ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 20-3/034

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Чернова Є.В.,

розглянувши касаційну скаргу

ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя

на постанову

від 22.08.2006

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Севастополя № 20-3/034

за позовом

ТОВ "Культурно-розважальний центр "Луксор"

до

1. ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя

2. Управління державного казначейства у місті Севастополі

про

стягнення 64000 грн.

за участю представників:

- позивача

не з’явились

- відповідачів

не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.05.2006 (суддя Гоголь Ю.М.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.08.2006 (колегія суддів у складі головуючого судді Градової О.Г., суддів Голика В.С., Фенько Т.П), позовні вимоги ТОВ "Культурно-розважальний центр "Луксор" про стягнення заборгованості зі плати за патенти у сфері грального бізнесу у сумі 64000 грн. задоволені.

Судові акти у справі мотивовані тим, що дії ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя з зарахування в примусовому порядку коштів позивача в сумі 64000 грн. в оплату за патенти за 1 -2 квартали 2005 року суперечать приписам п.4.1, 4.2 ст. 4, ст. 5,п. 6.1 ст. 6, ст. 7 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя, не погоджуючись з судовими актами у справі, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, в задоволенні позовних у відмовити, посилаючись на порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, частини 3 пункту 5, пункту 4 статті 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності", статей 5, 6 "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і цільовими фондами".

Представники сторін своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористались.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 24.04.2008 № 02-12.2/142, в зв’язку з хворобою судді Глос О.І., для розгляду касаційної скарги у справі призначено колегією суддів у складі: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Чернова Є.В.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи процесуальні документи у справі, суди першої та апеляційної інстанції керувалися нормами Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, поза увагою судів попередніх інстанцій1 залишився той факт, що в з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і, приймаючи 30.05.2006 рішення та 22.08.2006 постанову у справі, судами не враховано наступне.

Відповідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Отже, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

За змістом ст. ст. 2, 4, 10, 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції є органами виконавчої влади, які здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), застосовують до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягують до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, тобто, є контролюючими органами та органами стягнення, що узгоджується з приписами пп. 2.1.4 та 2.3.1 ст. 2 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Аналіз суб’єктного складу та характеру правовідносин свідчить про те, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції, а в розумінні пункту 7 статті 3 КАС України ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя є суб’єктом владних повноважень.

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

На порушення вимог зазначених норм суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішення та постанови у справі керувалися положеннями Господарського процесуального кодексу України, однак, розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов’язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

Таким чином, при прийнятті рішення та постанови у справі господарські суди попередніх інстанцій не врахували, що даний адміністративний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи з викладеного, господарські суди попередніх інстанцій, не встановивши правильну підвідомчість спору, застосували до нього процесуальні норми Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до приписів ст. 11110 ГПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових актів, однак, унеможливлює здійснення їх касаційної перевірки в порядку адміністративного судочинства, отже, справа підлягає передачі до господарського суду першої інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.08.2006 у справі господарського суду міста Севастополя № 20-3/034 та рішення від 30.05.2006 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Касаційну скаргу ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя задовольнити частково.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

Є.В.Чернов