ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2008

Справа №2-7/2083-2008

За позовом Комунального підприємства «Гурзуф» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 11, ідентифікаційний код 33318333)

До відповідача Закритого акціонерного товариства «Гурзуфський торговий дім» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Ленінградська, 50)

Треті особи: 1) Гурзуфська селищна рада (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 9); 2) Виконавчий комітет Гурзуфської селищної ради (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 9)

Про усунення перешкод в користуванні майном.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Юречко А. І., предст., дов. від 20.03.2008 р.

Від відповідача - Саликіна Я. С., предст., дов. від 20.12.2007 р.; Гладун Ю. В., голова правління, протокол №1 від 02.02.1996 р.

Від третіх осіб – 1) Бородько І. О., предст., дов. №02-24/31 від 14.01.2008 р.; 2) Бородько І. О., предст., дов. №02-24/31 від 14.01.2008 р.

Суть справи: Комунальне підприємство «Гурзуф» звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства «Гурзуфський торговий дім», треті особи – Гурзуфська селищна рада та Виконавчий комітет Гурзуфської селищної ради, в якій просить усунути перешкоди КП «Гурзуф» у здійсненні ним права користування нежилими приміщеннями, розташованими по вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф, м. Ялта, шляхом виселення ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» із займаних ним приміщень по вказаній адресі. Крім того, позивач просить усунути перешкоди КП «Гурзуф» у здійсненні ним права користування нежилими приміщеннями, розташованими по вул. Подвойского, 19 в смт. Гурзуф, м. Ялта, шляхом виселення ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» із займаних ним приміщень по вказаній адресі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.01.1998 р. між ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» та Молодіжним дитячим центром «Артек» був укладений договір №6(89) про оперативну оренду нежилого приміщення. Орендоване відповідачем майно за відповідним актом від 01.08.1998 р. було передано у власність Гурзуфської селищної ради та на баланс в оперативне управління Територіального виробничого управління житлового комунального господарства. Позивач зазначив, що рішенням Гурзуфської селищної ради №46 від 29.12.2004 р. орендовані відповідачем приміщення були передані з балансу ТВУ ЖКГ смт. Гурзуф на баланс Комунального підприємства «Гурзуф». КП «Гурзуф» вказує на те, що у зв’язку з закінченням строку дії договору оренди 31.12.2007 р. та через наявність заборгованості з орендної плати відповідачу неодноразово були направлені листи з повідомленням про відсутність наміру продовжувати строк дії договору та необхідність звільнення орендованих приміщень. Оскільки вимоги позивача були залишені ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» без задоволення, КП «Гурзуф» звернулося до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належним йому майном.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що 04.06.2002 р. між ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» та ТВУ ЖКГ смт. Гурзуф був підписаний Протокол №1, яким встанвлено, що між сторонами діє договір оренди №6 від 01.01.1998 р. (строк дії договору з 01.01.1998 р. по 01.01.20013 р.) з додатковою угодою від 25.08.1999 р. Відповідач також посилається на те, що рішенням ГС АР Крим від 12.04.2005 р. у справі №2-26/5375-2005 було встановлено, що строк дії договору оренди від 01.01.1998 р. №6 (89) продовжений відповідно до Протоколу від 04.06.2002 р. На підставі цього, ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» вважає, що оскільки строк дії договору оренди ще не сплинув, підстави для виселення орендаря з приміщень відсутні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ :

01.01.1998 р. між Міжнародним дитячим центром «Артек» (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Гурзуфський торговий дім» (Орендар) був укладений договір про оперативну оренду нежилого приміщення №6 (89), предметом якого, згідно з п. 1.1, є оперативна оренда або строкове, платне володіння та користування Орендарем нежилим приміщенням в цілях здійснення ним господарської діяльності.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна вартість нежилого приміщення, яке підлягає передачі в оренду, складає 570,76 кв. м.

Місцезнаходження орендованого приміщення – смт. Гурзуф, вул. Гайдара, вул.60 років СРСР, 18, вул. Подвойського, 19 (п. 1.4 Договору).

Згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та постанови Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995 р. «Про порядок передачі у комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, який знаходиться в повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» 01.08.1998 р. Міжнародним дитячим центром «Артек» був складений зведений акт передачі (а. с. 40-41) та перелік об’єктів соціальної інфраструктури, які підлягають передачі з балансу підприємства загальнодержавної власності, МДЦ «Артек»у комунальну власність Ялтинської міської ради та Гурзуфської селищної ради народних депутатів, АІ «Ялтатеплокомуненерго», «Крименерго» у власність Автономної Республіки Крим (а. с. 38-39).

На підставі вказаних документів у власність Гурзуфської селищної ради та на баланс Територіального виробничого управління житлового комунального господарства смт. Гурзуф були передані орендовані відповідачем приміщення по вул. Подвойского, 19 в смт. Гурзуф та вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф.

Після цього, 25.08.1999 р. між Територіальним виробничим управлінням житлового комунального господарства смт. Гурзуф (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством «Гурзуфський торговий дім» (Орендар) був підписаний акт приймання-передачі нежилих приміщень в оренду, за яким Орендодавець здав, а Орендар прийняв нежилі приміщення, без комунальних послуг, згідно договору №6 від 01.01.1998 р. відповідно по адресам:

-          вул. 60 років СРСР, 18 площею 570,00 кв. м.;

-          вул. Подвойського, 19 площею 248,00 кв. м.

29.12.2004 р. Гурзуфською селищною радою було прийнято рішення №46, яким з балансу ТВУ ЖКГ смт. Гурзуф на баланс Комунального підприємства «Гурзуф» було передано комунальне майно згідно додатку №1. Майно, у тому числі орендоване відповідачем за договором №6 від 01.01.1998 р., було передано на баланс КП «Гурзуф» на підставі відповідного акту від 01.03.2005 р. (а. с. 25-26).

Листом №494 від 21.09.2007 р. Комунальне підприємство «Гурзуф» повідомило Закрите акціонерне товариство «Гурзуфський торговий дім» про те, що 31.12.2007 р. закінчується строк дії договору оренди №6 від 01.01.1998 р. на нежилі приміщення по вул. Подвойского, 19 в смт. Гурзуф та вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф та відсутність наміру продовжувати дії цього договору. Позивач повідомив ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» про необхідність початку підготовку до передачі орендованих приміщень по закінченню строку дії договору. Аналогічна інформація була викладена в листах №520 від 10.10.2007 р., №593 від 14.11.2007 р., №663 від 17.12.2007 р., №04 від 04.01.2008 р.

Однак, листом №80 від 18.12.2007 р. відповідач повідомив КП «Гурзуф» про те, що рішенням Господарського суду АР Крим від 12.04.2005 р. у справі №2-26/5375-2005 було визначено, що строк дії договору оренди №6 від 01.01.1998 р. встановлений до 2012 року, у зв’язку з чим вимоги позивача про звільнення орендованих приміщень вважає безпідставними.

З цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Так, в п. 1.9 договору №6 від01.01.1998 р. передбачено, що по закінченню строку дії договору при відсутності заяви однієї зі сторін про його припинення або зміну він вважається пролонгованим на той самий строк та на тих самих умовах.

Вказане положення договору кореспондується з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У той же час, згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення передбачені частиною 2 статті 291 Господарського кодексу України.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Суд звертає увагу на те, що питання дострокового розірвання договору оренди №6 (89) від 01.01.1998 р. та звільнення орендованих приміщень розглядалося в рамках господарської справи №2-5/1386-2003, проте, в позові було відмовлено з мотивів ненадання доказів направлення на адресу орендаря в період дії договору оренди заяви про припинення договору. Відтак, судом було встановлено, що договір був пролонгований на наступні п’ять років, тобто до 31.12.2007 р.

В рамках цієї ж справи судом була призначена технічна експертиза документу – договору оренди №6 від 01.01.1998 р., згідно висновку по якій первинний зміст тексту в п. 1.8 договору є наступним: «договір дійсний з моменту належного його укладання до 31 грудня 2002 р.». Факт терміну дії договору саме з 01.01.1998 р. по 31.12.2002 р. був остаточно констатований судовим рішенням у цій справі та має для вирішення спору у цій справі преюдиціальне значення згідно з положеннями статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на протокол від 04.04.2002 р. та додаткову угоду від 25.08.1999 р. з огляду на наступне.

Так, додатковою угодою від 25.08.1999 р. лише були змінені умови договору оренди в частині порядку здійснення розрахунків за користування орендованими приміщеннями, проте вказаної угодою не був змінений термін дії цього договору. У той же час, оскільки додаткова угода є невід’ємною частиною основного договору, вона зберігає чинність лише впродовж терміну дії договору оренди.

Не були внесені зміни до договору оренди №6(89) від 01.01.1998 р. також і протоколом від 04.06.2002 р., оскільки цим протоколом були визначені лише суми заборгованості орендаря з орендної плати та порядок їх погашенням взаємозаліком. Вказаний протокол містить лише посилання на строк дії договору оренди №6(89) від 01.01.1998 р. – до 01.01.2013 р., яке, до речі, було спростовано судовим рішенням від 12.06.2003 р. у справі №2-5/1386-2003.

Суд не може погодитися з твердженням ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» про те, що преюдиціальним для вирішення цієї справи є зазначення в рішенні ГС АР Крим від 12.04.2005 р. у справі №2-26/5375-2005 на ту обставину, що договір оренди №6(89) від 01.01.1998 р. діє до 2012 року, оскільки в рамках цієї справи лише вирішувалося питання про невідповідність цього договору положення законодавства України та не з’ясовувався термін дії спірного договору. В свою чергу строк, на який був укладений вказаний договір був предметом розгляду у справі №2-5/1386-2003, досліджений кваліфікованим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за свідомо помилковий висновок. Отже, оскільки предмет розгляду даної справи та справи №2-5/1386-2003 (звільнення орендованих приміщення після спливу строку договору оренди) є тотожними, преюдиціальне значення для суду має саме рішення ГС АР Крим від 12.06.2003 р. у справі №2-5/1386-2003.

Як вже було зазначено раніше, відповідно до приписів статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення строку дії договору за відсутністю наміру щодо його продовження орендар повинен повернути орендодавцю об’єкт оренди.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Отже, враховуючи те, що термін дії договору оренди №6(89) від 01.01.1998 р. закінчився 31.12.2007 р. та приймаючи до уваги неодноразові попередження орендодавця (позивача у справі) про відсутність наміру передавати нежитлові приміщення в оренду, суд вважає обґрунтованими твердження КП «Гурзуф» про необхідність звільнення Закритим акціонерним товариством «Гурзуфський торговий дім» орендованих ним приміщень. В свою чергу, неповернення відповідачем орендованого майна обмежує права позивача по користуванню належними йому на праві повного господарського відання (п. 4.2 статуту Комунального підприємства «Гурзуф»).

Статтею 396 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до Листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом» №01-8/98 від 31.01.2001 р., з наступними змінами та доповненнями, відповідно до пунктів 2 і 5 статті 48 Закону власник може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права, не пов'язаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов). Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки. Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об'єктивно порушували права власника і були протиправними.

У зазначеному Листі суд касаційної інстанції повідомив, що підприємство чи організація, яка не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи з інших підстав (наприклад, на підставі адміністративного акта), має такі ж права на захист свого права, як і сам власник, а також право на захист свого володіння від власника (пункт 5 статті 48 Закону).

Відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення такого роду фактів.

Відповідач не надав суду доказів того, що після спливу терміну дії договору оренди №6 (89) від 01.01.1998 р. нежитлові приміщення по вул. Подвойского, 19 в смт. Гурзуф та вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф займаються ним правомірно, при наявності попереджень позивача про відсутність наміру продовжувати договірні відносини та необхідність звільнення приміщень.

За таких обставин, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту саме шляхом усунення перешкод в користуванні належним позивачу на праві повного господарського відання майном у вигляді виселення ЗАТ «Гурзуфський торговий дім» з орендованих ним приміщень.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що Комунальним підприємством «Гурзуф» при подачі позову до суду не було сплачено державне мито у сумі 85,00 грн. (дві немайнові вимоги, пов’язані єдиною підставою їх виникнення), через що вказаний розмір державного мита підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Усунути перешкоди у здійсненні права користування Комунальним підприємством «Гурзуф» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 11, ідентифікаційний код 33318333) нежитловими приміщеннями, розташованими по вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф, м. Ялта, шляхом виселення Закритого акціонерного товариства «Гурзуфський торговий дім» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Ленінградська, 50) з займаних ним приміщень по вул. 60 років СРСР, 18 в смт. Гурзуф, м. Ялта.

3.          Усунути перешкоди у здійсненні права користування Комунальним підприємством «Гурзуф» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 11, ідентифікаційний код 33318333) нежитловими приміщеннями, розташованими по вул. Подвойського, 19 в смт. Гурзуф, м. Ялта, шляхом виселення Закритого акціонерного товариства «Гурзуфський торговий дім» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Ленінградська, 50) з займаних ним приміщень по вул. Подвойського, 19 в смт. Гурзуф, м. Ялта.

4.          Стягнути з Комунального підприємства «Гурзуф» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 11, ідентифікаційний код 33318333) в доход Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22090200, в банку одержувача: Управління держказначейства в АР Крим, МФО 824026, одержувач: Держбюджет, м. Сімферополь, ОКПО 37440405) державне мито в сумі 85,00 грн.

5.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Гурзуфський торговий дім» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Ленінградська, 50) на користь Комунального підприємства «Гурзуф» (98640, м. Ялта, смт. Гурзуф, вул. Подвойського, 11, ідентифікаційний код 33318333) 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6.          Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.