донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.05.2008 р.                                                              справа №38/306

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Овсянніков О.О. – за дов. б/н від 01.04.08 р., Старовецький В.І. – задов. б/н від 06.11.07 р. ,

від відповідача-1:

від відповідача-2:

Друшляков С.І. за дов. б/н від 03.01.08 р.,

Не з»явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.02.2008 року

по справі

№38/306

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області

до

1. Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Квінта», м. Донецьк

про

та за зустрічним позовом

до

про

Стягнення заборгованості за весь час прострочення сплати боргу за договором поставки № 12 від 20.02.07 р. в розмірі 67587 грн. 28 коп., пені 1913 грн. 90 коп., 3 % річних – 358 грн. 15 коп. – з відповідача-1 (ПКФ «Ресурс ЛТД») та стягнення 500 грн. 00 коп. з відповідача-2 (ТОВ «ТД «Квінта») за договором поруки б/н від 01.08.07 р.

Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області

Стягнення штрафу у розмірі 10940 грн. 71 коп. за поставку неякісної продукції

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Квінта», м. Донецьк, про стягнення заборгованості за весь час прострочення сплати боргу за договором поставки № 12 від 20.02.07 р. в розмірі 500 грн. 00 коп. з відповідача-2 (ТОВ «ТД «Квінта») та суму боргу у розмірі 67587 грн. 28 коп., пені 1913 грн. 90 коп., 3 % річних –358 грн. 15 коп. –з відповідача-1 (ПКФ «Ресурс ЛТД»).

24.12.07 р. Промислово-комерційна фірма «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області звернулася до господарського суду Донецької області із зустрічною позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області, про стягнення штрафу у розмірі 10940 грн. 71 коп. за поставку неякісної продукції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.12.07 р. прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом по справі.

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.02.08р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області до Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Квінта», м. Донецьк про стягнення заборгованості за весь час прострочення сплати боргу за договором поставки № 12 від 20.02.07 р. в розмірі 500 грн. 00 коп. з відповідача-2 (ТОВ «ТД «Квінта») та суму боргу у розмірі 67587 грн. 28 коп., пені 1913 грн. 90 коп., 3 % річних –358 грн. 15 коп. –з відповідача-1 (ПКФ «Ресурс ЛТД») задоволено. У зустрічних позовних вимогах Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області про стягнення штрафу у розмірі 10940 грн. 71 коп. відмовлено у зв»язку з безпідставністю.

Промислово-комерційна фірма «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області, з прийнятим рішенням не згодна, вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з»ясував обставини, що мають значення для справи; визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи; зробив висновки, що не відповідають обставинам справи та порушив і неправильно застосував норми матеріального права України. Тому вона звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 р. повністю та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області до Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області за первісним позовом та повністю задовольнити позовні вимоги Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області за зустрічним позовом.

Позивач за первісним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області, в судовому засіданні усно висловив заперечення на апеляційну скаргу, якими він зазначив, що рішення є обґрунтованим і таким, що відповідає законодавству України, а тому просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-2 за первісним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Квінта», м. Донецьк, відзив на апеляційну скаргу не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 25.04.08 р. ухвали суду від 22.04.08 р. уповноваженій особі підприємства. Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, явка сторін ухвалами суду не була визнана обов»язковою, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними в ній матеріалами, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

В судовому засіданні, яке відкладалося в зв»язку із задоволенням клопотання позивача, відповідач-1 надав клопотання щодо затвердження судом мирової угоди, підтримане позивачем.

Судова колегія розглянула клопотання сторін та залишила дане клопотання без задоволення, оскільки укладення сторонами в процесі апеляційного провадження мирової угоди не є підставою скасування рішення місцевого господарського суду, передбаченою ст. 104 Господарського процесуального кодексу України; господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов»язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому.

Надана судовій колегії мирова угода про врегулювання спору за здійсненою поставкою від 06.05.08 р. не відповідає вимогам ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не стосується прав та обов»язків сторін щодо предмету та підстави позову (в тексті мирової угоди сторони не підтвердили поставку продукції саме за договором поставки № 12 від 20.02.07 р.). Така угода сторін не вирішує спору між ними, а є звичайною угодою про встановлення нової ціни на прийняту відповідачем лікеро-горілчану продукцію за фактичними взаємовідносинами. Крім того, вона містить умови щодо обмежень сторін, які не відповідають закону, зокрема направлення цієї угоди до господарського суду Донецької області в процесі перегляду рішення по справі № 38/306 апеляційною інстанцією неможливо.

Клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи судовою колегією розглянуто та відхилено в зв»язку з недоцільністю, оскільки він наполягав на перегляді судового рішення, як неправомірного.

Позивач направив на адресу суду апеляційної інстанції лист, підписаний бухгалтером Дубінчук О.В. (а не керівником підприємства та його головним бухгалтером), яким повідомив судову колегію про здійснення господарської операції щодо передачі відповідачеві-1 продукції лікеро-горілчаного виробництва згідно договору поставки № 12 від 20.02.07 р.

У відповідності до п. 3 ст. 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Пунктом 1 ст. 11 вищенаведеного закону зазначено, що на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Судова колегія розглянула дане повідомлення та не приймає його до уваги, оскільки ухвалою суду від 22.04.08 р. позивач був зобов’язаний провести з відповідачем-1 та відповідачем-2 звірку взаєморозрахунків за спірним договором № 12 від 20.02.07 р. із обов”язковим вказанням підстав внесення сум до бухгалтерського та податкового обліку підприємств з посиланням на первинні документи. Акт звірки повинен був бути підписаний у відповідності до вищезазначених вимог. Крім того, сторони були зобов»язані надати письмові пояснення, зокрема щодо відсутності у первинних документах, наявних в матеріалах справи, посилань на спірний договір.

Сторони не виконали вимоги ухвали суду від 22.04.08 р., позивач не надав судовій колегії витребувані додаткові докази по справі.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій»встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частково не відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.07 р. між ТОВ „Торгово-промислова компанія “Якушев”, м. Бершадь Вінницької області (постачальник) та ПКФ “Ресурс ЛТД”, м. Харків Харківської області (покупець) був укладений договір поставки продукції №12.

У відповідності до п.1.1 вищезазначеного договору, постачальник зобов’язаний поставити, а покупець зобов’язаний прийняти і оплатити лікеро-горілчані напої.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що продукція постачається окремими партіями за заявкою покупця, яка є невід’ємною частиною цього договору.

Згідно п. 1.3 договору, асортимент склад, ціна, вартість і кількість вказані в Додатку № 1, що є невід’ємною частиною цього договору. Постачальник має право на зміну асортименту продукції за згодою покупця.

Відповідно до п. 2.1 договору, якість продукції повинна відповідати ДСТУ 4257:2003 „Напої лікеро-горілчані. Технічні умови”, ДСТУ 4256:2003 „Горілки і горілки особливі. Технічні умови”.

Пунктом 2.2 договору зазначено, що постачальник зобов’язаний видати сертифікат, який посвідчує відповідність продукції вимогам державного стандарту, при поставці першої партії продукції. На наступні партії сертифікат видається лише на вимогу покупця.

Згідно п. 2.3 договору, у разі виникнення претензій по якості продукції, покупець зобов’язаний заявити їх постачальникові негайно, з моменту виявлення неналежної якості продукції. Якщо постачальник погоджується з висунутими претензіями, він зобов’язаний замінити неякісну продукцію на таку, що відповідає всім вимогам за договором протягом 15 днів. Сторона, яка не згодна з результатом розгляду претензії, має право замовити проведення незалежної експертизи якості продукції, при цьому всі витрати, пов’язані з проведенням експертизи покладаються на сторону, що її ініціює.

У відповідності до п. 2.4 договору, відправлення продукції на експертизу здійснюється за актом, який складається в присутності представників сторін. У випадку неявки однією із сторін в трьохденний термін, вказаний акт складається без її представників.

Пунктом 2.5 договору сторони передбачили, що у випадку невідповідності продукції вимогам, вказаним в п. 2.1 договору, постачальник зобов’язується замінити таку продукцію на належну протягом 15 днів з моменту отримання акту експертизи та відшкодувати документально підтверджені витрати на її проведення.

Відповідно до розділу 5 договору «Термін і порядок відвантаження продукції», продукція, яка поставляється за цим договором, відвантажується за адресою покупця відповідно до заявки. Заявка подається покупцем письмово або за допомогою зв’язку факсиміле за три дні до потрібної дати поставки. Заявка узгоджується постачальником протягом одного дня з моменту її отримання. У будь-якому разі, оригінал заявки повинен бути отриманий постачальником до відвантаження продукції на складі постачальника.

Пунктом 6.2 договору зазначено, що приймання продукції за кількістю проводиться за транспортними і супровідними документами постачальника. Кількість продукції, що надійшла, при її прийманні повинна визначатися в тих одиницях виміру, що зазначені в супровідних документах.

Згідно п. 6.4 договору, перевірка за якістю продукції, що надійшла в тарі і має гарантійні терміни збереження, перевіряється за якістю при розкритті тари, але не пізніше встановлених гарантійних термінів.

Відповідно до п. 6.5 договору, перевірка продукції за якістю проводиться шляхом порівняння фактичної якості поставленої продукції із зазначеною у супровідних документах, що засвідчують якість продукції, яка поставляється.

Згідно п. 6.7 договору, між уповноваженими представниками сторін відбувається наступний обмін документами:

Від постачальника: оригінал видаткової накладної-2 прим.; оригінал податкової накладної;           товаротранспортні накладні- 4 прим; копії сертифікатів відповідності, завірені печаткою постачальника та оригінал посвідчення якості продукції (при першій поставці).

Від покупця: оригінал довіреності на отримання продукції покупцем; видаткова накладна, з підписом і печаткою уповноваженого представника покупця (підписи на довіреності і витратній накладній повинні співпадати);          акт прийому передачі продукції, з підписом і печаткою уповноваженого представника покупця - 3 прим. та товаротранспортна накладна, з підписом і печаткою уповноваженого представника покупця –3 прим.

Пунктом 7.1 договору зазначено, що оплата поставленої продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування належної до оплати суми коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту поставки кожної окремої партії продукції.

Відповідно до п. 11.6 договору, зміни і доповнення умов договору можуть мати місце лише за погодженням сторін. Зміни і доповнення до договору повинні бути викладені письмово у формі додаткових угод, що є невід’ємною частиною, та підписані обома сторонами.

Сторони 20.02.07 р. уклали додаткові угоди №№ 1 та 2 до договору поставки продукції № 12 від 20.02.07 р. про встановлення території реалізації продукції та стосовно дотримання цінової політики.

Як стверджує позивач, 21.02.07 р. він, на підставі письмової заявки та на виконання умов договору на поставку продукції № 12 від 20.02.07 р. поставив відповідачу-1 продукцію за товарно-транспортною накладною № 139473 від 21.02.07р. на суму 74640 грн. з урахуванням ПДВ, якість якої підтверджується сертифікатом відповідності серії ВБ UA 1.022.Х044193.06, дипломами, посвідченням якості № 14 від 21.02.07 р. та висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 14.03.07 р. № 05.03.02-04/12490.

Сторони склали акт № б/н та без дати до ТТН № 139473 від 21.02.07 р. про здачу-прийняття продукції, а саме горілки особливої Стольної Української «Липовий Цвіт»на загальну вартість 19046 грн. 40 коп.

11.04.07 р. ПКФ «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області сплатила частину поставленої продукції у розмірі 6000 грн. 00 коп., що підтверджено наявною в матеріалах справи випискою по рахунку.

01.08.07 р. між ТОВ „ТПК “Якушев”, м. Бершадь Вінницької області (кредитор) та ТОВ „Торговий дім Квінта” (поручитель) був укладений договір поруки.

За умовами даного договору, поручитель зобов’язується відповідати перед кредитором за виконання боржником - ПКФ „Ресурс ЛТД” договору № 12 від 20.02.07 р.

Пунктом 2.1 даного договору поруки зазначено, що поручитель зобов’язується нести солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за виконання зобов’язання за договором № 12 від 20.02.07 р. в сумі 500 грн. 00 коп., в тому числі, у випадку невиконання боржником зобов’язань за документами, оплати суми основного боргу або його частини, сплату штрафних санкцій, відшкодування судових витрат щодо стягнення боргу або інших збитків.

Згідно п. 2.2 вищезазначеного договору, підставою для відповідальності поручителя, зокрема, є          несплата або часткова несплата згідно договору № 12 від 20.02.07 р. та несплата штрафних санкцій по документам в установлені договорами строки.

Відповідно до п. 2.5 договору, у разі прострочення виконання боржником зобов’язань перед кредитором, кредитор має право за власним вибором вимагати виконання зобов’язань у боржника або поручителя, або здійснити примусове стягнення боргу з поручителя або боржника.

Відповідно до п. 8.2 договору поставки № 12 від 20.02.07 р., за несвоєчасну оплату поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню, що обчислюється від суми заборгованості, у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, за кожен день такого прострочення.

У зв»язку з чим позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення заборгованості з відповідача-1 у розмірі 67587 грн. 28 коп., пені з 29.05.2007р по 30.05.2007р. та з 01.06.2007р. по 01.08.2007р. у розмірі 1913 грн. 90 коп., три відсотки річних у розмірі 358 грн.15 коп., а з відповідача-2 - заборгованості в сумі 500 грн.00 коп.

ПКФ «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області 05.12.07 р. направив на адресу ТОВ «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області повідомлення № 05-12/07 про розірвання договору поставки шляхом односторонньої відмови від нього.

Враховуючи те, що позивач поставив відповідачу-1 продукцію, яка не відповідає діючим стандартам України, а саме: ДСТУ 4256:2003 та на підставі ч.2 ст. 678 Цивільного кодексу України відповідач відмовився від договору поставки, укладеного з позивачем відповідно до товарно-транспортної накладної № 139473 від 21.02.07 р. та акту від 22.02.07 р., просив вважати вказаний договір поставки та акт від 22.02.07 р. щодо поставки продукції розірваними та вимагав від позивача сплатити штраф за поставку неякісної продукції у розмірі 10940 грн. 71 коп.

24.12.07 р. ПКФ “Ресурс ЛТД”, м. Харків Харківської області звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ „ТПК “Якушев”, м. Бершадь Вінницької області про стягнення штрафу у розмірі 10 940 грн.71 коп. за поставку неякісної продукції.

Співробітниками Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України 18.09.07 р. у позивача було вилучено лікеро-горілчану продукцію, що поставлена відповідачем за договором у наступній кількості: горілка „Стольна “Premium”– 4767 бут. міст. 0,5 літрів, горілка „Стольна Білий мед” –712 бут. міст. 0,5л, горілка „Стольна Липовий цвіт” 1848 бут. міст. 0,5л. Усього було вилучено продукцію на суму 54703 грн.56 коп.

Згідно висновків спеціалістів Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні МВС України у Харківській області, продукція, яка була вилучена у позивача, не відповідає ДСТУ 4256:2003.

Отже, позивач за зустрічним позовом вважає, що відповідачем за зустрічним позовом була поставлена продукція, якість якої не відповідає діючим стандартам України - ДСТУ 4256:2003.

Враховуючи вищевикладене, ПКФ “Ресурс ЛТД”, м. Харків Харківської області просив суд першої інстанції стягнути з ТОВ „ТПК “Якушев”, м. Бершадь Вінницької області штраф у розмірі 10940 грн. 71 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судовою колегією, наявні в справі первинні документи, а саме: ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 21.02.07 р., довіреність серії ЯНБ № 374876 від 14.02.07 р., акт від 22.02.07 р. до накладної, акт б/н та дати здачі-прийняття продукції, виписка банку по рахунку позивача від 12.04.07 р., які покладені позивачем та судом першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про стягнення з відповідачів заборгованості та штрафних санкцій, які виникли в зв»язку з неналежним виконанням відповідачем-1 його договірних зобов»язань саме за договором поставки № 12 від 20.02.07 р., не є належними та допустимими доказами факту такої договірної поставки продукції відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Так, в ТТН № 139473 від 21.02.07 р. зазначено, що продукція одержана за довіреністю серії ЯНБ № 374876, в якій підставою отримання відповідачем-1 цієї ж продукції зазначено тільки цю накладну.

В актах, які надані позивачем в обґрунтування підстави позову, взагалі не зазначена підстава здачі-прийняття та невідповідної фактичної наявності товаро-матеріальних цінностей.

Відповідач-1 сплатив частково грошові кошти за продукцію, поставлену йому за накладною № , яка зазначена і в акті від 22.02.07 р. і якої взагалі немає в матеріалах справи, в податкових накладних і розрахунках їх коригування підставою їх складання зазначений рахунок № від 21.02.07 р.

Позивач не надав судовій колегії витребувані ухвалою суду додаткові матеріали, які б підтвердили, виконання сторонами саме умов договору № 12 від 20.02.07 р. по спірній поставці горілчаної продукції. Ствердження позивача в односторонньому порядку без обґрунтування належними доказами про здійснення господарської операції саме за спірним договором і відсутність інших договорів не можуть бути прийняті судом в якості належного та допустимого доказу по справі в цій частині, враховуючи надання судовій колегії підписаної першим керівником угоди від 06.05.08 р. в якій підтверджено факт передачі лікеро-горілчаної продукції не за спірним договором, а за ТТН № 139473 від 21.02.07 р. та якогось акту від 22.02.07 р.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 та інших підзаконних нормативних актів, які існують в чинному законодавстві щодо порядку ведення бухгалтерського обліку підприємствами (накази Міністерства фінансів України про затвердження численних Положень, Методичних рекомендацій та т.і., що конкретизують порядок застосування норм вищевказаного Закону посадовими особами підприємств та організацій України), у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

А письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу –одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

З наданих позивачем первинних документів не вбачається, що вони були складені та підписані на виконання умов саме Договору № 12 від 20.02.07р., що є підставою позову.

В матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких клопотань позивача, наданих суду першої інстанції до моменту винесення рішення, про зміну підстави позову в порядку вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Документи, що надані позивачем в якості доказів по справі, не мають доказової сили з вищезазначених причин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду, частково не відповідають обставинам справи та судом неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/306 підлягає частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за весь час прострочення сплати боргу за договором поставки № 12 від 20.02.07 р. в розмірі 67587 грн. 28 коп., пені 1913 грн. 90 коп., 3 % річних –358 грн. 15 коп. –з відповідача-1 (ПКФ «Ресурс ЛТД») та стягнення 500 грн. 00 коп. з відповідача-2 (ТОВ «ТД «Квінта») за договором поруки б/н від 01.08.07 р., оскільки позивачем не доведено належними доказами наявність у відповідача-1 заборгованості перед ним саме за договором поставки № 12 від 20.02.07 р., тому відсутні підстави для задоволення його вимог про стягнення з відповідача-1 пені та 3 % річних, нарахованих на заявлену суму боргу; і відсутні підстави для задоволення його вимог про стягнення з відповідача-2 сум за договором поруки, оскільки він укладений тільки в зв»язку з неналежним виконанням договірних зобов»язань відповідача-1 за вищевказаним договором.

Отже, у позовних вимогах позивача до відповідачів за первісним позовом слід відмовити в зв»язку з недоведеністю.

Стосовно зустрічного позову, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що він не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Умовами договору поставки продукції № 12 від 20.02.07 р., а саме п. 2.3 передбачено,що у разі виникнення претензій по якості продукції, покупець зобов’язаний заявити їх постачальникові негайно, з моменту виявлення неналежної якості продукції. Якщо постачальник погоджується з висунутими претензіями, він зобов’язаний замінити неякісну продукцію на таку, що відповідає всім вимогам за договором протягом 15 днів. Сторона, яка не згодна з результатом розгляду претензії, має право замовити проведення незалежної експертизи якості продукції, при цьому всі витрати, пов’язані з проведенням експертизи покладаються на сторону, що її ініціює.

Пунктом 2.4 договору зазначено, що відправлення продукції на експертизу здійснюється за актом, який складається в присутності представників сторін. У випадку неявки однією із сторін в трьохденний термін, вказаний акт складається без її представників.

Згідно п. 2.5 договору, у випадку невідповідності продукції вимогам, вказаним в п. 2.1 договору, постачальник зобов’язується замінити таку продукцію на належну протягом 15 днів з моменту отримання акту експертизи та відшкодувати документально підтверджені витрати на її проведення.

Як вбачається із зустрічної позовної заяви, позивач зазначив, що отримав продукцію від відповідача згідно ТТН № 139473 від 21.02.07 р. без посилання на укладений між сторонами договір.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача була вилучена продукція працівниками правоохоронних органів. 26.09.07 р. спеціалістами були зроблені висновки про те, що вилучена продукція не відповідає ДСТУ 4256:2003, але позивач за зустрічним позовом не звернувся до відповідача щодо якості поставленої продукції, як це передбачено п. 2.3 договору, а лише 05.12.07 р. листом № 05-12/07 повідомив відповідача за зустрічним позовом про розірвання договору поставки у зв”язку з поставкою продукції, якість якої не відповідає ДСТУ 4256:2003.

У відповідності до умов договору, відправлення продукції на експертизу здійснюється за актом, який складається в присутності представників сторін. Такий акт позивачем за зустрічним позовом суду першої інстанції надано не було, як і не було надано доказів в підтвердження повідомлення позивачем відповідача про факт встановлення неналежної якості отриманої продукції.

Також позивачем не було направлено відповідачу висновків експерта з метою заміни продукції на належну (якісну) у відповідності до п. 2.5 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за зустрічним позовом не було надано до суду першої інстанції доказів того, що саме поставлена відповідачем у лютому 2007 р. продукція була вилучена внаслідок перевірки правоохоронними органами. У висновку спеціалістів № 226 від 26.09.07 р. є посилання на “Стольна… Українська горілка… ТОВ “ТПК “Якушев”, але позивачу за зустрічним позовом була поставлена Горілка особлива “Стольна Українська “Липовий цвіт”, горілка Стольна українська “Білий мед”, горілка Стольна українська “Premium”.

З огляду на наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі продукції б/н, позивач за зустрічним позовом при отриманні продукції не мав до відповідача жодних претензій.

Як вбачається із зустрічної позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги нормами ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Цією статтею передбачено, що у разі, якщо порушено господарське зобов”язання, в якому хоча б одна сторона є суб”єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов”язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов”язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором у таких розмірах:

за порушення умов зобов”язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, сторони в даній справі не відносяться до державного сектору економіки, допущені порушення не пов”язані з виконанням державного контракту, виконання зобов”язання не фінансується за рахунок Державного бюджету чи за рахунок державного кредиту, у зв»язку з чим обґрунтування позивача за зустрічним позовом з цього приводу є безпідставними.

Крім того, доводи позивача за зустрічним позовом суперечать один одному, оскільки в одному випадку він вважає, що дізнався про поставлену неякісну продукцію 18.09.07 р., а в іншому –05.12.07 р., а, як встановлено судовою колегією, матеріалами справи не доведено, що стосунки між сторонами склалися сама за договором поставки № 12 від 20.02.07 р.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що зустрічні позовні вимоги Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області штрафу у розмірі 10940 грн. 71 коп. за поставку неякісної продукції є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/306 частково не ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновок суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на сторони.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 122 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області на рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/306 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 25.02.2008 року у справі № 38/306 скасувати частково в частині задоволенні первісного позову по справі.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Якушев», м. Бершадь Вінницької області до відповідача-1, Промислово-комерційної фірми «Ресурс ЛТД», м. Харків Харківської області, про стягнення заборгованості за весь час прострочення сплати боргу за договором поставки № 12 від 20.02.07 р. в розмірі 67587 грн. 28 коп., пені 1913 грн. 90 коп., 3 % річних –358 грн. 15 коп. та відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Квінта», м. Донецьк, про стягнення 500 грн. 00 коп. за договором поруки б/н від 01.08.07 р.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 25.02.08 р. по справі № 38/306 –залишити без змін.

Зобов»язати господарський суд Донецької області видати поворотний наказ при умові дотримання сторонами вимог ст. 122 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий

Судді:

Надр. 6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3,4 –відповідачам;

5 –ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.