КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2008                                                                                           № 16/78

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Костишена В.Л.

від відповідача - Дрозденко Г.В.

від третьої особи - Голуб П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій"

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.02.2008

у справі № 16/78

за позовом                               Регіонального відділення Фонду державного майна України по м.Києву

до                                                   Громадської організації "Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій"

третя особа           Головне управління статистики у місті Києві

про                                                  визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулось із позовною заявою до Громадської організації «Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій» про визнання договору оренди нерухомого майна № 2274 від 17.10.2005 року, Додаткову угоду № 1 від 08.02.2007 року та Додаткову угоду № 2 від 16.06.2007 року до нього недійсними на майбутнє.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.02.2008 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником відповідача подана заява про зміну місцезнаходження, в зв’язку з чим справа повинна розглядатись Господарським судом Запорізької області.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 жовтня 2005 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (Орендодавець) та Громадською організацією «Бізнес-інкубатор підприємництва та Інновацій» (Орендар) був укладений договір оренди № 2274 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Згідно п.1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (Майно), площею 65 кв. м розміщене за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 71, , що знаходиться на балансі Головного управління статистики у Київській області (Балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою розміщення громадської неприбуткової організації.

08.02.2007р. та 16.06.2007р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 та Додаткову угоду № 2, якими було внесено ряд змін та доповнень до договору оренди № 2274.

Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням статистики у м. Києві, приміщення, що знаходилось на балансі у Київській області було передано на баланс Головного управління статистики у м. Києві.

На момент розгляду справи балансоутримувачем спірного майна є третя особа – Головне управління статистики у м. Києві.

Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 19.02.2007р. №19-9-634 та листа Фонду державного майна України №10-16-19403 від 05.12.2007р., Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву вважає, що даний Договір має бути визнаний недійсним на майбутнє.

Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції від 25.03.2005 р., що була чинною на момент укладення спірного договору, не можуть бути об'єктами оренди зокрема об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", які випускають підакцизну продукцію.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» передбачено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, та об'єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема:

майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (крім майна, щодо якого цим Законом встановлено особливості приватизації), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, правоохоронних і митних органів тощо.

Як вбачається із матеріалів справи за адресою м. Київ, вул. Тургенівська, 71, розташоване нерухоме майно площею 65 кв. м., яке числиться на обліку Головного управління статистики в м. Києві, тобто, є майном органів виконавчої влади, яке має загальнодержавне значення і відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» не підлягає приватизації та відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що були чинними на момент укладення спірного договору оренди, не може бути об’єктом оренди.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивыльного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтями 215 –216 Цивільного кодексу України передбачено підстави недійсності та правові наслідки недійсності правочину.

Згідно ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє (ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3.2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» від 12.03.99 р. №02-5/111, угоди, зі змісту яких випливає, що вони можуть бути припинені лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ними, наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму, зберігання за договором схову тощо. У такому випадку одночасно з визнанням угоди недійсною господарський суд повинен зазначити у рішенні, що вона припиняються лише на майбутнє.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що господарський суд м. Києва обґрунтовано задовольнив позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву і визнав недійсними на майбутнє договір оренди нерухомого майна № 2274 від 17.10.2005 року, Додаткову угоду № 1 від 08.02.2007 року та Додаткову угоду №2 від 16.06.2007 року, укладені між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Громадською організацію «Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій» щодо оренди нерухомого майна площею 65 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 71, з підстав його невідповідності вимогам чинного законодавства, а також правомірно зобов’язав Громадську організацію «Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій» звільнити приміщення.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду (ч. 3 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України).

Так як, позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву заявлено до Громадської організації «Бізнес-інкубатор підприємництва та інновацій» (ідентифікаційний код 20077890), яка згідно Витягу з ЄДРПОУ станом на 1 лютого 2008 року значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 71, судова колегія вважає, що вимоги відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 28.02.2008 у справі № 16/78.

Доводи наведені в апеляційній скарзі Громадської організації «Бізнес-Інкубатор підприємництва та інновацій» суд до уваги не приймає з огляду на те, що вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 28.02.2008 року у справі № 16/78 залишити без змін, а апеляційну скаргу Громадської організації «Бізнес –інкубатор підприємництва та інновацій»–без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

08.04.08 (відправлено)