ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

09.06.08                                                                                           Справа № 20/39

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Зварич О.В..,

Юрченко Я.О.

при секретарі Горбач Ю.Б.

з участю представників:

від позивача –Сергійчук Н.А.

від відповідача (скаржник) –не з’явився

розглянув апеляційну скаргу Інвестиційно-будівельної компанії «Інвестжитлобуд»від 23.04.2008 року вих.№04/27

на рішення господарського суду Рівненської області від 15.04.2008 року, суддя Василишин А.Р.

у справі № 20/39

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №65», м.Рівне

до відповідача Інвестиційно-будівельної компанії «Інвестжитлобуд», м.Рівне

про стягнення в сумі 17576,37 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.04.2008 року по справі №20/39 позов задоволено повністю, стягнено з Інвестиційно-будівельної компанії «Інвестжитлобуд»на користь Відкритого акціонерного товариства «Пересувна механізована колона №65»- 17126,78 грн. заборгованості, 193,39 грн. інфляційних, 256,20 грн. - річних .

Суд першої інстанції при прийнятті рішення керуючись ст.ст.509, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 198 Господарського кодексу України вказує на те, що вимоги позивача про стягнення 17126 грн.78 коп. заборгованості за надані відповідачу послуги ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення. Судом взято до уваги те, що 07.09.2007 року позивач направив відповідачу претензію про сплату залишку заборгованості, проте така відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Виходячи із наведеного, Господарський суд керуючись ч.2 ст.625 ЦК України вважає підставними заявлені до стягнення 193,39 грн. - інфляційних та 3% річних в сумі 256,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Інвестиційно-будівельна компанія «Інвестжитлобуд»подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про непредставлення позивачем суду доказів узгодження сторонами строку проведення розрахунків, неотримання ним претензії від 19.06.2007 року, тому стягнення річних та інфляційних вважає безпідставним та просить рішення господарського суду Рівненської області від 15.04.2008 року по справі №20/39 скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову у стягненні інфляційних в сумі 193,39 грн. та 3% річних в сумі 256,20 грн.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечила, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила оскаржуване рішення залишити без змін, вказуючи на те, що заявлена позивачем вимога про сплату заборгованості в претензії від 19.06.2007 року №55, направлена через відділення зв’язку 07.09.2007 року залишена відповідачем без відповіді. Семиденний строк після пред’явлення вимоги, передбачений ст.530 ЦК України закінчився 14.09.2007 року, отже з 15.09.2007 року позивач має право вимагати сплату заборгованості та нараховувати інфляційні і річні.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Матеріалами справи підтверджено надання позивачем послуг відповідачу, які останній оплатив частково в сумі 57000 грн. 00 коп. (остання оплата здійснена відповідачем 29 вересня 2006 року).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем, з урахуванням здійснених відповідачем оплат та поставок товару, складає 17 126 грн. 78 коп.

Скаржник (апелянт) проти стягнення основної суми заборгованості не заперечує та рішення господарського суду в цій частині не оскаржує.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В матеріалах справи міститься претензія від 19.06.2007 року вих.№55 на суму 17126,73 грн. Як доказ направлення останньої відповідачу, позивачем долучено фіскальний чек від 07.09.2007 року

Проте, такий не може бути належним доказом направлення претензії, оскільки не містить відомостей про те, що саме позивач направляв на адресу відповідачу.

Таким чином, відсутні належні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних.

Враховуючи наведене, рішення господарського суду Рівненської області від 15.04.2008 року по справі №20/39 підлягає скасуванню частково, а саме в частині стягнення інфляційних в сумі 193,39 грн. та 3% річних в сумі 256,20 грн.

У відповідності до ст.49 ГПК України, у зв’язку із скасуванням рішення частково суд проводить новий розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 171,27 грн. державного мита за розгляд справи у господарському суді Рівненської області.

Керуючись ст.ст.103,104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Інвестиційно-будівельної компанії «Інвестжитлобуд»задоволити.

Рішення господарського суду Рівненської області від 15.04.2008 року по справі №20/39 скасувати в частині стягнення інфляційних в сумі 193,39 грн. та 3% річних в сумі 256,20 грн. Прийняти в цій частині нове рішення. В стягненні інфляційних в сумі 193,39 грн. та 3% річних в сумі 256,20 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Зварич О.В.

Юрченко Я.О.