ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"13" травня 2008 р.

Справа № 17/33

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В. розглянув справу № 17/33

за позовом: садового товариства "Геолог", м. Кіровоград,

до відповідача: управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, м. Кіровоград,

про визнання нечинними рішення та вимоги

час прийняття вступної та резолютивної частини постанови 12 год.50 хвилин.

Представники:

Від позивача: участі не брали. В судовому засіданні 02.04.2008 року Хащевацький А.П. довіреність № 2 від 10.11.2007 року - представник. Про час та місце розгляду справи представник позивача належним чином повідомлений у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Повістка про виклик в судове засідання на 11 год. 13.05.2008 року вручена представнику позивача 02.04.2008 року (а.с. 107).

від відповідача - Блошенко О.О., довіреність № 1 від 03.01.2008 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Садовим товариством "Геолог", м. Кіровоград в порядку адміністративного судочинства заявлено позов до управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання нечинним рішення управління Пенсійного фонду в м. Кіровограді № 2122 від 15.08.2007 року та визнання нечинною вимоги управління Пенсійного фонду м. Кіровограда № Ю-816 від 15.08.2007 року.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Садовим товариством "Геолог", м. Кіровоград (позивачем по справі) заявлено позов до управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді (відповідач по справі) про визнання нечинним рішення управління Пенсійного фонду в м. Кіровограді № 2122 від 15.08.2007 року та визнання нечинною вимоги управління Пенсійного фонду м. Кіровограда № Ю-816 від 15.08.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржені документи було винесено на підставі акту перевірки не в результаті позапланової перевірки первинних документів згідно до плану-графіку на 3-й квартал 2007 року, а на підставі наданих прокуратурою області перевірок, які проводились Кіровоградським об'єднаним контрольно-ревізійним відділом та територіальною інспекцією праці в Кіровоградській області. Відповідно до ст. 1 Закону України “Про здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове пенсійне страхування та збору на обов'язкове соціальне страхування” органи Пенсійного фонду України стосовно сплати та цільового використання збору на обов'язкове пенсійне страхування мають право проводити планові та позапланові виїздні перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності. Ч. 2 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що іншим органам виконавчої влади, уповноваженим від імені держави здійснювати перевірки фінансово-господарської діяльності, забороняється проведення вказаних вище перевірок. На думку позивача, відповідачем без виїзду на місце знаходження суб'єкта підприємницької діяльності складено акт перевірки на підставі наданих прокуратурою області перевірки, чим порушено норми чинного законодавства. На підставі акта № 147 від 15.08.2007 року начальником управління Пенсійного фонду в м. Кіровограді винесено рішення № 2122 від 15.08.2007 року про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески. Згідно вимоги про сплату боргу № Ю-816 від 15.08.2007 року позивачу донараховано суму зборів в розмірі 20 398 грн. 25 коп. а відповідно до рішення № 2122 від 15.08.2007 року застосовано штрафні санкції в розмірі 80 465 грн. 44 коп. Позивач в мотивувальній частині позовної заяви вважає за необхідне визнати вказане рішення та вимогу недійсними, а в прохальній частині позовної заяви про визнання вказаних актів нечинними.

Відповідачем заперечено позовні вимоги повністю з посиланням на наступне.

Згідно до доручення прокуратури Кіровоградської області № 07/1-2900 від 07.08.2007 року начальником відділу по контрольно-перевірочній роботі Чертковою Л.А., яка виконувала свої обов'язки по проведенню перевірки в складі групи перевіряючих сформованою прокуратурою Кіровоградської області, в присутності головного бухгалтера відповідача Бойко Є.І. проведено перевірку головних книг за 2002-2007 роки на підприємстві позивача. Однак, голова правління СТ “Геолог” Токарчук В.І. надав відповідь на письмовий запит прокуратури про неможливість представлення запитуваних документів у зв'язку з їх пошкодженням та неможливістю їх дослідження. У зв'язку з цим, працівником відповідача не було виявлено факту ведення подвійної бухгалтерії. Однак, спеціалістами Кіровоградського об'єднаного контрольно-ревізійного відділу проведено перевірку головних книг за 2002-2004 роки та виявлено факти ведення в установі двох касових книг та двох окремих балансів, що є порушенням вимог п. 1 ст. 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та п. 4.2 Положення “Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні”, затвердженого постановою Національного банку України № 72 від 19.02.2001 року.

За дорученням прокуратури Кіровоградської області від 14.08.2007 року за матеріалами перевірки органів КРУ, Територіальної державної інспекції праці у Кіровоградській області спеціалістами відповідача проведено додаткову перевірку, оскільки з наданих матеріалів вбачались факти виплати додаткової заробітної плати за видатковими ордерами, які не мали свого відображення по бухгалтерському обліку. Сума донарахованих внесків на загальнообов'язкове пенсійне страхування склала 20 398 грн. 25 коп. за період з 2002 по 2007 рік. 14.09.2007 року голові правління СТ “Геолог” направлено повідомлення про скасування акту перевірки № 146. Проведення перевірок та вжиття заходів по усуненню виявлених порушень повністю відповідає вимогам Постанови Правління Пенсійного фонду України № 6-5 від 21.03.2003 року “Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок”, яким передбачено можливість використання інших матеріалів, що підтверджують наявність фактів порушень: матеріалів зустрічних перевірок (акти, довідки, пояснювальні записки).

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги не є обґрунтованими в позові необхідно відмовити повністю враховуючи наступне.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 з наступними змінами та доповненнями, управління пенсійного фонду України є органом виконавчої влади на місцях та утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення в межах району.

Згідно п. 1 вказаного „Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Господарський суд вважає, що визначальним для вирішення спору є виявлені при проведенні перевірки працівниками Кіровоградського обласного КРУ № 07-18/3712 та Кіровоградського ОКРВ, якими виявлено ведення двох касових книг та двох окремих балансів в 2002 по 2005 роки, яка проводилась за участю спеціалістів ПФУ в м. Кіровограді та факт визнання керівником позивача випадків приховування виплачених заробітних плат шляхом ведення подвійної бухгалтерії. Саме за результатами вказаних перевірок і було складено акт № 147.

Враховуючи правовий статус органів Пенсійного Фонду України та його структурного підрозділу управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносин між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем не надано безспірних доказів про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами не доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення будь-чийого права.

Крім того, господарським судом звертається увага на ту обставину, що позивачем не надано будь-яких доказів неправомірності дій відповідача при винесенні оскаржуваних рішення та вимоги та в мотивувальній і прохальній частині позовної заяви приводяться різні вимоги на поновлення свої прав.

На думку господарського суду виявлені при проведенні в серпні 2007 року порушення вимог законодавства та виявлені факти приховування (заниження) сум заробітної плати в розмірі 60 067 грн. 19 коп. були законною підставою для прийняття начальником управління ПФУ в м. Кіровограді рішення № 2122 від 15.08.2007 року та заявлення вимоги про сплату боргу № Ю-816 від 15.08.2007 року на суму 20 398 грн. 25 коп.

За приписом п. 2.5 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13 травня 2003 р. за № 359/7680 «Про затвердження порядку оформлення результатів документальних перевірок» відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (2181-14 ), Закону України "Про здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове соціальне страхування" (700-14) визначено, що матеріали перевірки можуть обґрунтовуватись: іншими матеріалами, що підтверджують наявність фактів порушень; матеріали зустрічних перевірок (акти, довідки, пояснювальні записки, розрахунки та інші документи).

Господарський суд не погоджується з твердженням позивача про проведену працівниками відповідача перевірку з порушенням приписів Закону України «Про здійснення контролю за сплатою збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та збору на обов'язкове соціальне страхування», оскільки передбачене ст. 2 цього Закону положення про те, що перевірки, зазначені у статті 1 цього Закону, проводяться органами Пенсійного фонду України та органами Фонду соціального страхування України в порядку, визначеному законодавством України, а іншим органам виконавчої влади, уповноваженим від імені держави здійснювати перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, забороняється проведення перевірок, зазначених у статті 1 цього Закону забезпечує виключне право вказаних органів на проведення перевірок, а не є обмеженням чи забороною цих органів використовувати матеріали перевірок інших контролюючих чи правоохоронних органів для проведення перевірок. Висновок про заборону використовувати матеріали інших державних органів при проведенні перевірок дотримання вимог пенсійного законодавства є лише власним міркуванням позивача та не підтверджується аналізом фактичних обставин проведення перевірки, на підставі результатів якої винесено спірні рішення і вимога.

Господарським судом враховуються правові позиції Вищого адміністративного Суду України у відповідності до яких, недодержання вимог правових норм, які регулюють прийняття акта, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акту. Якщо ж у цілому акт узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є правильним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством.

Таким чином, господарський суд прийшов до переконання, що на підставі матеріалів документальної перевірки та акту № 147 від 15.08.2007 року, у відповідності до п. 3 п. 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески начальником управління Олексієнко В.А. правомірно винесене рішення № 2122 від 15.08.2007 року про застосування штрафу в розмірі 60 067 грн. 19 коп.

Відповідно до п. 9.3.3 п. 9. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України - сума накладеного штрафу дорівнює сумі прихованої заробітної плати, тобто 60 067,19 грн. Крім того, сума донарахованих внесків на пенсійне страхування склала 20 398 грн. 25 коп., з яких недоїмка по сплаті 32%-14 542 грн. 89 коп. та 1-2%: 758 грн. 61 коп. та 5 096 грн. 75 коп., що і було визначено у вимозі № Ю-816 від 15.08.2007 року.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 162, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В адміністративному позові відмовити повністю.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 15 травня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько