ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.06.08 Справа №8/168д/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кагітіна Л.П. судді Кагітіна Л.П. , Хуторной В.М. , Яценко О.М.

при секретарі: Шерник О.В.,

за участю представників:

позивача: Бородуля А.В., паспорт СА №931010 від 05.03.99р., директор,

відповідача: Костюченко В.М., дов. №1 від 08.04.08р.,

Ткаченко Т.М., дов. №ВКІ №321474 від 28.03.08р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2008 р. у справі № 8/168д/08

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя

до відповідача: Суб’єкта підприємницької діяльності Полуніна Олександра Миколайовича, м. Запоріжжя

про розірвання договору оперативного лізингу та зобов’язання сплатити заборгованість за цим договором

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом, в якому просило розірвати договір оперативного лізингу (оренди) № 01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» та Приватним підприємцем Полуніним Олександром Миколайовичем та зобов’язати Приватного підприємця Полуніна Олександра Миколайовича повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» мінібіозавод, що знаходиться за адресою: с. Нове Запоріжжя, вул. Кірова, 2.

В процесі розгляду справи позивачем заявлено клопотання про зміну предмету позову в частині позовних вимог, яке було господарським судом першої інстанції задоволено. Отже, господарським судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги про розірвання договору оперативного лізингу та зобов’язання оплатити 473466 грн. лізингових платежів та штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.04.2008 р. у справі № 8/168д/08 (суддя Попова І.А.) в позові відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про розірвання договору оперативного лізингу є безпідставними, оскільки договір № 01/ОЛ-00 оперативного лізингу є неукладеним (таким, що не відбувся), а отже він не породив для сторін будь-яких прав та зобов’язань, а тому у позивача відсутні законні підстави вимагати від Суб’єкта підприємницької діяльності Полуніна О.М. сплати лізингових платежів та застосовувати санкції за їх несплату.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя не погодилося із рішенням господарського суду першої інстанції та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2008 р. у справі № 8/168д/08 та прийняти нове рішення, яким розірвати договір оперативного лізингу (оренди) № 01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» та Приватним підприємцем Полуніним Олександром Миколайовичем та зобов’язати Приватного підприємця Полуніна Олександра Миколайовича сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» 473466 грн., з яких 450920 грн. – сума лізингових платежів по договору оперативного лізингу (оренди) №01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року, 22546 грн. – 5% штрафних санкцій. При цьому, вважає рішення незаконним, прийнятим без з’ясування та врахування всіх суттєвих обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем мінібіозавод не передавався. Вказує на те, що судом не було задоволено його клопотання про витребування з матеріалів перевірки Ленінського РО ЗГУ УМВД акту прийому передачі від червня 2007р. частково зібраного мінібіозавода, та не було його недосліджено, тоді, як на думку заявника апеляційної скарги, цей акт є головним письмовим доказом у справі. Зазначає, що представлений в судове засідання відповідачем акт від 25.03.2007р., згідно до якого було передано не мінібіозавод, а встаткування, він не підписував, а клопотання про призначення експертизи щодо встановлення підпису директора та печатки на цьому акту неправомірно не було господарським судом задоволено. Також, звертає увагу на те, що судом безпідставно залишено без задоволення його клопотання про проведення виїзного засідання суду. Вважає, що у оспорюваному договорі визначений предмет лізингу- мінібіозавод. Окрім того, вказує на те, що господарський суд не прийняв до уваги, що установка УЄП-450 є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між ним та ТАК «Бізнесбанк», інтереси якого порушені внаслідок неправомірних дій відповідача.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 29.05.2008 року у справі № 8/168д/08 апеляційний розгляд справи призначено на 25.06.2008 року.

Суб’єкт підприємницької діяльності Полунін Олександр Миколайович у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення суду відповідає фактичним обставинам, прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивач не надав суду акту прийому-передачі від червня 2007 року, в тому числі не скористався можливістю самостійно отримати копію акту з матеріалів слідства. Вказує, що акт від 25.03.2007 року свідчить про передачу не мінібіозаводу, а інших матеріальних цінностей, тому не впливає на розгляд позовних вимог про стягнення лізингових платежів. Зазначає, що посилання позивача на те, що судом не проведено виїзне засідання, на місце де знаходився мінібіозавод для звіряння номерних знаків агрегатів, з яких зібраний мінібіозавод і які перебувають на балансі позивача, не може бути прийняте до уваги, оскільки предметом спору не є витребування мінібіозаводу. Звертає увагу на те, що договір не відбувся у зв’язку з не визначенням сторонами предмету лізингу. Вважає, що посилання позивача на те, що оскільки суб’єктом підприємницької діяльності Полуніним О.М. не виконані договірні зобов’язання в частині сплати лізингових платежів, а тому відповідно до ч.6 ст.193 Господарського кодексу України зобов’язана сторона має право відмовитися від виконання зобов’язання у разі неналежного виконання другою стороною обов’язків, що є необхідною умовою виконання, тобто: лізингодавець не зобов’язаний погоджувати характеристики предмету лізингу, підписувати Додаток № 1 до договору, поки настане належне виконання зобов’язання по сплаті першого лізингового платежу, не може бути прийняте до уваги, оскільки договором не передбачено, що погодження об’єкту лізингу повинно бути проведено тільки після проведення першого лізингового платежу, а навпаки зобов’язання сплатити перший лізинговий платіж настає тільки після узгодження об’єкту лізингу, так як з того моменту договір вважається укладеним. Зазначає, що ствердження заявника апеляційної скарги стосовно того, що мінібіозавод належить на праві власності Полуніну О.М., не може бути прийнято до уваги, так як це не було предметом спору і судом це питання не досліджувалося. Посилання на те що, судом не прийнято до уваги ту обставину, що УЕП – 45 є предметом іпотеки, також не приймається до уваги, так як це не є предметом спору і не має значення для вирішення справи.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1226 від 24.06.2008 року справу №8/168д/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Хуторной В.М., Яценко О.М., якою апеляційна скарга прийнята до розгляду.

В судовому засіданні 25.06.2008 року представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

До того ж, позивачем по справі в судове засідання надано доповнення до апеляційної скарги, яким останній наряду з викладеними в апеляційній скарзі доводами, також зазначив, що господарський суд першої інстанції при розгляду справи не взяв до уваги приписи п.2. ст.208 Господарського кодексу України, згідно до якого при визнанні договору таким, що не діє, повинна застосовуватися двостороння реституція.

За заявою представника позивача розгляд справи та апеляційної скарги здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

По закінченні судового засідання, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя звернулося з позовом про розірвання договору оперативного лізингу (оренди) № 01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року та зобов’язання сплатити 473466 грн. лізингових платежів та штрафних санкцій (з урахуванням уточнення до позовних вимог).

Рішенням господарського суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, з чим не погодився позивач по справі, та звернувся з апеляційною скаргою про його скасування.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного:

Як свідчать матеріали справи, 01.11.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» м.Запоріжжя та суб’єктом підприємницької діяльності Полуніним О.М. підписано договір № 01/ОЛ-00 оперативного лізингу (оренди). За умовами зазначеного договору лізингодавець надає в користування лізингоодержувачу мінібіозавод, спеціально розроблений та виготовлений лізингодавцем відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізинові платежі). Предметом оперативного лізингу за даним договором є мінібіозавод, найменування, строки та умови передачі якого, вартість, тип, марка, модель, експлуатаційні характеристики визначені, погоджені сторонами у «Замовленні» і наведені в Додатку № 1, який є невід’ємною частиною даного договору. Вибір продавця (виробника) предмета оперативного лізингу здійснюється лізингоодержувачем.

Однак, відповідно до матеріалів справи та за свідченням представників сторін Додаток № 1 до договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» м.Запоріжжя та суб’єктом підприємницької діяльності Полуніним О.М. не узгоджувався, специфікація предмету виготовлення, тобто тип, марка, модель, експлуатаційні характеристики, вартість не визначалися.

Отже, з умов договору № 01/ОЛ-00 не вбачається яку саме річ мав виготовити завод «Кристал», з якими експлуатаційними характеристиками, якого типу, марки, моделі.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов’язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Також, статтею 6 того ж Закону України передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Згідно статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну бо припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості

З урахуванням приписів зазначеного законодавства та змісту договору оперативного лізингу (оренди) № 01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року, фактично сторонами за договором не узгоджено який саме предмет, з якими характеристиками, має виготовити Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», тобто сторонами за договором не було узгоджено в законодавчому порядку яке саме майно буде предметом лізингу.

Відтак, зазначений договір слід вважати неукладеним (таким, що не відбувся), а отже, вимоги позивача щодо розірвання цього договору з підстав невиконання відповідачем зобов’язань щодо сплати лізингових платежів встановлених Додатком № 2 до Договору, є необґрунтованими.

Також, позивач просить зобов’язати відповідача сплатити 450920 грн. суми лізингових платежів по договору № 01/ЛО-00 від 01.11.2006 р., посилаючись при цьому на ст.ст.224-225 Господарського кодексу України (згідно заяви про зміну позовних вимог), оскільки суб’єкт підприємницької діяльності Полунін О.М. не виконав умови договору лізингу, не погодив технічні характеристики предмету лізингу, не підписав Додаток № 1 до договору, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» не отримано прибуток у вигляді лізингових платежів.

Статтею 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Для настання відповідальності у вигляді стягнення збитків необхідна наявність одночасно таких умов: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв’язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина.

Однак, оскільки, як вище встановлено, договір №01/ОЛ-00 від 01.11.2006 року є неукладеним, а отже не породив для його сторін будь-яких прав та обов’язків, а сторони не можна вважати управненими, а відтак у позивача відсутні правові підстави вимагати від суб’єкта підприємницької діяльності Полуніна О.М. сплати лізингових платежів.

Також, є необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Полуніна О.М. штрафних санкцій в розмір 5% від загальної суми лізингових платежів, що складає 22546 грн., оскільки договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся. До того ж, зазначеним договором (п.11.2.4.) була передбачена відповідальність лізингоодержувача саме за неподання інформації про стан предмету лізингу, недопущення до інспектування предмета лізингу на визначених цим договором умовах. Однак, позивачем не розроблявся та не виготовлявся мінібіозавод за замовленням суб’єкта підприємницької діяльності Полуніна О.М., оскільки останній так і не узгодив специфікацію на продукцію. Майно, виготовлення якого передбачено умовами договору №01/ОЛ-00, в орендне користування відповідачу не передавалось у визначеному договором порядку за актом прийому-передачі. Відтак у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідача сплати штрафних санкцій, передбачених п.11.2.4 договору.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та наступним:

Так, заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом не досліджений акт прийому-передачі від червня 2007 року частково зібраного мінібіозаводу, який він вважає головним письмовим доказом у справі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Позивач не надав суду акту прийому-передачі від червня 2007 року та доказів того, що цей акт знаходиться в матеріалам перевірки слідчих органів. Відповідач заперечує наявність такого акту. Представлений відповідачем акт від 25.03.2007 року свідчить про передачу не мінібіозаводу, а інших матеріальних цінностей.

Посилання заявника апеляційної скарги на невідповідність оспорюваного рішення господарського суду нормам процесуального законодавства у зв»язку з непризначенням експертизи на предмет справжності його підписів на акті прийому-передачі майна від 25.03.2007 року не приймається до уваги, оскільки зазначений акт не має відношення для розгляду вимог про стягнення лізингових платежів, а отже колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання заявника апеляційної скарги про призначення експертизи щодо встановлення відповідності підпису директора та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» на цьому акті.

Також, слід вважати безпідставним ствердження позивача про неправомірне залишення без задоволення його клопотання про проведення виїзного засідання суду, оскільки діючим Господарським процесуальним кодексом України не передбачено проведення виїзних засідань. Відповідно до приписів ст.39 цього кодексу господарський суд може провести лише огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності цих доказів. Отже, зазначеною нормою надано право господарського суду, а не обов»язок такого огляду доказів. До того ж, у зв»язку з відсутністю специфікації та акту приймання-передачі об»єкту лізингу, фактично не можливо провести якесь звіряння.

Посилання позивача на те, що оскільки суб’єктом підприємницької діяльності Полуніним О.М. не виконані договірні зобов’язання в частині сплати лізингових платежів, тому відповідно до ч.6 статті 193 господарського кодексу України зобов’язана сторона має право відмовитися від виконання зобов’язання у разі неналежного виконання другою стороною обов’язків, що є необхідною умовою виконання, а отже лізингодавець не зобов’язаний погоджувати характеристики предмету лізингу, підписувати Додаток № 1 до договору, поки не настане належне виконання зобов’язання по сплаті першого лізингового платежу, також не може бути прийняте до уваги, оскільки договором не передбачено, що погодження об’єкту лізингу повинно бути проведено тільки після проведення першого лізингового платежу, а навпаки зобов’язання сплатити перший лізинговий платіж настає тільки після узгодження об’єкту лізингу.

Також, є необґрунтованим ствердження заявника апеляційної скарги на те, що мінібіозавод належить на праві власності Полуніну О.М., у зв»язку з недоведеністю такого ствердження. В листах, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, йде мова лише про одержання, а не про право власності саме встаткування, а не мінібіозаводу.

Посилання позивача на те, що господарським судом не прийнято до уваги те, що УЕП – 45 є предметом іпотеки, не може бути прийняте до уваги, так як це не є предметом спору і не має значення для вирішення справи.

Колегія суддів також не погоджується з ствердженням позивача стосовно того, що господарським судом неправомірно не було застосовано норми ч.2 ст.208 Господарського кодексу України, оскільки зазначена норма передбачає настання наслідків, про які зазначається в доповненні до апеляційної скарги, лише у разі визнання господарського зобов»язання недійсним. У даному випадку, договір, який позивач просить розірвати, судом визнано неукладеним (тобто таким що не відбувся), а отже не має законних підстав для застосування цієї правової норми.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оспорюване позивачем рішення господарського суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам, прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал» м. Запоріжжя задоволенню не підлягає.

Судові витрати за позовом (4800 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) та апеляційною скаргою (2400 грн. державного мита) відносяться на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікеро-горілчаний завод «Кристал», м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 24.04.2008 р. у справі № 8/168д/08 – без змін.

Головуючий суддя Кагітіна Л.П.

судді Кагітіна Л.П.

Хуторной В.М. Яценко О.М.