Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2008 р. Справа № 37/416-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л. В., суддя Білоконь Н. Д., суддя Сіверін В. І.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю:

прокурора-не прибув

представників сторін:

позивача - не прибув

відповідача - Трофимова В.А., довіреність без номера від 13.06.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 620 Х/1-14) на рішення господарського суду Харківської області від 15.02.08р. у справі № 37/416-07

за позовом прокурора Кегичівського району Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської районної державної адміністрації, смт Кегичівка Харківської області,

до фермерського господарства "Промінь", с. Власівка Кегичівського району Харківської області,

про стягнення 3260,00 грн.,

встановила:

Прокурор Кегичівського району Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Кегичівської районної державної адміністрації про стягнення з фермерського господарства «Промінь», заборгованості по сплаті орендної плати по договору оренди земельної ділянки від 22.05.2001 р. у розмірі 3260,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.02.2008р. у справі № 37/416-07 (суддя Доленчук Д.О.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду від 15.02.2008р. у справі № 37/416-07 не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевий господарський суд необгрунтовано відмовив у позові на тій підставі, що Кегичівська райдержадміністрація не є належним позивачем у справі, оскільки згідно зі статею 17 Земельного кодексу України та ч. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про оренду землі" розпорядження землями державної власності за межами населеного пункту покладено на державні адміністрації.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає викладені в ній доводи необгрунтованими та такими, що не грунтуються на чинному законодавстві. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що спірна земельна ділянка є державною власністю і відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України перебуває у віданні Власівської сільської ради

- 2 -

Кегичівського району Харківської області, яка тільки і має право нею розпоряджатися; договір оренди спірної земельної ділянки було укладено між Власівською сільською радою Кегичівського району Харківської області та відповідачем, а позивач не є стороною цього договору, тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позов подано неналежним позивачем; посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що Кегичівська райдержадміністрація є належним позивачем, оскільки згідно зі статею 17 Земельного кодексу України та ч. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про оренду землі" розпорядження землями державної власності за межами населеного пункту покладено на державні адміністрації на думку відповідача є безпідставними, що підтверджується тим, що сам позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі вказує на те, що спірна земельна ділянка знаходиться на територій Власівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Прокурор та позивач представників для участі в судовому засіданні не направили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення їм ухвали суду.Тому справа розглядається за відсутністю прокурора та представника позивача згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

22.05.2001 р. між Власівською сільською радою Кегічивського району Харківської області та відповідачем на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Власівської сільської ради від 20.09.2000 р. було укладено договір оренди земельної ділянки земель запасу Власівської сільської ради, загальною площею 28,00 га терміном на 10 років, який було зареєстровано в реєстрі за № 490.

Відповідно до умов договору Власівська сільська рада передала відповідачу зазначену земельну ділянку у користування для вирощування сільськогосподарської продукції.

Прокурор та позивач просять стягнути з відповідача 3260,00 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, посилаючись в підставах позову на те, що відповідач в порушення п. 2.3. зазначеного договору оренди земельної ділянки у 2003 р. та у 2004 р. не сплачував орендну плату.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами

населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Однак позивач не є стороною договору оренди земельної ділянки, на підставі

- 3 -

якого він просить стягнути з відповідача орендну плату та ним і прокурором не

доведено, що ця земельна ділянка знаходиться за межеми населеного пункту, а навпаки, сам позивач в апеляційній скарзі та прокурор в позовній заяві вказують на те, що ця ділянка знаходиться на території Власівської сільської ради.Крім того прокурор в позовній заяві та позивач в апеляційній скарзі безпідставно посилаються на

те, що договір оренди спірної земельної ділянки було укладено між відповідачем та позивачем на підставі розпорядження позивача, тоді як з наданої прокурором до позовної заяви копії договору оренди земельної ділянки від 22.05.2001 р. та з інших матеріалів справи вбачається, що цей договір укладено між відповідачем і Власівською сільською радо, на підставі рішення останньої.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог чи заперечень.

Таким чином колегія суддів вважає, що прокурор та позивач не довели, які права або охоронювані законом інтереси позивача порушено відповідачем, а тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у зв"язку з цим у задоволенні позову.

Зважаючи на наведене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.02.2008 р. у справі № 37/416-07 залишити без змін.

Постанову складено в повному обсязі 18.04.2008 р.

Головуючий суддя Слюсарева Л. В.

Суддя Білоконь Н. Д.

Суддя Сіверін В. І.