплати товару, всупереч умов Договору та вимог закону, виконав частково, сплативши лише 1065980,00 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 756750,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, в т.ч., підписаним сторонами 09.10.2007 р. Актом звірки взаєморозрахунків за Договором.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 756750,00 грн. заборгованості є правомірною, підтвердженою матеріалами справи і підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, висновок господарського суду про те, що поставка відповідачу цукру здійснювалась позивачем поза межами укладеного між ними договору б/н від 18.05.2007 р., з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.01.2008 р. у справі № 16/446 було відмовлено ЗАТ «БАН» у задоволенні позову до МКП «Ріола» про визнання недійсним договору б/н від 18.05.2007 р. Вказаним рішенням встановлено, що «… договір б/н від 18.05.2007 р. був прийнятий до виконання позивачем, а саме, позивач приймав товар, здійснював платежі, що підтверджується накладними, банківськими виписками з поточного рахунку відповідача, довіреностями на отримання цінностей, актом звірки взаєморозрахунків».

Відповідачем не надано доказів того, що між сторонами існували будь-які інші господарські відносини, окрім відносин за договором б/н від 18.05.2007 р., які б могли бути підставою для вчинення позивачем на користь відповідача поставки цукру.

Поставка визначеного Договором товару здійснювалась в період дії Договору, про що зазначено і в оскаржуваному рішенні суду.

Та обставина, що фактична кількість поставки перевищила кількість, вказану у Договорі, і фактична сума поставки не співпадає з загальною сумою, вказаною у п. 2 Договору, не є підставою для твердження про те, що постачання відбувалося не за договором б/н від 18.05.2007 р.

Відповідно до приписів ч.ч. 2, 3 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором.

Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Тобто, прийнявши більшу кількість цукру, ніж було встановлено Договором, відповідач мав оплатити його за ціною, встановленою за домовленістю сторін і зазначеною в накладних та рахунках.

Колегія суддів зазначає, що хоча кількість поставленого цукру дійсно є більшою, ніж зазначено в Договорі, але загальна вартість поставленого товару не перевищує, а навпаки, є меншою, ніж зазначена в п. 2 Договору сума (2000000,00 грн.).

Не знаходить свого підтвердження посилання відповідача на те, що Договір фактично є неукладеним, оскільки сторони не погодили його суттєву умову – ціну товару.

Згідно з п. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, – за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін… Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Отже, ціна товару не обов’язково має бути чітко зафіксована у договорі, а може мати відсильний (бланкетний) характер.

При укладенні Договору сторони в п. 2 визначили його загальну ціну – 2000000,00 грн., а також встановили принцип визначення ціни в майбутньому.

Як свідчать долучені до матеріалів справи документи, у відповідності з умовами Договору при передачі позивачем відповідачу товару ціна кожної партії цукру була погоджена сторонами в накладних, де вказана кількість переданого товару та його ціна. Виставлені відповідачу до сплати рахунки містять ті самі ціни, що зазначені у відповідних (датованих тими самими календарними датами і про ту саму вагу цукру) підписаних сторонами накладних.

Колегія суддів вважає необхідним відзначити, що виконання зобов’язання повинно ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності. «Справедливість» означає відповідність поведінки суб’єктів пануючим у суспільстві морально-етичним і моральним нормам. «Добросовісність» означає фактичну чесність суб’єктів у їх поведінці, «розумність» – усвідомлення правомірності своєї поведінки.

Відповідач визнає факт отримання від позивача цукру і не спростував існування заборгованості в заявленій до стягнення сумі. Доводи відповідача, викладені, зокрема, у додатку на відзив (вих. б/н від 20.03.2008 р.) про те, що поставки здійснювались без будь-яких правових підстав і без встановлених строків оплати, є безпідставними та надуманими. Не сплативши виставлені позивачем рахунки, двічі отримавши листи позивача з вимогою про оплату, відповідач продовжує ухилятися від проведення остаточних розрахунків за товар, отриманий ним за ціною, значно меншою, ніж передбачалось первісно. Така поведінка відповідача суперечить загальним принципам цивільного законодавства.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги щодо незаконності рішення ґрунтуються на нормах права, підтверджені відповідними доказами та дослідженими обставинами справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи допущене судом першої інстанції неповне з’ясування обставин та невідповідність висновків фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, судовий акт у справі слід скасувати, позов задовольнити: стягнути з відповідача на користь позивача 756750,00 грн. основного боргу.

Для захисту порушеного права позивач звертався до послуг адвоката.

Згідно ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, ... оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу та інших витрат, пов’язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Згідно ст. 2 Закону України «Про адвокатуру» адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

До матеріалів справи долучена копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Бакк Наталлі Ігоревні (арк.справи 45, Том ІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про адвокатуру» оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2007 р. між позивачем у справі – МКП «Ріола» (замовником) та адвокатом Бакк Н.І. (виконавцем) було укладено договір № 1/10-7 про надання юридичної допомоги по захисту інтересів замовника (представництву) в господарському суді Запорізької області при розгляді справи за позовом до ЗАТ «БАН» про стягнення суми боргу за Договором б/н від 18.05.2007 р.

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 цього договору вартість послуг, що надаються замовнику виконавцем, складає 16000,00 грн. Замовник здійснює попередню оплату в сумі 16000,00 грн.

Доказом виконання оплати позивачем послуг адвоката є платіжне доручення № 353 від 02.10.2007 р. на суму 16000,00 грн. (копія доручення міститься в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене, судові витрати, в тому числі витрати на оплату послуг адвоката, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Малого колективного підприємства «Ріола» (м. Кременчук Полтавської області) задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.03.2008 р. у справі № 7/370/07-1/35/07 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «БАН» (69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 3) на користь Малого колективного підприємства «Ріола» (39600, м. Кременчук Полтавської області, пр. Кленовий, 18) 756750,00 грн. основного боргу, 75667,50 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 16000,00 грн. витрат на послуги адвоката. Видати наказ.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «БАН» (69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 3) на користь Малого колективного підприємства «Ріола» (39600, м. Кременчук Полтавської області, пр. Кленовий, 18) 3783,75 грн. державного мита по апеляційній скарзі. Видати наказ.

Видачу відповідних наказів із вказівкою необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя Зубкова Т.П.

судді Зубкова Т.П.

Колодій Н.А. Мірошниченко М.В.