ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2008 р. Справа № 10/156/08

позивач: військовий прокурор Миколаївського гарнізону в інтересах (органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах) в особі Уляновської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, 54037, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Улянівка,

до відповідача: приватного підприємства “Інтеркровсервіс”, 54056, м. Миколаїв, пр. Мира, 62-а,

Треті особи: військова частина А1890;

Треті особи: квартирно –експлуатаційний відділ м. Миколаїва, 54056, м. Миколаїв, пр-т Миру, 62-а,

про стягнення коштів у сумі 384447,57 грн.

Суддя Горобченко Д.М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з`явився,

Від відповідача: не з`явився,

Від ІІІ особи: не з`явився,

Від ІІІ особи: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ: позов поданий про стягнення коштів у сумі 384447,57 грн.

Відповідач вимоги суду щодо надання відзиву по суті позовної заяви, доказів на обґрунтування відзиву і заперечень проти позову не виконав, витребуваних судом документів не надав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Господарський суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до ст. 75 ГПК України –за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст. ст. 2, 5 Закону Украши «Про плату за землю», плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаеться залежно від грошової оцінки земель. Власники земельних ділянок, земельних часток та землекористувачі сплачують земельний податок. За земельні дільянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка, яка перебуває у власності або користуванні у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю є власник земельної дільянки, земельної частки i землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно ст. ст. 3, 4 Закону Украши «Про оренду землі, об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних ociб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідач не є користувачем або орендарем земельної ділянки, яка належить позивачеві, з ним не було укладено договору оренди, та не було надано державного акту постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, відповідач не являється суб'єктом плати за землю.

07.01.2007р. між військовим радгоспом «Таврійський»було укладено договір № 31 про спільну діяльність, де сторони, зобов'язувалися шляхом спільного використання належного ним майна, грошових коштів спільно діяти з метою вирощування сільськогосподарської продукції. Земельна ділянка ПП «Інтеркровсервіс»в оренду не надавалось, оскільки військовий радгосп «Таврійський»не є орендарем будь-яких земельних ділянок, що належать позивачу.

Крім того, не зрозуміло, які позовні вимоги пред'являються відповідачу: відшкодування збитків, чи стягнення вартості земельного податку.

Визнання недійсним договору № 31 про спільну діяльність від 20.07.2007р. не тягне за собою стягнення земельного податку, чи відшкодування збитків. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.06.2007р., стосуються окремих питань господарської діяльності військового радгоспу «Таврійський»i ніяким чином не стосуються приватного підприємства “Інтеркровсервіс”.

Відповідно до ст.ст. 32, 36 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що позовні вимоги ні чим не мотивовані та безпідставні, i тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд :

В И Р І Ш И В :

1.В задоволені позову відмовити.

Суддя Д.М.Горобченко