ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№
36/240

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за
участю представників сторін:

позивача

ОСОБА_1

відповідача

Лебедєвої
Н.М. Євдоченко
Н.Д. дов. від 03.04.2006 року

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Житлово
-будівельного кооперативу "Авіатор -4"

на
постанову від
13.11.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№ 36/240
господарського суду міста Києва

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до

Житлово
-будівельного кооперативу "Авіатор -4"

про

зобов'язання
орендодавця не чинити перешкод орендарю в користуванні орендованим нежилим
приміщенням згідно умов договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1звернувся до господарського суду міста Києва
з позовом про зобов'язання Житлово -будівельний кооператив "Авіатор
-4" вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання ним своїх
зобов'язань за умовами договору оренди нежилого приміщення (приміщення горища
загальною площею 408,33 кв.м., яке розташоване між 16 поверхом та покрівлею
будинкуАДРЕСА_1) від 25.12.2003 року за № 1, укладеного з СПД ОСОБА_1 терміном
по 25.12.2015 рік та не чинити перешкод у користуванні орендованим приміщенням
шляхом незаконного відключення електропостачання поверху, зобов'язати
відповідача відновити електропостачання орендованого приміщення та не чинити
дій в забороні СПД ОСОБА_1 про укладання прямої угоди з ВАТ
"Київенерго", що не суперечить умовам договору оренди, на постачання
електроенергії на поверхах, що орендується, шляхом прокладання додаткового
кабелю електропостачання.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 06.08.2007 року позов задоволено частково.

Зобов'язано
Житлово-будівельний кооператив "Авіатор - 4" вжити всіх заходів,
необхідних для належного виконання ним своїх зобов'язань згідно умов договору
оренди нежилого приміщення (приміщення горища загальною площею 408, 33 кв. м.,
яке розташоване між 16 поверхом та покрівлею будинкуАДРЕСА_1) від 25.12.2003
року за № 1, укладеного з Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 терміном
по 25.12.2015 року; не чинити перешкод Суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_1. у користуванні ним орендованим приміщенням шляхом незаконного
відключення електропостачання поверху; відновити електропостачання орендованого
приміщення.

В
іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За
апеляційною скаргою Житлово -будівельного кооперативу "Авіатор -4"
судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського
апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року скасоване в частині
зобов'язання Житлово-будівельного кооперативу "Авіатор -4" вжити всіх
заходів, необхідних для належного виконання ним своїх зобов'язань згідно умов
договору оренди нежилого приміщення (приміщення горища загальною площею 408, 33
кв. м., яке розташоване між 16 поверхом та покрівлею будинкуАДРЕСА_1) від
25.12.2003 року за № 1, укладеного з Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 терміном по 25.12.2015 рік, (пункт 2 резолютивної частини рішення) та
прийнято нове рішення, яким в цій частині відмовлено у позові.

В
іншій частині рішення господарського суду міста Києва залишене без змін.

Житлово
-будівельний кооператив "Авіатор -4" звернувся до Вищого
господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року та рішення
господарського суду міста Києва від 06.08.2007 року в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Скаржник
посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального права
та неповно з'ясовані фактичні обставини справи, що мають істотне значення для
правильного вирішення спору.

Крім
того, скаржник зазначає, що зобов'язавши відповідача відновити постачання
електроенергії позивачу для ведення ним підприємницької діяльності на підставі
договору суди фактично зобов'язали його здійснювати постачання електричної
енергії позивачу, що є порушенням Закону України "Про електроенергію",
Постановам Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 року № 441 "Про
затвердження порядку постачання електричної енергії споживачам", від
26.07.1999 року № 1357 "Про затвердження правил користування електричною
енергією для населення", оскільки відповідач не є енергопостачальною
організацією.

Заявник
також звернувся до касаційної інстанції з клопотанням про припинення
провадження у справі в зв'язку з тим, що 18.03.2008 року Київським апеляційним
господарським судом у справі №3/503 було прийнято постанову, якою залишено без
змін рішення господарського суду міста Києва від 25.12.2007 року про розірвання
договору оренди №1 від 25.12.2003 року.

Заслухавши
суддю -доповідача та присутніх в судовому засіданні представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній
справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно
до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови
апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Статтею
15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист
свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно
з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно
статті 41 Господарського процесуального кодексу України,
господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.
Позов, це  вимога позивача до
відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у
визначеній законом процесуальній формі.

Статтею
20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист
прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:
визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування,
актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні
інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій,
що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних
санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування
адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення
господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок
захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Відповідно
статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:  визнання права;
визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд
може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Як
встановлено судами першої та апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів
предметом спору у даній справі є зобов'язання відповідача вжити всіх заходів,
необхідних для належного виконання ним своїх зобов'язань згідно умов договору
оренди нежилого приміщення (приміщення горища загальною площею 408,33 кв.м.,
яке розташоване між 16 поверхом та покрівлею будинкуАДРЕСА_1) від 25.12.2003
року за № 1, укладеного з СПД ОСОБА_1 терміном по 25.12.20015 року, не чинити
перешкод у користуванні орендованого приміщення шляхом незаконного відключення
електропостачання поверху, зобов'язання відповідача відновити електропостачання
орендованого приміщення та не чинити дій в забороні СПД ОСОБА_1 про укладання
прямої угоди з ВАТ "Київенерго" на постачання електроенергії на
поверхах, що орендується, шляхом прокладання додаткового кабелю
електропостачання.

Проте,
під час здійснення судового провадження ні судом першої, ні судом апеляційної
інстанції не було з'ясовано чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту
свого порушеного права способам, передбаченим законом. Вирішуючи переданий на
розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у
особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або
законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність
чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Отже
для вирішення спору по суті судам необхідно було встановити які правовідносини
виникли між учасниками спору, які права порушені та чи відповідає обраний
спосіб захисту приписам закону або договору.

Зазначені
приписи діючого законодавства залишились поза увагою господарських судів.

Таким
чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та
апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято
до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх
сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин,
які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1
Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне
з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави
для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий
розгляд.

Оскільки
передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення
та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від
встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Клопотання
про припинення провадження у справі задоволенню не підлягає, оскільки як
зазначено вище, касаційна інстанція не наділена правом встановлювати будь -які
обставини справи, перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Керуючись
статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110,
11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення
господарського суду міста Києва від 06.08.2007 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року у справі № 36/240
господарського суду міста Києва скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну
скаргу Житлово -будівельного кооперативу "Авіатор -4" задовольнити
частково.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л.
Рогач