ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№
26/192-22/155

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Удовиченка
О.С.

суддів
:

Мамонтової
О.М. Хандуріна М.І.

розглянувши  касаційні скарги

1.
ОСОБА_1  2. ТОВ
"Альфа-Приват"

на  рішення  та
постанову

господарського
суду м. Києва від 19.10.2007р. Київського апеляційного господарського суду
від 19.12.2007р.

у
справі

№
26/192-22/155

господарського
суду

м.
Києва

за
позовом

АКБ
“ТАС-Комерцбанк”

до

1.          ТОВ “Науково-виробничий комерційний
центр “Новас” 2.          ТОВ “Компанія
“Новас”

Третя
особа -1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача -2 Третя
особа -2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача -2 Третя особа -3, що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача  Третя
особа -4, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача

ТОВ
"Альфа-Приват"  ОСОБА_1 ТОВ
"Селтон"   СПД фізична особа
ОСОБА_2

про

визнання
недійсним правочину

в судовому засіданні взяли участь  представники :

ОСОБА_1

ОСОБА_3

ТОВ
"Альфа-Приват"

Чорний
О.А.

ВАТ
"Сведбанк" (правонаступник АКБ “ТАС-Комерцбанк")

Кошлій
Р.В.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 19.06.2006 у справі                   № 26/192 задоволено позовні
вимоги Акціонерного комерційного банку „ТАС-Комерцбанк”, визнано недійсним
правочин -договір купівлі-продажу від 17.09.2002 нежитлового приміщення
загальною площею 95,7 кв.м., що складає 19/100 часток від всього домоволодіння,
яке знаходиться АДРЕСА_1, укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Науково-виробничий комерційний центр „Новас” і Товариством з
обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас”, стягнуто солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю „Науково-виробничий комерційний центр „Новас” та
Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Новас” на користь
Акціонерного комерційного банку „ТАС-Комерцбанк” 203 грн. судових витрат.

Постановою
Вищого господарського суду України від 27.01.2007 скасовано рішення
Господарського суду міста Києва від 19.06.2006 у справі                   № 26/192, справу передано на
новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 19.10.2007 (суддя Літвінова М.Є.) у справі
№ 26/192-22/155 задоволено позовні вимоги Акціонерного комерційного банку
„ТАС-Комерцбанк”, визнано недійсним правочин -договір купівлі-продажу від
17.09.2002 нежитлового приміщення загальною площею 95,7 кв.м., що складає
19/100 часток від всього домоволодіння, яке знаходиться АДРЕСА_1, укладеного
між Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничий комерційний
центр „Новас”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю
„Науково-виробничий комерційний центр „Новас” та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Компанія „Новас” на користь Акціонерного комерційного банку
„ТАС-Комерцбанк” по 42,50 грн. державного мита та по 59 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007 (судді: Капацин
Н.В., Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.) рішення господарського суду міста Києва від
19.10.07 у справі № 26/192-22/155 залишено без змін, апеляційна скарга
Товариства з обмеженою відповідальністю „Альфа-Приват” залишено без
задоволення.

ТОВ
„Альфа-Приват” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду
від 19.12.2007 скасувати, Акціонерному комерційному банку „ТАС-Комерцбанк”
(надалі АКБ „ТАС-Комерцбанк”) в задоволенні позову відмовити.

В
обґрунтування своїх вимог ТОВ „Альфа-Приват” посилається на те, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права,
зокрема: ст. 145, 225 ЦК УРСР, ст.17 Закону України "Про заставу",
ст.43, 99, 101 ГПК України.

ОСОБА_1  звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського
суду міста Києва від 19.10.2007 та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 19.12.2007, АКБ „ТАС-Комерцбанк” в задоволенні позову
відмовити.

ОСОБА_1
обґрунтовує свої вимоги тим, що на момент укладання спірного договору від
17.09.2002 і в подальшому аж до 2005 року приміщення в заставі не перебували, а
тому перешкод для відчуження спірних приміщень не існувало. Крім того, заявник
вказує, що судами не досліджувалось питання наявності чи відсутності
заборгованості перед АКБ „ТАС-Комерцбанк” за кредитним договором 136-К/30 від
19.08.2002, а також   посилається на
порушення судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень
норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.48 ЦК УРСР, ст.15, 16
ЦК України, ст.ст. 34, 43 ГПК України.

Судова
колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що з метою забезпечення виконання ТОВ
“Компанія “Новас” (відповідачем-2) зобов'язань по кредитному договору №
136-К/30 від 19.08.2002 (а.с.12-14 т.1), між позивачем та ТОВ
“Науково-виробничий комерційний центр “Новас” (відповідачем-1) укладено договір
іпотеки від 19.08.2002 (а.с. 15 т.1).

Відповідно
до договору іпотеки від 19.08.2002 відповідач-1 передав в заставу позивачу
належне на праві власності майно - нежиле приміщення АДРЕСА_1.

Відповідно
до пункту 11.1 договору іпотеки заставодавець (відповідач -1)  зобов'язаний не відчужувати предмет застави
(будь-яку його частину).

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що відповідно довідки приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 приміщення, що розташоване
АДРЕСА_1, власником якого є ТОВ "НВКЦ "Новас", перебуває під
забороною, накладеною 19.08.2002 приватним нотаріусом. (а.с. 19 т.1)

З
матеріалів справи вбачається, що державне підприємство "Інформаційний
центр" повідомив господарський суд м. Києва, що 19.08.2002 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було внесено запис до Реєстру
про заборону відчуження нежитлового приміщення на підставі договору іпотеки від
19.08.2002, і що станом на 03.10.2007 цей запис є чинним. (а.с. 107 т.2).

17.09.2002
між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір купівлі - продажу
приміщення АДРЕСА_1. (а.с. 9-10 т.1)

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що відповідач-1 всупереч умовам договору
іпотеки та взятим на себе зобов'язанням уклав з відповідачем-2 Договір купівлі
- продажу майна, що є предметом застави, та реалізував вказане майно без згоди
заставодержателя.

Згідно
зі статтею 17 Закону України „Про заставу ” заставодавець може відчужувати
заставлене майно тільки за згодою заставодержателя за умови переходу до нового
заставодавця основного боргу, забезпеченого заставою.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що позивач не надавав відповідачу-1 згоди на
відчуження заставленого майна.

Таким чином, в силу ст.48 ЦК УРСР та
ст. 17 Закону України „Про заставу” укладання правочину щодо відчуження
заставодавцем-відповідачем-1 майна без згоди заставодержателя суперечить
вимогам чинного законодавства.

Доводи
ОСОБА_1 відносно того, що судами не досліджувалось питання наявності чи
відсутності заборгованості перед АКБ „ТАС-Комерцбанк” за кредитним договором
136-К/30 від 19.08.2002 на час здійснення виконавчого напису 13.08.2004, не
приймаються до уваги колегією, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторона
у разі неможливості самостійно отримати докази має право клопотати перед судом
про витребування доказів.

З
матеріалів справи вбачається, що  в
процесі розгляду цієї справи від Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації речових прав на нерухоме майно надійшли відомості
про те, що станом на 03.05.2007 нежиле приміщення загальною площею 95,7 кв. м.,
яке знаходиться АДРЕСА_1., зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.
169 т.2)

На
підставі ст.27 ГПК України ОСОБА_1 був залучений судом першої інстанції до
справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідача-2.

Судом
першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 в судові засідання не з'являвся,
пояснень з приводу обставин викладених в позові не надавав.

З
матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 заявляв чи надавав до судів
попередніх інстанцій будь-які докази стосовно відсутності заборгованості ТОВ
“Компанія “Новас” перед  АКБ
„ТАС-Комерцбанк” за кредитним договором 136-К/30 від 19.08.2002, з клопотанням
про їх   витребування також не звертався.
Інші сторони та треті особи також не заявляли доводів щодо відсутності
заборгованості, доказів погашення заборгованості суду не надавали.

За
таких обставин, зазначене питання не розглядалось і не повинно було
розглядатись місцевим господарським судом.

Відповідно
до ч.3 ст.101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не
розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким
чином, суд апеляційної інстанції не міг досліджувати питання
заборгованості  ТОВ “Компанія “Новас”
перед  АКБ "ТАС-Комерцбанк" за
кредитним договором 136-К/30 від 19.08.2002.

За
таких обставин, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого
господарського суду та оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції
винесені відповідно до вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з
чим відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись
статтями  1115,  1117,  1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_1та ТОВ
"Альфа-Приват"  залишити без
задоволення.

Рішення
господарського суду м. Києва від 19.10.2007 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 19.12.2007 залишити без змін.

Головуючий
О.С.
Удовиченко

Судді                                                                        О.М. Мамонтова

М.І.
Хандурін