КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2008                                                                                           № 48/440

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Гарник Л.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Кашуба К.А. (довіреність б/н від 28.11.2007р.);

від відповідача -Вишневський Є.В. (довіреність б/н від 20.11.2007р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "УЦЗ "Заслон"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.01.2008

у справі № 48/440

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "УЦЗ "Заслон"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Векторбуд"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  спонукання укласти договір на експлуатаційне обслуговування

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.01.2008р. у справі № 48/440 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Векторбуд” про зобов’язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та експлуатаційне обслуговування належних Товариству з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” приміщень ТРК „Караван” за адресою: м. Київ, вул.. Лугова, 12 (№№ 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 39, 40, 41, 42, 46, 123, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138), розміщених в них локальних інженерних мереж та іншого обладнання відповідно до робочої документації ТРЦ „Караван”.

Товариство з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скарга мотивована порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору не врахував такі обставини:

- з 2003 року і дотепер діють укладені відповідачем договори про надання житлово-комунальних послуг щодо всіх площ адміністративно виробничого комплексу по вул. Лугова, 12-А,

- правовою підставою вважати відповідача управителем нерухомого майна є укладений ним з власником цього майна договір оренди;

- обов’язки відповідача як орендаря за договором оренди від 26.08.2002р. № 26/08-1 кореспондують з обов’язками управителя, визначеними пунктом 2 статті 25 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”;

- на підставі пункту 4 статті 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” управитель залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг;

- оскільки укладення договору на надання житлово-комунальних послуг не передбачає безпосереднє виробництво комунальних послуг відповідачем, наявність у останнього ліцензії на виробництво цих послуг не вимагається;

- на підставі статті 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” відповідач є стороною публічного зобов’язання та у цьому зв’язку згідно частини 4 статті 633 Цивільного кодексу України не має права відмовитися від укладення договору, навколо якого склалися спірні відносини сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” висловився за задоволення апеляційної скарги, представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Векторбуд” просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Товариством з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Векторбуд” (далі по тексту – відповідач) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та експлуатаційне обслуговування належних позивачу приміщень ТРК „Караван”, розташованих за адресою: м. Київ, вул.. Лугова, 12 (№№ 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 39, 40, 41, 42, 46, 123, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138), розміщених в них локальних інженерних мереж та іншого обладнання відповідно до робочої документації ТРЦ „Караван”.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта від 22.07.2005р. відповідач визначений як експлуатаційна організація ТРК „Караван” та у цьому зв’язку повинен здійснювати функції з управління, утримання та забезпечення належної експлуатації завершеного будівництвом об’єкта.

Викладену обставину позивач розглядає як правову підставу виникнення зобов’язання відповідача надавати власникам нежилих будівель ТРЦ „Караван” послуги з обслуговування цих приміщень на підставі договору, укладеного власником приміщень та експлуатаційною організацією.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” згідно їх остаточної редакції, місцевий господарський суд встановив, що на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю „Акросс” договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 15.06.2007р. (а.с. 6-10), згідно виданого Комунальним підприємством „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації реєстраційного посвідчення від 21.06.2007р. № 034156 (а.с. 17) позивач є власником нежилих приміщень в літ. А площею 3 352,2 кв. м, що складають 7/100 частини від нежилих приміщень в будинку площею 45 547,30 кв. м, та знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 12.

Згідно складеного 22.07.2005р. акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію адміністративно-виробничого корпусу з прилеглими будинками під торговельний комплекс по вул. Луговій, 9 в м. Києві (а.с. 18-21), акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту – перша черга, реконструкція адміністративно-виробничого корпусу з прилеглими будинками під торговельно-розважальний комплекс з відкритим автомобільним паркінгом по вул. Луговій, 9 в м. Києві (а.с. 22-24), генеральним підрядником та експлуатуючою організацією визначено Товариство з обмеженою відповідальністю „Векторбуд”.

З огляду на викладені обставини, позивач листом від 31.08.2007р. № 31/08-1 (а.с. 25) запропонував відповідачу повідомити про умови, на яких останній згоден укласти договір на експлуатаційне обслуговування належних позивачу приміщень та розміщених в них локальних мереж.

В контексті наведеного, враховуючи ту обставину, що позивачем не було надано доказів передачі відповідачу приміщень на баланс або за договором в управління, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач позбавлений правових підстав надавати житлово-комунальні послуги позивачу та здійснювати експлуатаційне обслуговування приміщення.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Порядок укладення договорів, що породжують майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання, регулюється Господарським кодексом України.

Відповідно до пункту 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

В інших випадках, згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, визначено Законом України „Про житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004р. № 1875-ІV (далі по тексту – Закон).

Згідно положень названого закону особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (частина 4 статті 19).

Пункт 1 статті 1 Закону визначає балансоутримувача будинку як власника або юридичну особу, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; управитель - це особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.

На підставі частини 2 статті 23 Закону власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю.

Балансоутримувач, у свою чергу, згідно пункту 1 частини 1 статті 24 Закону наділений правом здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 24 Закону правом укладення договору на надання житлово-експлуатаційних послуг наділено балансоутримувача. Управитель, у свою чергу, наділений правом контролювати виконання умов договорів на надання житлово-експлуатаційних послуг.

У розумінні наведених норм чинного законодавства, виникнення права відповідача укладати договір на надання житлово-експлуатаційних послуг має передумовою наділення його статусом балансоутримувача майна, яке належить позивачу.

В матеріалах справи відсутні докази передачі відповідачу на баланс приміщень ТРК „Караван”, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12 (№№ 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 39, 40, 41, 42, 46, 123, 125, 126, 127, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138), розміщених в них локальних інженерних мереж та іншого обладнання.

Доказів зворотного суду не надано незважаючи на те, що останні витребувані ухвалою апеляційного господарського суду.

Та обставина, що відповідач в установленому порядку не набув статус балансоутримувача нерухомого майна позивача, позбавляє останнього правових підстав ставити питання про укладення з ним (позивачем) договору на надання житлово-експлуатаційних послуг.

Викладений в апеляційній скарзі довід про те, що відповідач є управителем нерухомого майна на підставі договору оренди від 26.08.2002р. № 26/08-1 не впливає на правильність вирішення спору, оскільки до кола правомочностей управителя не віднесено укладення договору на надання житлово-експлуатаційних послуг.

Враховуючи норми чинного законодавства й ту обставину, що відповідачем не укладався договір про утримання на балансі майна позивача, колегія суддів вважає помилковою правову позицію останнього щодо наявності у відповідача обов’язку укласти договір на надання житлово-експлуатаційних послуг.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов про захист свого порушеного чи оспореного права або охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача у судовому процесі зобов’язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту суб’єктивну обставину, що його права порушені і на відповідача має бути покладено відповідальність на передбачених законом підставах.

То ж, враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні обставин справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Клопотання скаржника про зупинення провадження у справі до завершення розгляду господарським судом міста Києва справи № 17/32, предметом спору в якій є вимоги ЗАТ „Лекс Холдинг” про переведення на нього прав Товариства з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” - покупця за згадуваним раніше договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 15.06.2007р., колегія суддів відхиляє, зважаючи на ту обставину, що рішення по цій справі не може вплинути на вирішення даної справи по суті з огляду на фактичні обставини справи та положення статті 204, частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України.

Керуючись статями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 24.01.2008р. у справі № 48/440 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „УЦЗ „Заслон” – без задоволення.

Справу № 48/440 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

31.03.08 (відправлено)