СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17"
березня 2008 р.

Справа  № 17/191-07-7827

За
позовом:    Товариства з обмеженою
відповідальністю „Торгова фірма „ТіД”

до  відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

за
участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору:              Товариство з обмеженою
відповідальністю „Сіріус-РВЛ”;

про стягнення
161732,04 грн.

Суддя           Зуєва Л.Є.

П
р е д с т а в н и к и :

від позивача:       Соловйова К.Ю. -повірений;

від відповідача:   ОСОБА_2 - повірений;

від 3-ої особи:     не з'явився.

СУТЬ
СПОРУ:  позивач звернувся до суду з позовною заявою в
якій просить суд стягнути з відповідача 161 732, 04 грн.  суми збитків, заподіяних у зв'язку із втратою
вантажу підчас перевезення.

Відповідач
в засідання суду з'явився, надав письмові заперечення на позов, в якому
заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову
відмовити, посилаючись на обставини викладені у наданих запереченнях.

Третя
особа, в судові засідання  з'явилася,
пояснень з приводу обставин викладених у позові не надала, однак   надала договір про відступлення права вимоги
, згідно якого товариство з обмеженою відповідальністю „Сіріус-РВЛ” передало
належне йому право вимоги згідно з договором перевезення вантажу , укладеного
між ТОВ „Сіріус-РВЛ” та СПД ОСОБА_1 новому кредитору  ТОВ „Торгова фірма „ТіД”, тому просить суд
розглядати справи без її участі.

По
справі у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України оголошувалися перерви,
починаючи з 17.10.2007р. по 14.11.2007р. о 10 год. 40 хв., з 14.11.2007р. по
05.12.2007р. о 10 год. 00 хв., з 20.02.2008р. по 17.03.2008р. 0 12 год. 00 хв.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

28
лютого 2007 року ТОВ Торгівельна фірма „ТіД” уклала з ТОВ „Сіріус -РВЛ” договір
доручення №12 за яким ТОВ „Сіріус - РВЛ” прийняв на себе обов'язки від свого
імені та за рахунок ТОВ „ТіД” укладати з постачальником товару договори
купівлі-продажу або поставки товару та проводити всі фінансові розрахунки з
продавцями та іншими третіми особами щодо виконання договору доручення №12.

28
лютого 2007 року ТОВ Торгівельна фірма „ТіД” уклала з ТОВ „Сіріус - РВЛ”
додаткову угоду до договору доручення №12 за яким ТОВ „Сіріус - РВЛ” приймав на
себе обов'язки від свого імені та за рахунок ТОВ „ТіД” придбати товари, перелік
яких вказаний у вищезазначеній угоді.

На
виконання вказаного договору ТОВ „ТіД” було перераховано на розрахунковий
рахунок ТОВ „Сіріус - РВЛ” 140 370,00 грн. - 19 березня 2007 року та 21 900,00
грн. - 21 березня 2007 року. Загалом - 162 270,00 грн., тобто 161 732,04 грн. -
вартість товару та 537,96 грн. - винагорода ТОВ
„Сіріус - РВЛ”. Вказані операції підтверджуються виписками по рахунку
ТОВ „ТіД”, який мається в матеріалах справи.

На
виконання договору доручення №12 та додаткової угоди до даного договору ТОВ
„Сіріус - РВЛ” 27 березня 2007 року придбав у ТОВ „Комп'ютери. Периферія.
Комплектуючі”, що розташоване у м. Києві товари на загальну суму 161 732,04
грн.

Вказані
товари були прийняті кур'єром ТОВ „Сіріус - РВЛ” - ОСОБА_3 зі складу продавця -
ТОВ „Комп'ютери. Периферія. Комплектуючі”, і власним транспортом доставлені до
київського офісу СПД ОСОБА_1 для здійснення перевезення вантажу маршрутом Київ
- Одеса. Приймання вантажу було здійснено згідно вантажної декларації №КТ - 379
від 27.03.2007р., згідно якої кількість вантажу складала 48 місць.

Перевезення
комп'ютерних комплектуючих, належних ТОВ „Сіріус - РВЛ”, здійснювалося
автомобілем ТАТА держ. номер ВН 0659 АІ.

ТОВ
„Сіріус - РВЛ” було повідомлено строк отримання вантажу - ранок 28 березня і
місце отримання - офіс відповідача, розташований в м. Одесі по вул. Головна,
35, кв 296-а.

28.03.2007р.
ТОВ „Сіріус - РВЛ” звернувся до відповідача з вимогою про отримання вантажу,
але йому було пояснено, що автомобіль затримується.

29.03.2007р.
ТОВ „Сіріус - РВЛ” знов звернувся до СПД ОСОБА_1 з приводу отримання належного
йому вантажу, але йому в телефонній бесіді пояснили, що його вантаж не прибув
до Одеси. На прохання директора ТОВ „Сіріус - РВЛ” про зустріч з метою
отримання ним пояснень щодо відсутності вантажу відповідач відповів відмовою і
пояснив, що за фактом пропажі вантажу він звернувся до Приморського РВ м.
Одеси.

29
квітня 2007 року ТОВ „Сиріус - РВЛ” повідомило про неможливість виконання
договору доручення №12 в зв'язку із вищезазначеними обставинами, а також повної
оплати вартості придбаних товарів, що були втрачені перевізником під час
перевезення за маршрутом Київ - Одеса, що підтвердили доданими до листа копіями
платіжних доручень, завірених печаткою ТОВ „Сіріус -РВЛ”.

Вартість
товарів, придбаних ТОВ „Сіріус -РВЛ” на виконання договору доручення №12 та
додаткової угоди до нього, було сплачено третьою особою 30.03.2007р. згідно
платіжних доручень №796 на суму 50 000, 00 грн., №829 на суму 50 000,00 грн.,
№845 на суму 61732,04грн., загалом становить - 161 732,04 грн.

Зазначені
обставини спонукали ТОВ ТФ „ТіД” звернутися до господарського суду Одеської
області з позовною заявою (вхід.№9977 від 26.09.2007р.) про стягнення з СПД
ОСОБА_1 161732,04 грн.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 28.09.2007р. порушено провадження у
справі №17/191-07-7827 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю
„Торгва фірма „ТіД” до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю
„Сіріус-РВЛ” про стягнення 161732,04 грн.

Дослідивши
обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та
відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з
наступних правових підстав.

У
відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення
цивільних прав та обовЧязків
є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний
вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на
виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовЧязків.

У
відповідності зі ст.204 ЦК України
договори укладені між сторонами по справі, як  цивільно-правові  правочини
є правомірними  на час розгляду
справи, оскільки  їх  недійсність прямо не встановлено законом,
та  вони не визнані судом недійсними,
тому зобов'язання за цими договорами
мають  виконуватися належним
чином.

Відповідно
до ст.526 ЦК України № 435-IV від 16.01.2003 р. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно
з ст.174 ГК України, господарські зобов'язання виникають із господарських
договорів Відповідно до ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання,
які виникають між суб'єктами господарювання... юридичними особами на підставі
господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Так,
розглядом матеріалів справи встановлено, що товари, які ТОВ „Сіріус-РВЛ”
придбало за рахунок ТОВ „ТіД” були прийняті кур'єром ТОВ „Сіріус - РВЛ” -
ОСОБА_3 зі складу продавця - ТОВ „Комп'ютери. Периферія. Комплектуючі”, і
власним транспортом доставлені до київського офісу СПД ОСОБА_1 для здійснення
ним перевезення вантажу маршрутом Київ - Одеса.

Приймання
вантажу було здійснено по вантажній декларації № КТ - 379 від 27.03.2007р.,
згідно якої кількість вантажу складала 48 місць.

Зазначена
вантажна декларація була складена на підставі укладеного між СПД          ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разового договору
„Про надання транспортних послуг” від 27.03.2007р.

Відповідно
до частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єкта господарювання по
цім перевезенням визначаються транспортними кодексам,  транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно
до ст.ст. 160, 163 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 р. №401:

-          при перевезеннях вантажів
автомобільним транспортом право на пред'явлення автотранспортному підприємству
або організації претензії, а у відповідних випадках позовів у порядку,
встановленому Правилами, мають в разі:

а)          втрати вантажу - вантажовідправник
або вантажоодержувач;

б)          недостачі,   псування
або    пошкодження    вантажу
- вантажоодержувач:

в)          прострочки в доставці вантажу -
вантажоодержувач.

-          передача іншим організаціям або
громадянам права на пред'явлення претензій

позовів
не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником
вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також передачі
права вантажовідправником або вантажоодержувачем вищестоящій організації або
транспортно-експедиційній організації. Передача права на пред'явлення претензії
і позову засвідчується переуступочним написом на документі.

Так
згідно вантажної декларації №КТ-379 відправником вантажу є фізична особа
ОСОБА_3, отримувачем вантажу -ТОВ „Сіріус”. Отже ТОВ „Торгова фірма „ТіД” у
перевізному процесі участі не  приймав,
отже й право на пред'явлення позову у нього відсутнє.

Згідно
п. 6 Разового договору „Про надання послуг” вантаж приймається до перевезення
тільки з оголошеною вартістю.

У
разі, якщо вартість вантажу не оголошена відправником, вона прирівнюється 50
гривнями. Плата за оголошену вартість до 50 гривень включно не стягується. Якщо
відправник бажає застрахувати свій вантаж більш ніж на 50 гривень, він повинен
надати відповідні документи, що підтверджують його вартість.

Це
підтверджується ст. 47 Статуту автомобільного транспорту УРСБ затвердженого
Постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 р. № 401:

-          вантажовідправник    повинен
подати    автотранспортному    підприємству   або організації на вантажі товарного
характеру, що пред'являються до перевезенню товарно-транспортні накладні, а на
вантажі нетоварного характеру, по яких ведеться складський облік
товарно-матеріальних цінностей, але організовано облік шляхом заміру,
зважування, геодезичного заміру, - акти замір (зважування).

-          вантажовідправник і вантажоодержувач
несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або
неповноти відомостей, вказаних ними в товарне транспортних документах.
Автотранспортні підприємства і організації мають право перевіряти правильність
цих відомостей.

Як
вбачається з вантажної декларації №кт-379, вантажовідправник цінність вантажу
не оголосив. Документи, що підтверджують його вид, масу, кількість, вартість не
надав, що взагалі унеможливлю будь-яке відшкодування за фактом втрати вантажу.
Таким чином, згідно Статут вантажовідправник несе відповідальність за неповноту
відомостей, вказаних в накладній № кт-379, а майнова відповідальність
перевізника становить 50 грн. згідно п. 6 Разового договору „Про надання
послуг”.

Судом
не можуть бути прийняті  до уваги  ті обставини, на які посилається представник
позивача в заяві про уточнення позовних вимог стосовно того, що до ТОВ
„Торгівельна фірма „ТіД” перейшло право вимоги згідно з договором перевезення
вантажу, укладеного з ТОВ „Сиріус -РВЛ” із СПД ОСОБА_1 від 27.03.2007р., на
підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 11.06.2007р., з
огляду на наступне.

Частиною
3 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні не
може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею
2 Закону України „Про транспорт” від 10.11.1991 р. № 232/94-ВР передбачено, що
відносини пов'язані з транспортом регулюються Законом України „Про транспорт”
кодексами (статутами), окремих видів транспорту, окремими актами законодавства
України.

Вимогами
ч. 5 ст. 307  Господарського  кодексу
України, передбачено, що умови
перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів господарювання за цими   перевезеннями   визначаються   транспортними   кодексами,
транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони
можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать
законодавству, та

додаткову
відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

При
цьому, ч. 2 ст. 308 Цивільного кодексу України визначає, що загальні умови
перевезення визначаються Цивільним кодексом України,  іншими законами, транспортними

кодексами
(статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що

видаються
відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу

окремими
видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень

встановлюються
договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими

законами,
транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими

актами
та правилами, що видаються відповідно до них. У зв'язку з чим, ст. 163 Статуту
автомобільного транспорту УРСР, затвердженого Постановою Ради   Міністрів
Української  РСР   від
27.06.1969   р.   №401, передбачено передача іншим
організаціям   або   громадянам права  на
пред'явлення   претензій  та
позовів  не допускається, за
винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу
або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також передачі права
вантажовідправником або вантажоодержувачем вищестоящій організації або
транспортно-експедиційній організації. Передача права на пред'явлення
претензії  і позову засвідчується
переуступочним написом на документі.

Крім
цього, п. 1.3 Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України „Про деякі питання
практики вирішення спорів, що виникають з перевозок вантажів автомобільним
транспортом” від 21.07.1992р. №01-6/856. ст. 163 Статуту передбачає можливість
передачі права на пред'явлення претензій та позовів, зокрема,
вантажоодержувачем вантажовідправнику і навпаки, що засвідчується
переуступочним написом на товарно-транспортному документі.

Таким
чином суд доходить до висновку, що норми Статуту автомобільного транспорту
України є спеціальними нормами, що регулюють конкретні правовідносини у сфері
перевезення, і підлягають застосуванню у пріоритетному порядку. При цьому право
на пред'явлення претензії підприємством, що не є вантажовідправником або
вантажоодержувачем, прямо заборонено. Подаючи до суду договір про відступлення
права вимоги від 11.06.2007 р. як підставу для пред'явлення ТОВ „ТіД” позову.
ТОВ „СІРІУС РВЛ” та ТОВ „ТіД” фактично згідно з умовами договору передають один
одному право на пред'явлення позову, що неприпустимо та прямо заборонено
Статутом автомобільного транспорту України.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.11, 204, 512, 526, 525,
ЦК України, ст.ст. 174, 179, 307, 308 Господарського кодексу України,
ст. 2 Закону України „Про транспорт”, ст.ст. 47, 160, 163 Статуту
автомобільного транспорту, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог
ТОВ „Торгова фірма „ТіД” слід відмовити повністю.

Судові
витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу   покласти на позивача, згідно зі
ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.. ст.. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити.

Рішення
набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення
складено та підписано 21.03.2008р.

Суддя
Зуєва Л.Є.