ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 9/145/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. –головуючого,

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

державної податкової інспекції у Баштанському районі Миколаївської області

на рішення

та постанову

господарського суду Миколаївської області від 11.05.2006

Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2006

у справі

господарського суду

№ 9/145/06

Миколаївської області

за позовом

державної податкової інспекції у Баштанському районі Миколаївської області

до

сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Христофорівське»

про

стягнення 8320 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача

Черненко О.О. (дов. №21/10-003 від 08.01.2008)

від відповідача

не з’явились

В С Т А Н О В И В :

у березні 2006 року державна податкова інспекція у Баштанському районі Миколаївської області (далі –позивач) звернулася до господарського суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Христофорівське»(далі –відповідач) про стягнення 8320,00 грн. боргу по сплаті бюджетних позичок.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.05.2006 (суддя Філінюк І.Г.) в задоволенні позовних вимог було відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності на її стягнення.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати зазначене рішення суду від 11.05.2006.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2006 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, здійснено процесуальне правонаступництво Баштанської МДПІ на ДПІ в Баштанському районі, рішення суду від 11.05.2006 залишено без змін з тих же підстав.

Не погодившись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.05.2006, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 71 Цивільного кодексу УРСР, статей 17, 24 Бюджетного кодексу України.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Згідно з статтею 1 ЦК УРСР цивільний кодекс регулює майнові і пов'язані з ними особисті немайнові відносини .

Згідно з статтею 22 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»органи державної податкової служби України визначені органами стягнення простроченої заборгованості за кредитами залученими державою або під державні гарантії, та бюджетних позичок.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 83 Цивільного кодексу УРСР позовна давність не поширюється на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян.

Згідно з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, на вимоги про витребування державного майна, заявлені після набрання чинності Цивільного кодексу України поширюються його норми про позовну давність, оскільки позовна давність не сплинула у зв'язку з винятками, передбаченим статтею 83 ЦК УРСР.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, між відділенням Державного казначейства України в Баштанському районі Миколаївської області та Колективним сільськогосподарським підприємством „Вогні комунізму", правоприємником якого є відповідач у справі, було укладено договір №20 від 15.10.1997 про надання фінансової допомоги для підготовки техніки до проведення весняно-польових робіт відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №1003 від 11.09.1997 року "Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/1998року" (а.с.10-11).

Згідно з пунктами 1.1, 2.1 зазначеного договору, відділення держказначейства зобов'язалося надати сільськогосподарському підприємству фінансову допомогу в сумі 6200,00 грн. на умовах повернення до 01.10.1998.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договір набирає чинності з моменту початку проплати рахунків сільськогосподарським підприємствам і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань. Зобов’язання за даним договором вважаються виконаними повністю після повернення фінансової допомоги сільськогосподарським підприємством.

Також, між тими ж сторонами було укладено договір №11 від 30.04.1998 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №220 від 26.02.1998 року "Про фінансову забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно - польових робіт в 1998році "про надання фінансової допомоги в розмірі 2120грн. на умовах повернення в строк до 01.10.1998.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договір набирає чинності з моменту початку проплати рахунків сільськогосподарським підприємствам і діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань. Зобов’язання за даним договором вважаються виконаними повністю після повернення фінансової допомоги сільськогосподарським підприємством.

Матеріалами справи підтверджується, що колективне сільськогосподарське підприємство „Вогні комунізму" було реорганізовано шляхом перетворення в сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Христофорівське», яке є правонаступником КСП з дня його реєстрації, тобто - 28.02.2000, про що були внесені зміни до договорів додатковими угодами №12 від 31.05.2000 до договору №20 від 15.10.1997 та №8 від 31.05.2000 до договору №11 від 30.04.1998.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій просив суд застосувати строки позовної давності відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів касаційного суду зазначає, що суди дійшли вірного висновку про поширення на спірні правовідносини норм цивільного законодавства, оскільки відносини сторін ґрунтуються на цивільно-правових договорах про надання фінансової допомоги, а податковому органу тільки делеговано функції контролю за виконанням умов договорів та поверненням коштів у бюджет.

Однак, судами не прийнято до уваги положень абзацу 2 частини 1 статті 83 Цивільного кодексу УРСР, згідно яких позовна давність не поширюється на повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян. Відтак, на момент введення в дію Цивільного кодексу України –01.01.2004 строк позовної давності не сплив. А з врахуванням п.6 Прикінцевих та перехідних положень та статті 257 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин належить застосовувати загальний строк позовної давності у три роки з початком перебігу - з моменту набрання чинності Цивільним кодексом України.

Матеріалами справи підтверджується звернення позивача з позовом у березні 2006року, в межах трьохрічного строку з моменту введення в дію Цивільного кодексу України. Відтак, висновки суду про перебіг строків позовної давності є такими, що суперечать наведеним нормам права.

Розглядаючи спір по суті суду належить дослідити обставини можливого списання або реструктуризації спірної заборгованості відповідно до Закону України №2237-Ш "Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства, та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу" та Листа держказначейства України 307-06/213-903 від 01.02.2006 про надання роз'яснень по питанню повернення бюджетних позик.

З врахуванням викладеного оскаржувані рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене та прийняти судовий акт з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-12 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Баштанському районі Миколаївської області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2006 та рішення господарського суду Миколаївської області від 11.05.2006 скасувати, справу №9/145/06 направити до господарського суду Миколаївської області на новий судовий розгляд.

Головуючий Б. Поляков

Судді                                                                        Л. Катеринчук

Н. Ткаченко