ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 3/222-3863

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства ”Тернопільводоканал” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007 року у справі № 3/222-3863 за позовом Комунального підприємства ”Тернопільводоканал” до Спільного українсько –німецького підприємства ”Гейзер” третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Виконавчий комітет Тернопільської міської ради про розірвання договору оренди, -

Встановив:

У вересні 2007 року Комунальне підприємство ”Тернопільводоканал” звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Спільного українсько –німецького підприємства ”Гейзер” про розірвання договору оренди від 14 лютого 2003 року.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2007 року позов задоволено. Розірвано договір оренди нежитлових незавершених будівництвом споруд ( будівель) по термообробці і механічному обезводненню осаду від 14 лютого 2003 р. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007р. рішення господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2007 року скасовано, прийнято нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду другої інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції посилався на те, що відповідачем неналежно виконувались обов’язки за договором оренди нежитлових незавершених будівництвом споруд (будівель) по термообробці і механічному обезводненню осаду від 14 лютого

Доповідач: Гончарук П.А.

2003 року, зважаючи на вимоги ст. 510, 526, 530, 532 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами невиконання відповідачем зобов’язань за договором оренди, що також підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2006 р. у справі 9/150-2028 за позовом КП ”Тернопільводоканал” до Спільного українсько –німецького підприємства ”Гейзер” про розірвання договору оренди від 14 лютого 2003 року, якою скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 23 червня 2006 р. та відмовлено у позові, дану постанову залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 19 липня 2007 р., дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у позові слід відмовити.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Оскаржувані судові рішення даним вимогам не відповідають.

Відповідно до п. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями спір між тими ж сторонами, про той же предмет розглядався господарськими судами, у справі № 9/150-2028 по якій прийняті судові рішення.

При розгляді даної справи попередні судові інстанції належним чином не перевірили підстави позову у справі № 9/150-2028 та у даній справі.

Між тим, з’ясування вказаних обставин має істотне значення по даній справі, оскільки в разі, якщо рішення господарського суду у справі № 9/150-2028 постановлено по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, то провадження по даній справі підлягає припиненню.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, суду слід урахувати наведене, з’ясувати права та обов’язки сторін і в залежності від встановленого та вимог закону вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства ”Тернопільводоканал” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 27 вересня 2007 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007 року у справі № 3/222-3863 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді Вовк І.В.

Гончарук П.А.