СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

05 травня 2008 року

Справа № 2-17/16970-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехсервіс";

відповідача: не з'явився, Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі";

розглянувши апеляційну скаргу Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гайворонський В.І.) від 28 січня 2008 року у справі № 2-17/16970-2007,

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехсервіс" (вул. Чехова, 25-5,Сімферополь,95000)

до           Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі" (вул. Години, 2в, Керч, 98303)

про стягнення 13666,89 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 28.01.2008 року у справі №2-17/16970-2007 (суддя В.І. Гайворонський) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехсервіс" до Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі" про стягнення 13666,89грн.

Суд стягнув з Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехсервіс" 13200,00грн. боргу, 466,89грн. пені, 136,67грн. держмита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просить скасувати зазначене рішення місцевого господарського суду.

В судове засідання призначене до розгляду на 05.05.2008 року представники сторін не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

До початку судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення слухання справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого уповноваженого представника в судове засідання.

Судова колегія, порадившись на місці не знайшла обґрунтованих підстав для задоволення даного клопотання, у зв'язку з тим, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді справи, а також те, що згідно з статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши справу, встановила наступне.

Позивач, звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою та уточненням до неї, в яких позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за договором б/н від 10.08.2005 за період з 10.03.2007 по 10.11.2007 у розмірі 13200,00грн. та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі 466,89грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що на виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим 2-21/5195-2005 від 15.05.2007, відповідачем сплачено борг з орендних платежів за 7 місяців, період з 10.08.2006 по 10.03.2007, 1650,00грн. за кожен місяць, що у сукупності складає 11550,00грн, та пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Інших платежів з орендної плати від відповідача на користь позивача за вищевказаним договором не поступало. Станом на дату подачі позовної заяви у відповідача перед позивачем є заборгованість з орендної плати за договором б/н від 10.08.2005 за 8 місяців, період з 10.03.2007 по 10.11.2007, 1650,00грн. за кожен місяць, що у сукупності складає 13200,00грн. Таким чином, не сплачуючи орендні платежі згідно до умов договору б/н від 10.08.2005, відповідач порушив права та законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Судова колегія розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дослідивши надані докази, дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 10.08.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди оргтехніки, що підтверджується вказаним договором.

Відповідно до акту прийому-передачі б/н від 23.08.2005, позивач передав відповідачу майно, вказане у договорі.

Згідно з пунктом 3.2 договору, відповідач зобов’язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

Як було визначено сторонами у пункті 4.4. договору, орендна плата складає 1650,00грн. на місяць.

Відповідно до пункту 4.2. договору, орендна плата здійснюється з 1 по 10 число кожного місяця.

Таким чином, відповідно до розрахунку позивача, борг з орендної плати складає 13200,00грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що борг за вказаний у позові період було сплачено.

Як визначено статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції відмітив, що виходячи із закріпленого статтею 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін, суд не вправі давати з власної ініціативі оцінку договору на предмет невідповідності його законодавству.

Отже, статтею 129 Конституції України закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно з статтею 8 Конституції України, вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Крім того, про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року №02/132 (справа № Д12/12) з аналогічного випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року "Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя" вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Також, те що при наявності боргу за вказаним договором, борг підлягає стягненню, було встановлено рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.05.2007 у справі №2-21/5195-2007 між цими ж сторонами та згідно з статтею 35 Цивільного кодексу України, вказана обставина доведенню не підлягає.

Отже, у даній справі, що розглядається, ті ж самі обставини, що і у справі №2-21/5195-2005, лише стягнення боргу за інший період.

Більше того, відповідно до постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.08.2007 у справі №2-21/5195-2007, вказане рішення залишено без змін.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно на думку судової колегії вказав, що при аналогічних обставинах, прийняття іншого по суті рішення буде суперечити закріпленому у статті 3 Цивільного кодексу України одному із основних принципів цивільного права принципу розумності.

З тих підстав, що матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач не виконав своїх обов’язків зі сплати орендної плати, та з урахуванням заявлених позовних вимог, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що борг з орендної плати підлягає стягненню у сумі 13200,00грн.

Крім того, розмір пені було передбачено сторонами у пункті 4.6 договору, у разі прострочки оплати орендних платежів, відповідач оплачує пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, з урахуванням позовних вимог та розрахунку, пеня також підлягає стягненню у сумі 466,89грн.

Отже, судова колегія не може прийняти до уваги посилання відповідача, які було викладено в апеляційній скарзі, оскільки вони суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються доказами наданими в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення було прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 28 січня 2008 року у справі № 2-17/16970-2007 залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства міста Керчі" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      О.А. Щепанська

Судді                                                                                                    К.В. Волков

І.В. Черткова