ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№
9/286-07-7973

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди
Д.С.,

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши
касаційне подання

Військового
прокурора Одеського гарнізону

на
постанову

від
15.01.08 Одеського апеляційного господарського суду

та на
рішення

від
28.11.07

у справі

№9/286-07-7973

господарського
суду

Одеської
області

за
позовом

Військового
прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства
оборони України в особі Херсонської квартирно-експлуатаційної частини району

доСуб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1

третя
особаУправління
розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради

проусунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та знесення самовільно побудованих будівель і споруд

за
участю представників сторін

від
позивача:

у
засідання не прибули

від
відповідача:

у
засідання не прибули

від
третьої особи:

у
засідання не прибули

від
ГПУ:

Спорий
І.Г., посв.

ВСТАНОВИВ:

Військовий
прокурор Одеського гарнізону звернувся до господарського суду Одеської області
з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі
Херсонської квартирно-експлуатаційної частини району до Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про зобов'язання звільнити та
повернути позивачеві земельну ділянку площею 15 м2 на території
військової частини А1620, розташованої за адресою м. Одеса, вул. Магістральна,
37, а також  знести самовільно
встановлений на території військової частини некапітальний пункт з реалізації
продовольчих товарів.

Відповідач
проти позову заперечив, посилаючись на розташування спірного пункту торгівлі
(кіоску) з дозволу відповідних органів не на належній позивачеві земельній
ділянці, а за адресою: вул. Леонова, 41 -ріг провул. Лазурний в м. Одеса.

Ухвалою
від 07.11.07 господарського суду Одеської області до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача залучено Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав
споживачів Одеської міської ради.

Рішенням
від 28.11.07 господарський суд Одеської області (суддя Бакланова Н.В.) у
задоволенні позову відмовив, погодившись з доводами відповідача щодо
розташування спірного об'єкту торгівлі поза межами належної позивачеві
земельної ділянки та за іншою, ніж зазначено в позові, адресою.

Постановою
від 15.01.08 Одеський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі:
Таценко Н.Б. -головуючого, Сидоренко М.В., Мишкіної М.А.) рішення суду першої
інстанції залишив без змін.

Ухвалою
від 19.03.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за
касаційним поданням військового прокурора Одеського гарнізону, в якому заявлено
вимоги про скасування рішення і постанови у справі та прийняття нового рішення
про задоволення позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України,
перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційне подання
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як
встановили суди першої та апеляційної інстанцій, відповідно до Державного акту
на право постійного землекористування №Р-16-01 від 20.03.2000 Авангардівською
селищною радою надано позивачеві для потреб оборони в постійне користування
земельні ділянки загальною площею 63,9 га, розташовані в м. Одесі та Одеській області.

Звертаючись
з позовом у даній справі, військовий прокурор Одеського гарнізону доводить
обставини розташування відповідачем на території військової частини А1620
некапітального пункту з реалізації продовольчих товарів з посиланням у
підтвердження вказаних обставин на лист №2/1814 від 24.09.04 Управління
розвитку торгівлі та побутового обслуговування Одеської міської ради, в якому
зазначено про розташування вказаного пункту, який мав дислокуватись за адресою:
м. Одеса, вул. Леонова, 41, в порушення погодженої Малиновською районною
адміністрацією дислокації торговельного кіоску. З огляду на такі обставини
прокурор заявив вимоги про звільнення та повернення позивачеві відповідної
земельної ділянки зі знесенням самовільно встановленого на ній кіоску.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суди виходили з того, що згідно з дозволом №05011 ОБ від
15.05.07 Виконавчого комітету Одеської міської ради відповідач має право
розмістити "Павільйон для здійснення роздрібної торгівлі продовольчими
товарами" за адресою: АДРЕСА_1. Знаходження об'єкта торгівлі саме за
вищевказаною адресою, за висновком судів, підтверджується договором оренди
окремого індивідуально визначеного майна №2751 від 01.05.07, укладеним між
відповідачем та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав
споживачів Одеської міської ради, дозволом №144 ВНПД Малиновського районного
відділу м. Одеси ГУ МНС України в Одеській області, листом №1935 від 14.05.07
Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради про узгодження
строку експлуатації павільйону, узгодженням заступника начальника Управління
Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеські області від 25.05.07.

Тобто
висновок судів про розташування спірного об'єкту торгівлі за адресою: АДРЕСА_1,
заснований на зазначенні цієї адреси в дозвільних документах. При цьому судами
не встановлювались обставини фактичного розташування цього об'єкту на
відповідній земельній ділянці. Зокрема не надано правової оцінки доводам
прокурора щодо недотримання відповідачем визначеної вказаними погодженнями дислокації
об'єкту торгівлі. Також з рішення і постанови у справі не вбачається
дослідження судами відповідної землевпорядної документації щодо наявності у
позивача та відповідача прав на певні земельні ділянки.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Статті
43, 47 ГПК України передбачають, що судове рішення
приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи;
судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності;
господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі,
необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного
застосування законодавства.

В
силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. З
цією метою господарському суду згідно зі ст.ст. 38, 39, 41 ГПК України надано повноваження
щодо витребування доказів, огляду доказів у місці їх знаходження та призначення
судової експертизи.

Проте
суди першої та апеляційної інстанції не виконали вимоги вищевказаних норм та
відмовили в задоволенні позову, не встановивши обставини фактичного
розташування спірного об'єкту торгівлі, що є суттєвою обставиною для вирішення
даного спору, який стосується розташування цього об'єкту на земельній ділянці
військової частини або за її межами.

Крім
того, вирішивши по суті спір про звільнення земельної ділянки, суди не
встановили та, як наслідок, не залучивши до участі у справі її власника. Таким
чином, власник земельної ділянки був позбавлений можливості захищати свої права
при розгляді даного спору.

Відповідно
п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України порушення норм процесуального права
є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення або
постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі
в справі.

Зважаючи
на викладене, судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та
апеляційної інстанцій при вирішенні спору у справі вимог ст.ст. 43,
47, 43, 80, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного
встановлення усіх обставин справи на засадах рівності та змагальності сторін,
тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають
нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки
право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної
інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на
підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин та залучення до участі у
справі всіх осіб, прав і обов'язків яких стосуються спірні правовідносини.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.
Касаційне подання задовольнити частково.

2.
Рішення господарського суду Одеської області від 28.11.07 та постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.08 у справі №9/286-07-7973
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький