Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2008 р.
Справа № 29/578-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова
С.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників
сторін:

позивача - Бикової О.Ю.

відповідача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
Харківська область, Харківський район, сел. Кулиничі (вх. № 517 Х/3)
на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.08р. по справі №
29/578-07

за
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Промдизайн", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Харківська
область, Харківський район, сел. Кулиничі

про стягнення 74669,79 грн., -

встановила:

У жовтні 2007
року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промдизайн" (м. Харків)
звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (Харківська область, Харківський район, сел. Кулиничі)
про стягнення 72779,52 грн. основного боргу, 1890,27 грн. штрафних санкцій.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 11.02.2008р. по справі № 29/578-07
(суддя Тихий П.В.) в позові відмовлено частково та стягнуто з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Промдизайн" 72779,52 грн. попередньої
оплати, 5000 грн. витрат на послуги адвоката, 727,79 грн. держмита, 118,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу.

Відповідач з
рішення суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове
рішення по суті спору.

Позивач у
своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої  інстанції законним, обґрунтованим та просить
залишити його без змін, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що
задоволенню не підлягає.

Заслухавши
уповноважених представників позивача та відповідача, які підтримали свої
позиції у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши
наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої
інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення,
колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать
матеріали справи, платіжним дорученням № 9772 від 01.06.2007р. ТОВ
"Промдизайн" перерахувало на розрахунковий рахунок СПД-ФО ОСОБА_1
передоплату за алюмінієві металоконструкції відповідно до виставленого
відповідачем рахунку-фактури № 205 від 31.05.2007р. в сумі 39722,80 грн.

Платіжним
дорученням № 10155 від 25.07.2007р. ТОВ "Промдизайн"  перерахувало на розрахунковий рахунок СПД-ФО
ОСОБА_1 передоплату за алюмінієві металоконструкції відповідно до виставленого
відповідачем рахунку-фактури №130 від 18.07.2007р. в сумі 24554,41 грн.

Окрім того,
платіжним дорученням № 10282 від 07.08.2007р. ТОВ "Промдизайн"    перерахувало на розрахунковий рахунок
відповідача передоплату за алюмінієві двері та лоток зовнішнього виконання
відповідно до виставленого відповідачем рахунку-фактури №135 від 05.08.2007р. в
сумі 8502,31 грн.

Таким чином,
позивачем сплачено на рахунок відповідача 72779,52 грн.

Згідно ст. 173
Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання один суб'єкт
зобов'язаний вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Вказана стаття
кореспондується з положеннями ст. 509 Цивільного Кодексу України (пункти 1, 2).

Пункт 3 статті
509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до
ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних
вимогах звичайно ставляться.

Аналогічні
положення містить ст. 526 Цивільного кодексу України.

В порушення
зазначених вимог чинного законодавства відповідач свої зобов'язання не виконав
та алюмінієві конструкції  позивачеві не
передав.

Відповідно до
ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності
з даною нормою позивач звернувся до відповідача з листом № 165 від 18.09.2007
р., в якому просив виконати свої зобов'язання з передачі металоконструкцій або
повернути на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти, отримані в якості
передоплати за ці металоконструкції. Однак від отримання даної кореспонденції
відповідач відмовився, про що свідчить відмітка поштового відділення на
конверті.

Вказані
обставини зумовили звернення Товариства з обмеженою відповідальністю
"Промдизайн" до господарського суду Харківської області з даним
позовом.

Приймаючи
оскаржене рішення господарський суд виходив з того, що відповідно до ст. 693
Цивільного кодексу України якщо
продавець,  який  одержав
суму  попередньої  оплати
товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи
загальні умови виконання зобов'язань, а також те, що відповідач доказів
поставки продукції або повернення позивачу суми попередньої оплати, не надав,
господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних
вимог, а сума попередньої оплати в розмірі 72779,52 грн. стягненню з
відповідача на користь позивача. При цьому, в задоволенні позову в частині
стягнення 0,30 грн. було відмовлено.

Крім того,
господарський суд, розглянувши позовні вимоги в частині стягнення штрафних
санкцій в сумі вигляді 1890,27 грн., визнав їх не обґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами відсутня угода щодо
відповідальності відповідача на випадок порушення зобов'язань з його боку.

З урахуванням
ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, яка  передбачає відшкодування сум в якості судових
витрат, котрі були сплачені стороною за отримання послуг, лише адвокатам,
господарський суд також дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення
грошових коштів на послуги адвоката підлягають задоволенню, оскільки дані
вимоги підтверджені відповідними документи, а сума є розумною та
співрозмірною  позовним вимогам.

З даними
висновками повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки
дані висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наявним
матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка. А
відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Відповідач в
апеляційній скарзі стверджує, що господарським судом при винесенні рішення не
враховано факт відсутності будь-яких підстав для стягнення з відповідача
грошових коштів, отриманих ним від позивача за контрактом № 207 від
31.05.2007р., так як зазначені кошти використані відповідачем у відповідності з
даним контрактом.

Однак, в
спростування доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, колегія
суддів вважає необхідним зауважити наступне.

Відповідно до
ст. ЗЗ Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Стаття 129
Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність
сторін.

За загальним
правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка
посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів
розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні
факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте в
обґрунтування своїх заперечень відповідач не надав жодного  належного доказу.

Так, матеріали
справи свідчать про відсутність будь-якого взаємозв'язку між  правовідносинами сторін у справі, що
випливають із обов'язку відповідача здійснити поставку продукції на підставі
сплачених рахунків-фактур, та між виконанням сторонами зобов'язань відповідно
до контракту № 207 від 30.05.2007 р., які до того ж  не стосуються предмету даного  спору.

Крім того,
наявні у справі платіжні доручення, накладні, рахунки-фактури № 205 від
31.05.2007р., № 130 від 18.07.2007р., № 135 від 05.08.2007р. не містять жодних
посилань на контракт № 207 від 30.05.2007р. як на підставу сплати грошових
коштів, а у виписках банку про отримання грошових коштів від ТОВ
"Промдизайн" відсутні посилання у графі призначення платежу на
контракт № 207 від 30.05.2007р., в зв"язку з чим колегія суддів вважає, що
вказані перерахування не відносяться до контракту № 207 від 30.05.2007 р.

Відповідно до
ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому,
згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із наявного в
матеріалах справи листа № 165 від 18.09.2007р. вбачається, що позивач просив
відповідача виконати свої зобов'язання стосовно передачі металоконструкцій або
повернути на розрахунковий рахунок позивача суму попередньої оплати в розмірі
72779,52 грн., однак відповідач від отримання цього листа відмовився.

Відповідач
також не представив судам належних доказів передачі продукції позивачу,
зокрема  акту приймання-передачі товару,
або відповідної накладної, складених у відповідному порядку.

Отже, доказів
передачі металоконструкцій у відповідності з оплаченими рахунками-фактурами, що
знаходяться в матеріалах справи, відповідач як суду першої так і апеляційної
інстанції не надав.

Разом з цим,
надані відповідачем накладні на отримання продукції не мають відношення до
рахунків-фактур, які є предметом даного спору.

За таких
обставин, до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми
матеріального  права,  які
регулюють положення щодо набуття майна (грошових коштів) без достатньої
правової підстави.

Відповідно до
вимог ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

В силу цієї
статті термін "майно" включає в себе не тільки майно в розумінні ст.
190 Цивільного кодексу України, а і грошові кошти.

Зі змісту
вищезазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання,  визначеного
даною  нормою, є сукупність  наступних умов: набуття  (збереження) майна однією особою за рахунок
іншої;  відсутність для цього
підстав,  або коли така підстава згодом
відпала.

Отже, з
урахуванням вказаних вимог чинного законодавства та всіх матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що позивач має всі правові підстави вимагати від
відповідача повернення суми перерахованих йому грошових коштів в сумі 72779,52
грн. за неотримання відповідної продукції, оскільки відповідач в силу приписів
ст. 1212 Цивільного кодексу України є таким, що набув спірні кошти без
достатньої правової підстави, а тому зобов'язаний повернути їх позивачу.

Таким чином,
господарський суд правомірно задовольнив вимоги про повернення зазначених
коштів позивачу, з посиланням на їх доведеність та  правову обґрунтованість.

Не приймаються
колегією суддів до уваги і необґрунтовані доводи заявника апеляційної скарги,
про те, що судові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000,00 грн. не
підтверджені матеріалами справи, оскільки доказів відображення вказаної
суми  адвокатом ОСОБА_4 у книзі обліку
прибутків і витрат та у податковій декларації за 4 квартал 2007 року позивачем
не надано.

Разом з цим,
колегія суддів визначає, що статтею 44 Господарського  процесуального  кодексу
України передбачено,  що  до
складу  судових  витрат
входить  оплата послуг адвоката. В
контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в  тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

В даному
випадку позивачем у відповідності до вимог ст. 33 Господарського  процесуального кодексу України, згідно з якою
обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони, належним чином
документально доведено понесення зазначених витрат на оплату послуг адвоката,
про що свідчать свідоцтво про право зайняття адвокатської діяльністю, угода з
адвокатом ОСОБА_4 від 22.10.2007р. та копія видаткового касового ордеру про
оплату вартості послуг адвоката в сумі 5000,00 грн.

Приймаючи до
уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що
апеляційна скарга відповідача позбавлена фактичного та правового обґрунтування
на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від
11.02.2008 р. по справі № 29/578-07 прийняте без порушень норм матеріального та
процесуального права, а доводи відповідача з яких подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Таким чином,
враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного
господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Харківська область, Харківський
район, сел. Кулиничі залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Харківської області від 11.02.2008 р. по справі № 29/578-07
залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.