ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 26/367/06-6/142/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Запорізького державного підприємства "Радіоприлад"

на            рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2007р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 14.11.2007

у справі №26/367/06-6/142/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Запорізька міська енергетична компанія"

до                       Запорізького державного підприємства "Радіоприлад"

про                     стягнення 1 034 010,06 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Проценко К.В. (довіреність у справі),

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" і просило суд, з урахуванням доповнень до позову, стягнути з останнього 1 034 010,06 грн. боргу за відпущену теплову енергію.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №1336 від 01.11.1996р. щодо оплати теплової енергії, спожитої у період з грудня 2003р. по листопад 2004 р.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на недотримання позивачем зобов'язань щодо постачання теплової енергії по собівартості. Згідно калькуляції, розрахованої відповідачем, повна собівартість 1 Гкал складає 29,88 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.07.2008р. (суддя Мисюра Л.С.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. (головуючий, суддя Федоров І.О., судді Колодій Н.А., Зубкова Т.П.), позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 1 034 010,06 грн. основного боргу.

Вказані рішення та постанова мотивовані умовами договору №1336 від 01.11.1996р. на відпуск теплової енергії, п.3.1 договору оренди №44 від 03.07.1996р., положеннями ст.9 Закону України "Про ціни та ціноутворення", ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", рішенням виконкому Запорізької міської ради №372 від 21.11.2003р. щодо визначення тарифів на теплову енергію, приписами ст.ст.173, 193, 275 ГК України, ст.ст.525, 526, 629 ЦК України.

Не погоджуючись з вказаними рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ "Альфа" та ДП "Радіоприлад" (відповідач) було укладено договір на відпуск теплової енергії №1336 від 01.11.1996р. з протоколами розбіжностей, змінами до договору та додатковими угодами.

Відповідно до змін до договору, усі права та обов'язки постачальника теплової енергії, а саме: право вимагати оплати за спожиту теплову енергію за договором №1336 від 01.11.1996р. перейшли до ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" з 01.04.1997р. (а.с.11 т.1).

В силу наступних змін до договору (а.с.12 т.1) усі права та обов'язки постачальника теплової енергії згідно договору перейшли до ТОВ "Комунарське підприємство теплових мереж".

Шляхом злиття вказаних підприємств ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія" стало правонаступником усіх права та обов'язків ТОВ "Комунарське підприємство теплових мереж" та ТОВ "Запорізька міська енергетична компанія", про що зазначено у преамбулі Статуту останнього (а.с.20-21 т.1).

Так, судами двох інстанцій встановлено, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо постачання та споживання теплової енергії на підставі договору №1336 від 01.11.1996р. на відпуск теплової енергії з протоколами розбіжностей, змінами до договору та додатковими угодами.

Додатковою угодою №3 від 20.10.2001р. продовжено строк дії договору №1336 від 01.11.1996р. на відпуск теплової енергії до 01.11.2006р.

Відповідно до п.24 договору на відпуск теплової енергії (в редакції протоколу розбіжностей №2) вартість 1 Гкал визначається відповідно до пункту 3.1. іншого договору, а саме договору оренди №44 від 03.07.1996р., укладеного між відповідачем та ТОВ "Комунарське підприємство теплових мереж" (а.с.33-37 т.1). Споживач також сплачує витрати Постачальника, пов'язані з додатковим підключенням та відключенням теплоносія на прохання Споживача. По закінченні кожного кварталу протягом 10 днів Споживач здійснює оплату на підставі платіжних вимог, виписаних постачальником (а.с.10 т.1).

Відповідно до п.3.1. договору оренди №44 від 03.07.1996р. орендар зобов'язався представляти орендодавцю теплову енергію по собівартості, відповідно до розрахунку орендодавця на момент передачі в оренду майна з урахуванням пропорційно зміни цін та тарифів, затверджених виконавчою владою (а.с.34 т.1).

Судами встановлено, що позивач виставляв відповідачу на оплату рахунки за спожиту теплову енергію за грудень 2003р. по листопад 2004р. по діючим на той час тарифам, які були встановлені відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №372 від 21.11.2003р., на загальну суму 1 040 295,78 грн. (а.с.130-135 т.1).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати спожитої у вказаний період теплової енергії виконав неналежним чином, сплативши лише 12.12.2003р. - 1 935,94 грн. та 29.12.2003р. –4 384,99 грн. Таким чином борг відповідача перед позивачем становить 1 034 010,06 грн., який є предметом розгляду у даній справі.

При цьому доводи відповідача, якими він заперечує позов та обґрунтовує касаційну скаргу, відносно того, вартість теплової енергії, що поставлялася у спірний період, повинна визначатися відповідно до п.3.1. договору та калькуляції, зробленої відповідачем та складати 29,88 грн. за 1 Гкал, судами двох інстанцій підставно визнані такими, що суперечать умовам п.3.1. договору оренди від 03.07.1996р, яким визначається вартість постачаємої за договором №1336 від 01.11.1996р. теплової енергії.

Вартість 1 Гкал теплової енергії у розмірі 29,90 грн. (без ПДВ), яку пропонує відповідач, розраховувалася станом на 16.08.1996р. і не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки на період грудень 2003р. –листопад 2004р. тарифи на теплову енергію неодноразово змінювалися.

Щодо ж до калькуляції вільної відпускної ціни, наданої відповідачем, то суд першої інстанції підставно не прийняв її до уваги, оскільки вона не підписана ні позивачем, ні відповідачем, що позбавляє її доказової сили (а.с.42 т 1).

Також правомірно не прийнято до уваги судами листування між сторонами з приводу встановлення тарифів на теплову енергію, на яке посилається скаржник й у касаційній скарзі, оскільки цим листуванням сторони так і не узгодили зміну умов договору щодо вартості теплової енергії, що постачається. Судами вірно визначено, що вартість теплової енергії за спірний період має визначатися відповідно до тарифів, встановлених виконавчим комітетом Запорізької міської ради у рішенні №372 від 21.11.2003р., що передбачено п.24 договору на відпуск теплової енергії в редакції протоколу розбіжностей.

Колегія суддів також приймає до уваги встановлені судами обставини відносно того, що при визначені вартості теплової енергії, яка постачалася у періоди, що передували спірному, сторони керувалися тарифами, встановленими органами виконавчої влади, зокрема розпорядженням голови Запорізької облдержадміністрації від 28.01.2000р. №34 "Про затвердження тарифів на комунальні послуги та порядку їх застосування", яке втратило чинність з прийняттям рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №372 від 21.11.2003р. "Про встановлення тарифів на теплову енергію та порядок їх застосування".

Враховуючи встановлений судами двох інстанцій факт отримання відповідачем від позивача теплової енергії у спірний період, а також наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 034 010,06 грн., колегія суддів вважає правильним висновок судів двох інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім договірних зобов'язань щодо оплати спожитої теплової енергії за грудень 2003 року по листопад 2004 року.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Запорізького державного підприємства "Радіоприлад" залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 14.11.2007р. у справі №26/367/06-6/142/07 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій