Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2008 р. Справа № 40/517- 07

Колегія суддів у складі:

головуючого-судді - Могилєвкіна Ю.О., судді –Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі –Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача – Кривошеєнко О.Ю., Поддашкіна О.Ю.

відповідача –Черниш В.С.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.№185Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2007 року по справі № 40/517-07

за позовом –ТОВ «Інертранслогістик», м. Харків

до - Українського державного науково-технічного центру з технології та обладнання, обробки металів, захисту навколишнього середовища та використання вторинних ресурсів для металургії та машинобудування «Енергосталь», м. Харків

про зобов’язання вчинити певні дії та стягнення 165532,00 грн., -

встановила:

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Харківської області про зобов’язання Українського державного науково-технічного центра з технології та обладнання, обробки металів, захисту навколишнього середовища та використання вторинних ресурсів для металургії та машинобудування "Енергосталь" підписати акт виконаних робіт № 0116/1/8 за договором № 0116/1 транспортного експедирування від 16 січня 2006 року на суму 546532,00 грн. та про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 165532,00 грн., стягнення 1740,32 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і 800000,00 грн. вартості послуг адвоката.

При розгляді справи відповідачем заявлено клопотання про надання до Головного управління статистики в Харківській області запиту щодо середньої вартості послуг за транспортно-експедиційне обслуговування вантажів, у зв’язку з тим, що договір № 0116/1 від 16 січня 2006 року транспортного експедирування не містить розміру плати експедиторові, відповідно до ч.1 ст.931 Цивільного кодексу України, відповідач повинен виплатити позивачу розумну плату.

Заявлено клопотання про надання до Головного управління статистики в Харківській області запита щодо середньої вартості послуг адвоката за ведення справ у господарському суді та задоволенні клопотання про зобов’язання позивача надати розрахунок та обґрунтування вартості послуг адвоката за ведення справи у господарському суді, оскільки ці клопотання не узгоджуються з приписами статті 44 Господарського процесуального кодексу України, яка не містить приписів щодо граничних витрат на сплату послуг на надання правової допомоги.

Заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи та зобов’язання відповідача надати додаткові документи в підтвердження позовних вимог.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.01.2008 р. по справі № 40/517-07 (суддя Хотенець П.В.) у задоволенні клопотання відповідача надати до Головного управління статистики в Харківській області запит щодо середньої вартості послуг за транспортно-експедиційне обслуговування вантажів відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача про надання до Головного управління статистики в Харківській області запита щодо середньої вартості послуг адвоката за ведення справ у господарському суді та у задоволенні клопотання про зобов’язання позивача надати розрахунок та обґрунтування вартості послуг адвоката за ведення справи у господарському суді відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі судової економічної експертизи відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача про зобов’язання позивача надати додаткові документи відмовлено. Позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача Український державний науково-технічний центр з технології та обладнання, обробки металів, захисту навколишнього середовища та використання вторинних ресурсів для металургії та машинобудування "Енергосталь" підписати акт виконаних робіт № 0116/1/8 за договором № 0116/1 транспортного експедирування від 16 січня 2006 року на суму 546532,00 грн. Стягнено з відповідача на користь позивача - суму заборгованості у розмірі 165532,00 грн., 1740,32 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, 22000,00 грн. вартості послуг адвоката.

Рішення мотивоване з тих підстав, що клопотання про надання запиту до Головного Управління статистики з питання визначення вартості транспортних експедиційних послуг суперечить статті 202 Цивільного кодексу України, за змістом якої сторони вільні, як при укладені правочину, так і при визначенні його змісту, що спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як то підтверджено матеріалами справи відповідач не звертався до позивача з вимогою надання окремого розрахунку вартості послуг експедитора, з урахуванням витрат, сплачених на користь третіх осіб, і отримавши акти виконаних робіт 25 вересня 2007 року не надав на них жодних зауважень, як то врегульовано пунктом 4.13. договору, при цьому вартість транспортно-експедиційних послуг врегульована сторонами як тарифною угодою, що міститься у справі, так і замовленням на відправлення вантажів згідно якого розрахункова вартість послуг становить 546532,00 грн.

Також, суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про надання до Головного управління статистики в Харківській області запиту щодо середньої вартості послуг адвоката за ведення справ у господарському суді та у задоволенні клопотання про зобов’язання позивача надати розрахунок та обґрунтування вартості послуг адвоката за ведення справи у господарському суді, оскільки ці клопотання не узгоджуються з приписами статті 44 Господарського процесуального кодексу України, яка не містять приписів щодо граничних витрат на сплату послуг на надання правової допомоги і відмовив у задоволенні клопотання щодо призначення по справі судової економічної експертизи, оскільки визнав його необґрунтованим. Як зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні відповідному до статті 41 Господарського процесуального кодексу України - для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. З урахуванням тієї обставини справи, що вартість послуг експедитора була узгоджена тарифною угодою та замовленням на відправлення вантажів, а відповідач не надав суду доказів в обґрунтування призначення судової експертизи. За тих же обставин суд першої інстанції відхилив клопотання відповідача про витребування у позивача додаткових доказів.

При розгляді матеріалів справи судом першої інстанції встановлено наступне. 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 0116/1 транспортного експедирування, на виконання умов якого позивач прийняв від відповідача замовлення на відправлення вантажу за зовнішньоекономічним контрактом № 040806 від 04 серпня 2006 року.

Матеріалами справи, а саме актами № 1 від 30 липня 2007 року, № 2 від 30 липня 2007 року, № 3 від 01 серпня 2007 року підтверджується, що відповідач передав з метою організації позивачем відправлення залізничним транспортом, а позивач прийняв визначений актами приймання - передачі обсяг вантажів.

Факт виконання умов договору № 0116/1 з боку позивача у справі встановлено залізничними накладними № 43836238, № 43836239, № 43836242, № 43836244, № 43836243, № 43836241 та № 43836240, що містяться у матеріалах справи, відповідно відмітки графи 1 яких, у якості відправника вантажів відповідача залізничним транспортом - зазначений позивач у справі, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю „Інтертранслогістік". Факт виконання розрахунків із залізницями країни відправлення та країни призначення, перерахування інших платежів, пов'язаних з організацією перевезення вантажів за пунктом 1.1.3. договору підтверджено графою 4, 20, 54, 91 зазначених залізничних накладних, згідно яких позивач сплатив належні залізницям платежі за слідування вантажів відповідача по дорогам країни відправлення та країни призначення, в зв’язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач з рішенням місцевого суду не погоджується, просить його скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи; неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В підтвердження вимог, викладених в апеляційній інстанції, відповідач вказує на те, суд в своєму рішенні посилається на те, що вартість транспортно-експедиційних послуг врегульована сторонами як Тарифною угодою, так і замовленням на відправлення вантажів, згідно якого розрахункова вартість послуг становить 546532,00 грн.

При цьому, суд не прийняв до уваги наступне. На думку відповідача, договір № 0116/1 від 16.01.2006 р. транспортного експедирування не містить розміру плати експедиторові, а п.3.1 договору вказує, що вартість послуг експедитора визначається тарифною угодою, яка є невід'ємною частиною договору. Вказана тарифна угода також не містить вартості послуг позивача відповідно до умов договору та наданої відповідачем заявки на перевезення вантажу. Тарифна угода містить перелік коефіцієнтів, відповідно до яких вартість послуг експедитора має бути розрахована в залежності від площі вантажу, середньомісячної площі зберігання, цінності вантажу, часу зберігання вантажу, ступеня механізації вантажних робіт, негабаритності вантажу, його ваги, масовості, договірних тарифів на послуги позивача, тощо. Застосування вказаних коефіцієнтів можливо в розрахунку відповідно до фактично виконаних робіт, про що вказується у п.4.2 тарифної угоди. Але розділ 4 тарифної угоди «Порядок застосування тарифних коефіцієнтів»містить лише методику їх застосування, а не розрахунок вартості послуг позивача. Пункт 3.1 вказаної тарифної угоди вказує, що попередній розрахунок послуг експедитора здійснюється на підставі заявки власника вантажу. Заявка на відправку вантажу, підписана сторонами як додаток № 1 до договору експедирування, на момент її підписання сторонами не містила даних, на підставі яких можна вирахувати вартість послуг відповідно до вказаної тарифної угоди. Про це свідчить копія заявки, надана відповідачем до матеріалів справи. Натомість, позивачем до матеріалів справи було надано іншу копію заявки, в яку дані були внесені Позивачем від руки значно пізніше і без погодження з відповідачем. але суд не дав належної оцінки наявності у справі двох різних за змістом варіантів одного документа і не зазначив про це у своєму рішенні чим порушив ст.43, ч.3 ст.84 Господарського процесуального кодексу.

Як зазначає скаржник (відповідач), на 2-й сторінці рішення суду зазначено, що 16.01.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 0116/1 транспортного експедирування, на виконання якого позивач прийняв від відповідача замовлення на відправлення вантажу за зовнішньоекономічним контрактом № 040806 від 04.08.2006 р. Приймаючи рішення, суд не порівняв вказані дати та яким чином можна прийняти замовлення та розрахувати вартість перевезення вантажу в залежності від площі вантажу, середньомісячної площі зберігання, цінності вантажу, часу зберігання вантажу, ступеня механізації вантажних робіт, негабаритності вантажу, його ваги, масовості, договірних тарифів на послуги позивача, тощо, якщо на момент прийняття замовлення складне технологічне обладнання, що становить предмет зовнішньоекономічного контракту № 040806 від 04.08.2006 р. не тільки не було виготовлене відповідачем для замовника, а ще навіть і не проектувалося оскільки не було підписано контракт на його проектування та виготовлення. Наведене вказує на те, що суд необґрунтовано проігнорував доводи відповідача щодо неузгодженості вартості транспортно-експедиційних послуг на момент укладення договору між позивачем та відповідачем, порушуючи при цьому принцип рівності та змагальності в процесі, встановлені ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.4-7 ГПК України, відповідно до якої судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Наведене вказує на те, що розрахунок розміру плати експедитором при підписанні договору не здійснювався і з відповідачем не погоджувався. Не надав позивач такого розрахунку і при заявлені позову.

Відповідно до ч.3 ст.929 Цивільного кодексу України, умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату. Відповідачем до суду було надано клопотання щодо надання судового запиту до Головного управління статистики в Харківській області щодо середньої вартості послуг за транспортно-експедиційне обслуговування вантажів з метою встановлення розміру розумної плати, але судом було відмовлено в задоволенні цього клопотання, що знову ж таки свідчить про порушення ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

З метою встановлення розумної ціни відповідачем був направлений запит до Транспортно-експедиційного підприємства «Південінтертранс»щодо вартості

транспортування вантажу та експедиційних послуг відповідно до заявки, яку виконував позивач за договором № 0116/1 від 16.01.2006 р. Вартість аналогічних послуг складає 135665,25 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі вартість безпосередньо експедиторських послуг складає 6460,25 грн. відповідно до листа вказаного підприємства від 06.12.2007 р. б/н, але суд не дав належної оцінки цьому доказу і не навів у судовому рішенні доводи, за якими відхилив вказаний доказ відповідача. При цьому судом відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про надання позивачем розрахунку вартості експедиційних послуг та документів на підтвердження своїх витрат, а також щодо призначення з цього питання судової економічної експертизи.

В обґрунтування рішення, суд посилається на наявні у справі 7 (сім) залізничних накладних, наданих позивачем на підтвердження перевезення вантажу. Але відповідачем і не оскаржується факт, що таке перевезення було здійснене. Відповідач не погоджується з вартістю транспортно-експедиційних послуг, які попередньо не погоджувалися між сторонами, але потім були вказані в акті виконаних робіт. Відповідно до ст.9 Закону України «Про транспортно-

експедиторську діяльність»платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. При цьому, відповідач не відмовляється відповідно до ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»сплатити крім розумної вартості послуг Позивача його витрати на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Відповідно до наданих позивачем залізничних накладних вартість перевезення вантажу склала 14404,82 грн., які були включені позивачем в надані ним рахунки і сплачені Відповідачем в обсязі 381000,00 грн., перерахованих позивачу. Також, відповідачем не надано копій платіжних документів, на підтвердження сплати ним Південній залізниці навіть цієї суми. Посилання суду на графи у залізничних накладних, як на доказ платежу, не можна вважати обґрунтованим, адже доказом платежу можуть бути тільки платіжні документи. Позивачем не надано інших документів на підтвердження будь-яких інших витрат експедитора (рахунки, накладні, тощо), виданих суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади, які мають бути сплачені відповідачем.

В обґрунтування рішення суд першої інстанції посилається на те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо надання окремого розрахунку вартості послуг експедитора з урахуванням витрат, сплачених на користь третіх осіб та не надав зауважень на акт виконаних робіт.

Отже, оскільки при укладенні договору транспортного експедирування розмір плати за послуги експедитора та розмір його витрат на послуги третіх осіб не було погоджено, обов'язок доказування понесених витрат при здійсненні перевезення та розміру розумної плати експедитору лежить саме на позивачу.

За своєю природою договір транспортного експедирування є договором доручення. Згідно ч.3 ст.1006 Цивільного кодексу України, повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Акт виконаних робіт не містить розрахунку вартості виконаних позивачем робіт, в ньому відсутні дані щодо вартості послуг інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, не надані документи на підтвердження витрат позивача. Вказані дії позивача роблять неможливим визначення дійсної вартості фактично виконаних позивачем послуг, здійснення перевірки обґрунтованості витрат на послуги інших осіб.

Відповідачем на підставі отриманих від позивача рахунків було сплачено 381000,00 грн., що підтверджує позивач у своєму позові. Вказана сума, на думку відповідача, була саме тією розумною ціною вартості послуг позивача з урахуванням його витрат щодо сплати послуг третіх осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування.

Враховуючи, що позивачем не був наданий розрахунок його власних послуг, а також не надавалися документи на підтвердження його витрат третім особам, Відповідач припинив подальші платежі та відмовив позивачу у підписанні акту виконаних робіт.

Відсутність доказів направлення відмови відповідача від підписання акту саме у письмовій формі не може слугувати обґрунтуванням вартості виконаних Позивачем робіт з транспортного експедирування та підтвердженням фактично понесених ним витрат зі сплати вартості послуг третіх осіб при виконанні договору.

Що стосується вартості послуг адвоката у розмірі 22000,00 грн., які суд вирішив стягнути з відповідача за представництво адвокатом інтересів Позивача в господарському суді, вважаємо рішення в цій частині необґрунтованим з наступного.

На момент винесення судом рішення позивачем не надано акту виконаних робіт за договором б/н від 17.09.2007 р. з адвокатом, без якого послуги адвоката не можуть вважатися фактично наданими.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Позивачем не надано доказів того, що його справу в суді не може вести представник керівного органу чи інший працівник підприємства відповідно до своїх службових обов'язків.

Розмір гонорару адвокату значно завищений від звичайно встановлюваних в таких випадках розмірів плати. При цьому, не надано розрахунку (калькуляції) та обґрунтування вартості юридичних послуг. Судом відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про надання запиту до Головного управління статистики щодо отримання довідки про середню вартість послуг адвоката при розгляді справ в Господарському суді та про зобов'язання адвоката надати розрахунок та обґрунтування вартості юридичних послуг.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає зазначене рішення законним та обґрунтованим.

До початку розгляду справи за поданою скаргою до судової колегії від скаржника заявлені клопотання про зобов’язання позивача надати розрахунок фактичної вартості послуг експедитора на підставі заявки відповідача та тарифної угоди, надати належним чином засвідчені копії документів на підтвердження своїх витрат на оплату послуг інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування та про призначення судової експертизи для встановлення вартості транспортного експедирування відповідно до акту виконаних робіт за укладеними договором та тарифною угодою.

Розглянувши заявлені клопотання судова колегія вважає, що вони не підлягають задоволенню оскільки відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, а для встановлення вартості транспортного експедирування відповідно до акту виконаних робіт за укладеними договором та тарифною угодою не потрібно спеціальних познань.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної та залишення рішення місцевого господарського суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування або зміни рішення є невиконання або невірне застосування вимог, передбачених зазначеною статтею.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом 16 січня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 0116/1 транспортного експедирування, на виконання умов якого позивач прийняв від відповідача замовлення на відправлення вантажу за зовнішньоекономічним контрактом № 040806 від 04 серпня 2006 року.

Матеріалами справи, а саме актами № 1 від 30 липня 2007 року, № 2 від 30 липня 2007 року, № 3 від 01 серпня 2007 року підтверджується, що відповідач передав з метою організації позивачем відправлення залізничним транспортом, а позивач прийняв визначений актами приймання - передачі обсяг вантажів.

Зазначений договір відповідачем не оскаржений та не визнаний недійсним.

Доводи відповідача про невизначеність обсягу виконаних робіт необґрунтовані та спростовуються матеріалами справи, які містять акти виконаних робіт, що були прийняті відповідачем без жодних зауважень з переліком робіт.

Так, на виконання договору позивачем:

1.Виготовлена тара під вантаж, що підлягав відправленню - дерев'яні ящики, вчинена їх термообробка фумігація (п. 2.1.4.);

2.Вантажі відповідача упаковані у тару - дерев'яні ящики (п. 2.1.4.);

3.Здійснена організація та виконання завантаження та кріплення вантажу на автотранспорт відповідача (п. 2.5.З.),

4.Здійснено організація та вивантаження, зберігання та навантаження

вантажу у залізничний транспорт на ст. Харків-Ліски (п. 2.5.З.) та відправлення вантажу узгоджено із залізницями України та Росії (п. 2.1.2.),

5.Виконано завантаження та кріплення вантажу на рухомому составі на

території ст. Харків-Ліски відповідно «Технічних умов завантаження та

кріплення вантажів»із застосуванням крипіжних матеріалів (п. 2.1.4.);

6.Оформлені перевізні документи на вантаж (п. 2.1.З.);

7.Здійснена організація митного оформлення вантажу із отримання всіх

дозвільних документів (п. 2.1.7.);

8.Здійснено спостереження за рухом вагонів з моменту відправлення до

пункту призначення (п. 2.1.5.);

9.Позивач, у якості «вантажовідправника»виконав відправку рухомого составу вантажів відповідача залізничним транспортом (п. 1.1.1. договору) та здійснив розрахунки за перевезення із залізничною дорогою у тому рахунку за перевезення по країні СНД (Росія) - ж/д тариф (п. 2.1.6.) та інші платежі, пов'язані з організацією перевезення вантажів (митні, страхування, фумігація) за п. 1.1.3. договору та сплату станційних зборів (п. 2.1.6.);

Факт виконання зазначеного обсягу робіт відповідачем не заперечується та не спростовано.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на неузгодженість розміру плати за договором та невірність включення у вартість послуг транспортного експедирування вартості послуг інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування - є законодавче необґрунтованими, виходячи з наступного.

Факт виконання умов договору № 0116/1 з боку позивача у справі підтверджений залізничними накладними № 43836238, № 43836239, № 43836242, № 43836244, № 43836243, № 43836241 та № 43836240, що містяться у матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги про не підтвердження зазначеними документами факту сплати зборів та залізничного тарифу протирічать дійсним обставинам.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено і матеріалами справи підтверджено, що згідно відмітки графи і залізничних накладних, у якості відправника вантажів відповідача залізничним транспортом - зазначений ТОВ „Інтертранслогістік", а факт виконання розрахунків із залізницями країни відправлення та країни призначення, перерахування позивачем інших платежів, пов'язаних з організацією перевезення вантажів за пунктом 1.1.3. договору підтверджено графами 4, 20, 54, 91 зазначених залізничних накладних, згідно яких позивач сплатив належні залізницям платежі за слідування вантажів відповідача по дорогам країни відправлення та країни призначення, у зв'язку з чим вантажі були доставлені у чітко визначені зовнішньоекономічним контрактом строки, а відповідач був звільнений від сплати значних санкцій за зазначеним контрактом.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що згідно статті 8 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, що підлягає застосуванню під час виконання позивачем зобов'язань за договором № 0116/1 від 16 січня 2006 року транспортного експедирування: календарний штемпель у залізничній накладній ставиться виключно після здачі всіх вантажів залізниці та сплаті на користь залізниці всіх платежів, належних дорозі. Отже наявність відповідних відміток, що містяться у залізничних накладних № 43836238, № 43836239, № 43836242, № 43836244, № 43836243, № 43836241 та № 43836240 свідчить про вчасне та належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором № 0116/1 від 16 січня 2006 року транспортного експедирування, щодо організації та фактичного виконання комплексу робіт з відправлення вантажів відповідача на адресу отримувача, вказаного у замовленні на відправлення вантажів - залізничним транспортом.

Згідно залученого позивачем до матеріалів справи поштового повідомлення № 5126250 про вручення поштового відправлення за описом вкладення у цінний лист: 25 вересня 2007 року відповідач отримав від позивача акт виконаних робіт за договором № 0116/1 від 16 січня 2006 року транспортного експедирування на загальну суму 546532,00 грн., податкові накладні та рахунки - фактури на загальну суму 546532,00 грн.

Згідно пункту 4.13. укладеного між позивачем та відповідачем договору № 0116/1 від 16 січня 2006 року транспортного експедирування: у разі не підписання актів виконаних робіт на протязі 3 днів з моменту їх отримання, акти вважаються прийнятими відповідачем.

Як то підтверджено матеріалами справи, не заперечувалось та не спростовано відповідачем, зазначений договір транспортного експедирування був підписаний позивачем та відповідачем у двосторонньому порядку, без зауважень. Крім того зазначений договір був узгоджений з боку відповідача із керівними співробітниками Українського державного науково-технічного центра з технології та обладнання, обробки металів, захисту навколишнього середовища та використання вторинних ресурсів для металургії та машинобудування "Енергосталь", зокрема головним бухгалтером, ЗГД з економіки, заступником директора, начальником юридичного відділу підприємства відповідача.

Посилання на неузгодженість розміру плати за договором також спростовуються фактичними діями відповідача після укладання договору, а саме частковою оплатою наданих послуг. На запитання судової колегії щодо підстав часткової оплати наданих послуг при неузгодженості вартості (на думку відповідача), його представник обґрунтованих зауважень не надав.

Враховуючи наведені істотні умови договору транспортного експедирування та відсутність, як це передбачено п. 4.13. у триденний строк з моменту отримання, тобто до 28 вересня 2007 року жодних зауважень з боку відповідача щодо вартості наданих послуг, їх кількості та якості, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про прийняття відповідачем акту виконаних робіт за договором № 0116/1.

Згідно приписів статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором, з якого виникли спірні правовідносини сторін, додатками до договору та діючим законодавством України не передбачено можливість в односторонньому порядку відмовитися від виконання зобов'язань за договором або змінити його умови. В силу статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Отже цивільне законодавство України не містить будь-яких винятків із зазначеного правила.

Посилання відповідача на неможливість вирахування вартості послуг за Тарифною угодою до договору безпідставне

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджено матеріалами справи згідно замовлення на відправлення вантажів, копія якого залучена до матеріалів справи, а оригінал було надано позивачем для огляду у відкритому судовому засіданні - між позивачем та відповідачем зокрема був врегульований договір, на виконання якого виконувалися роботи по організації відправлення вантажів відповідача, зазначено залізницю відправлення та залізницю призначення, відправника та отримувача вантажів відповідача, переданих з метою відправлення позивачу у справі за актами приймання - передачі, адресу отримувача вантажів відповідача, найменування вантажів та серед іншого встановлено розрахункову вартість перевезення саме у розмірі 546532,00 грн.

Згідно банківських виписок, що містяться у матеріалах справи, відповідачем без будь-яких заперечень щодо неузгодження вартості послуг, частково сплачена вартість послуг з організації відправлення вантажів залізничним транспортом частково у сумі 381000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи, що залізничними накладними, що надані до справи підтверджено факт виконання позивачем зобов'язань з організації відправлення вантажів відповідача залізничним транспортом у відповідності до замовлення відповідача, відмова відповідача у сплаті повної вартості послуг у розмірі 546532,00 грн. суперечить приписам статті 525 Цивільного кодексу України.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача несплаченої суми у розмірі 165532,00 грн., що становить різницю між фактичною вартістю послуг з урахуванням сплати позивачем на користь третіх осіб платежів з організації відправлення вантажів залізничним транспортом підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу і е вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У зв'язку з необхідністю отримання правової допомоги щодо захисту інтересів позивача в господарському суді Харківської області з питання стягнення з відповідача заборгованості, позивач уклав з адвокатом Поддашкіной О.Ю. договір доручення б/н від 17 вересня 2007 року. Сплата за договором здійснена на підставі платіжних доручень, що містяться у матеріалах справи, у розмірі 80000,00 грн.

У розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України, оплата послуг адвоката відноситься до складу судових витрат, які підлягають сплаті при задоволенні позову відповідачем згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У частині розміру вартості послуг за договором на надання правової допомоги, суд першої інстанції, виходячи з принципу розумності та справедливості, задовольнив суму послуг у розмірі 22000,00 грн.

На підставі викладеного, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а доводи апелянта, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.59 Конституції України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України ст.ст.33, 49, 99, 101; п.1 ст.103; ст. ст. 104; 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 08.01.2008 року по справі №40/517-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 07.03.2008 року