КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2008                                                                                           № 35/57

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача -Фольгін О.Л. -за дов.,

від відповідача -не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Винодел Молдови компані"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.03.2008

у справі № 35/57

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Винодел Молдови компані"

про                                                  стягнення 130693,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 130 693,20 грн. та стягнення судових витрат.

Свої позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушенні умов договору поставки свої зобов’язання щодо оплати поставленого товару належним чином не виконував.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.03.2008 р. по справі № 35/57 позовні вимоги задоволені частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 111 595,15 грн. –заборгованості за Договором поставки № 0511 від 05.11.2006р., 7 900,93 грн. –пені, 8 816,01 –збитків від інфляції, 1 623,48 грн. –3% річних, 1299,35 грн. –державного мита, 118,00 грн. –витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Про місце, дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, але в судове засідання 02.06.2008р. не з’явився.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи , 05 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Винфорт” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Винодел Молдови компані” було укладено Договір поставки № 0511 .

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.) постачальник зобов’язується поставляти у відповідності до замовлень покупця, а покупець –приймати по товарно-транспортним накладним або рахунку-фактурі та оплачувати в порядку, що передбачений Договором, алкогольні напої (товар).

У відповідності до п. 2.1. Договору, постачальник здійснює поставку товару в об’ємі та асортименті, що узгоджуються сторонами по кожній разовій поставці на умовах DDU (склад покупця) у відповідності до умов Інкотермс-2000р.

Покупець сплачує 30% передоплату за товар, що поставляється (п. 3.2. Договору).

Згідно п. 3.3. Договору, покупець сплачує 70% вартості поставленого товару протягом 90 банківських днів з моменту отримання товару у відповідності до базису поставки, який узгоджений сторонами у п. 2.1. даного Договору.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 205 670,88 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною № РкС91_0025 від 19.02.2007р. (копія в матеріалах справи).

Проте, в порушенні умов Договору, відповідач частково розрахувався за поставлений товар. А саме, 18.05.2007р. відповідачем було сплачено 85 875,73 грн., 25.06.2007р. –7 200,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи завіреними копіями виписок з банку.

У зв’язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 111 595,15 грн.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” позивачем було нарахована пеня в розмірі 8 658,56 грн.

Крім того, керуючись вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем було нараховано відповідачу збитки від інфляції в розмірі 8 816,01 грн. та 3% річних –1 623,48 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницький діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов‘язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на день пред’явлення позову та розгляду справи у суді першої інстанції відповідач свої зобов’язання за Договором № 0511 від 05.11.2006р. щодо сплати за поставлений товар не виконав, суму заборгованості у розмірі 111 595,15 грн. не сплатив.

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідачем були порушені договірні зобов’язання щодо здійснення оплати вартості поставленого товару, в порядку та на умовах встановлених Договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору, у випадку прострочення покупцем оплати товару у відповідності зі статтею 3 даного Договору, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 відсоток від суми неоплаченого в строк Товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне невиконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне невиконання грошових зобов’язань”, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне невиконання грошових зобов’язань”).

З огляду на зазначене, позивачем було нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка складає 8 658,56 грн.

Проте, судом було здійснено перерахунок вказаної суми пені, яка становить 7 900,93 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись положеннями вказаної статті, позивач здійснив нарахування збитків від інфляції в розмірі 8 816,01 грн. та 3% річних –1 623,48 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не були надані суду докази на спростування викладеного в позові.

Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 0511 від 05.11.2006р. в розмірі 111 595,15 грн., пені в розмірі 7 900,93 грн., збитків від інфляції в розмірі 8 816,01 грн. та 3% річних –1 623,48 грн.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ „Винодел Молдови компані” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 19.03.2008 р. по справі №35/57 залишити без змін.

3. Матеріали справи №35/57 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді