ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.05.08 р.                     Справа № 1/147

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця”

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області

про стягнення. 1’974,00 грн.

За участю представників сторін :

Від позивача: Ніколаєв О.С. - юрисконсульт

Від відповідача: Сукач Т.В. - представник

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство „Донецька залізниця” м. Донецьк звернулось з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень у грудні 2006 року в сумі 1’974,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на облікову картку № 782, облікову картку № 765, претензії, поштові квитанції про направлення претензій відповідачу, листи, план, телеграми, розрахунок суми штрафу, пояснення до облікових карток, договір № 84/2462 „Про організацію перевезення вантажів” від 25.03.2004р.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на необґрунтованість нарахування штрафу, оскільки сторонами був узгоджений план перевезень вантажів по закордонним залізницям. Позивач нарахував штраф згідно виконання плану залізниць, які передають вантаж за кордон, в той час як стаття 106 Статуту залізниць України встановлює відповідальність за невиконання плану перевезень по залізницях призначення.

Позивач надав пояснення на відзив та вважає, що планування перевезення експортних вантажів та по Україні регулюється Законодавством України. Експортний вантаж переходить територію України, тому слід враховувати виконання плану перевезень до переходу вантажу за кордон.

Рішенням від 24.09.07 господарського суду Донецької області позовні вимоги Залізниці задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто штраф у сумі 1’976,00 грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу.

Постановою від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства задоволено. Рішення від 24.09.07 господарського суду Донецької області скасовано. У задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено. З позивача на користь відповідача стягнуто 51,00 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2008р. зазначені судові акти були скасовані, а справа – передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Скасовуючи згадані судові акти ВГСУ, зокрема, зазначив, що попередніми судовими інстанціями не було надано належної правової оцінки обліковим карткам, які відповідно до п. 6.1 Правил є підставою для визначення розміру матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану перевезень, зокрема, в частині визначення їх відповідності законодавчо встановленим вимогам щодо їх складання. Саме ця обставина була підставою для скасування рішення ат постанови і направлення справи на новий розгляд. Згідно приписів Постанови ВГСУ під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Крім того за результатами розгляду справи на підставі ст. 90 ГПК України ВГСУ 28.02.2008р. генеральному директору Державної адміністрації залізничного транспорту "Укрзалізниця" та начальнику державного підприємства "Донецька залізниця" для прийняття відповідних заходів реагування було направлено окрему ухвалу.

Розпорядженням голови господарського суду від 15.04.2008р. справа була передана на розгляд судді Татенко В.М.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 16.04.2008р по 06.05.2008р.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2004р. між сторонами був підписаний договір № 84/2462 про організацію перевезень вантажів, згідно з яким залізниця прийняла обов’язки надавати послуги, пов’язані з організацією перевезень вантажів згідно з планами та замовленнями комбінату, у тому числі і в країни СНД.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що відповідальність настає за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України.

У грудні 2006р. відповідач запланував перевезення вантажів на експорт. Залізниця вказаний план прийняла до виконання. В плані перевезень вказані найменування станції відправлення, найменування залізниці (скорочене) і станції – у місцевому сполученні (для експортних перевезень), коди залізниць і станції призначення, прикордонної станції, країни призначення, кількість вагонів на місяць.

Таким чином сторони узгодили як кінцевий пункт, так і пункт прикордонного переходу. Замовник при відвантаженні вантажу заповнює залізничну накладну, в якій вказує отримувача вантажу і прикордонні станції переходу, тобто станції Укрзалізниці.

Згідно з частиною 1 статті 20 Статуту залізниць України облік виконання планів перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці за формою, встановленою Правилами планування перевезень, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002р. № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002р. № 1030/7318. Виконання плану за вищевказаним договором враховувалося за обліковими картками № 782, 765.

Відповідач на грудень 2006 року запланував 250 вагонів для перевезення 170 000тн. вантажу на експорт, збільшив до кінця місяця до 312 вагонів (21 273 тн).

Посилаючись на дані облікової карткою № 782 позивач стверджує, що:

-          відповідач фактично у І декаді грудня виконав план перевезення, однак через Донецьку залізницю (зі станціями переходу Червона Могила) планував перевезти 94 вагона, фактично перевезено 36, недовантажено 12 вагонів. Штраф нарахований у сумі 249,60грн.;

-          у другій декаді відповідачем недовантажено 10 вагонів через Південно-Західну залізницю ( ст. переходу Хоробічи) 6 вагонів по Південній залізниці (ст. переходу Тополі), 49 вагонів через Донецьку залізницю (ст. переходу Червона Могила). Штраф нарахований у сумі 496,40 грн.;

-          у третій декаді недовантажено 32 по Південній залізниці (ст. переходу Тополі);

-          загальна сума штрафу за цією карткою стала 1411,60 грн.

Посилаючись на дані обліковій картці № 765, позивач стверджує, що:

-          у першій декаді відповідачем не виконаний план перевезень по Південно-Західній 32 вагони, Львівській –157 вагонів, Одеській –1 вагон (зі станції переходу Хоробічи);

-          у другій декаді не виконаний план перевезень по Львівській - 7 вагонів, Донецькій – 9 вагонів (через ст. переходу Червона Могила);

-          у третій декаді по Південно-Західній (через ст. Хоробічи, невиконання плану 21 вагон, Донецьк (ст. Червона Могила)-8, Львів – 50, Одеська 42;

-          загальна сума штрафу нарахована 2 2195 грн. 40 коп.

Відповідач штрафні санкції визнав частково, вважає, що штраф по залізницям переходу вантажу не підлягає стягненню, оскільки здійснені експортні перевезення, за які не передбачений штраф. Позивач пред’явив позов про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень по залізницям України.

Зважаючи на те, що:

-          відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань);

-          згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку;

-          відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

-          відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них;

-          згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами;

-          ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них;

-          відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом;

-          міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів 5 (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України;

-          статтею 4 Статуту встановлено, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 (далі Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.92;

-          за змістом ст. 106 Статуту за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером);

-          при цьому, ст. 107 Статуту передбачено вичерпний перелік підстав за яких вантажовідправник звільняється від сплати штрафу за невиконання плану перевезень;

-          відповідно до п. 1.2 р. 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України і Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів цього Збірника, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, за невиконання плану перевезень по українських залізницях призначення відправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки плати за користування вагоном (контейнером);

-          згідно ст. 7 § 6 Угоди відправник вантажу зобов'язаний у накладній на перевезення вантажу вказати вихідні прикордонної станції переходу (перетинання державного кордону), які і визначають залізницю призначення на території України;

-          статтею 13 Угоди, що називаються “Тарифи. Нарахування провізних платежів і штрафів”, зокрема у §§ 2 і 3 зазначено, що пата за перевезення вантажу обчислюється по найкоротшій відстані, визначеній застосовуваним тарифом, у напрямку через ті прикордонні станції, що зазначені в накладній; провізні платежі і штрафи за перевезення по залізницям країни відправлення і країни призначення обчислюються в місцевій валюті;

-          § 6 ст. 7 Угоди закріплює, що в накладній відправник повинен зазначити вихідні граничні станції країни відправлення та транзитних країн, через які повинен проїхати вантаж;

-          юридичний аналіз змісту Угоди свідчить, що її правові положення не встановлюють відповідальності по планових обсягах перевезень. Водночас, ст. 36 Угоди встановлено, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди;

-          п. 4 статті 106 Статуту залізниць України передбачена відповідальність за невиконання плану перевезень по залізницях призначення. Статутом та Правилами не передбачено поняття станції призначення;

-          Правила планування перевезень вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.02 № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.02 за № 1030/7318 (далі – «Правила») визначають порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів;

-          п 6.7 Правил встановлює облік виконання плану перевезення вантажів в обліковій картці та передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду;

-          облікова картка відповідно до п. 6.1 Правил є підставою для визначення розміру матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану перевезень;

-          позивач в облікових картках №№ 782, 765.замість українських залізниць переходу вантажу за кордон вказав залізниці країн направлення вантажу, що є порушенням вимог Правил;

-          за ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування;

-          зазначені облікові картки складені з грубим порушенням діючих Правил не можуть бути прийнятими у якості допустимого доказу у розумінні вимог ст. 34 ГПК України,

у задоволенні позову має бути відмовлено.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 82 – 85 ГПК України, господарський суд –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити

Суддя Татенко В.М.