ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 4/270

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 14.11.07

у справі

№ 4/270

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до

треті особи

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком"

Державний комітет телебачення і радіомовлення України

Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення

про

примусове звільнення орендованої площі

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Костишена В.Л. –за дов. від 17.12.07;

від відповідача: Семенець О.С. –за дов. від 17.07.07;

від третьої особи -1: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги;

від третьої особи -2 : Корж О.А. –за дов. від 29.02.08.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву у червні 2007 року заявлений позов про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" та зобов‘язання повернути державне нерухоме майно площею 62, 0 кв.м, розташоване в місті Києві на вул. Прорізна, 2. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на те, що строк дії договору оренди нерухомого майна від 10.02.06 №2710, укладеного між сторонами, закінчився 10.01.07, згоди на продовження його дії не надано, проте, відповідач на вимогу регіонального

доповідач: Добролюбова Т.В.

відділення вказане приміщення не звільнив та не повернув. При цьому, позивач посилався на приписи статей 785, 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.09.07, ухваленим суддею Борисенко І.І., позовні вимоги задоволено. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для використання відповідачем спірного приміщення, оскільки строк дії договору оренди закінчився, докази продовження його дії відсутні. Рішення суду обґрунтоване приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 17, 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 761, 785, 1212 Цивільного кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Капацин Н.В. –головуючого, Пашкіної С.А., Калатай Н.Ф. , постановою від 14.11.07, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" залишив без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати, як ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказує на невірну оцінку судами обставин справи та неправильне застосування приписів статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 6, 509, 628, 759, 762, 785 Цивільного кодексу України. На думку скаржника судами не взято до уваги того, що сторонами, після спливу місяця з дати закінчення строку дії договору та направлення позивачем листа про припинення дії договору, укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору №2710, що підтверджує продовження його дії та існування між сторонами орендних відносин. Заявник наголошує на тому, що договір оренди є чинним і тому, що сторони вчиняли дії на виконання його умов, оскільки позивачем виставлялись рахунки та приймалась від відповідача орендна плата за користування спірним приміщенням. Таким чином, скаржник вважає хибним висновок судів про припинення дії договору оренди нерухомого майна від 10.02.06 №2710.

Від Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та касаційної скарги, правильність застосування апеляційним судом приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.02.06 Регіональним відділенням фонду державного майна України по місту Києву - орендодавцем, укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" –орендарем, договір оренди нерухомого майна №2710, що належить до державної власності. Згідно з пунктом 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, площею 62,0 кв.м, розташоване в місті Києві на вул. Прорізна, 2, підвал адміністративної будівлі. Відповідно до пункту 2.1 цього договору орендар вступає у строкове платне користування майном в термін визначений договором, але не раніше дати підписання сторонами акта приймання –передачі майна, який був підписаний сторонами 26.02.06. Орендар зобов’язався повернути майно у 10 –денний строк з моменту припинення або розірвання договору. Пунктом 10.1 сторони узгодили, що договір укладено строком на 11 місяців та діє з 10.02.06 до 10.01.07. Згідно з пунктом 10.9 чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Предметом позову у даній справі є вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" про виселення та зобов‘язання відповідача повернути державне нерухоме майно площею 62, 0 кв.м, розташоване в місті Києві на вул. Прорізна, 2. Як вбачається з матеріалів справи, орендоване нежитлове приміщення є державною власністю і перебуває на балансі Державного комітету телебачення і радіомовлення України. Оренда державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді справ застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів України. Відповідно до приписів статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою користування державним майном є договір оренди. Статтею 17 вказаного Закону унормовано, що термін дії договору визначається за погодженням сторін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну його дії він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Судами установлено, що позивач листом від 26.01.07 №30-04/484 повідомив відповідача про відмову від продовження дії договору оренди та припинення дії договору. Посилання скаржника на те, що сторони, підписавши 08.02.07 додатковий договір №2, засвідчили свою згоду на продовження строку дії договору оренди №2710 спростовується встановленим судами попередніх інстанцій. Судами установлено, що згідно з пунктом 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Правила щодо зміни розмірів орендної плати встановлені статтею 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з якою розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.06 №1846 внесено зміни до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна від 04.10.95 №786. Статтею 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" унормовано, зокрема, що договори оренди державного та комунального майна, укладені до 01.01.07 у шестимісячний термін підлягають обов’язковому перегляду відповідно до встановленої норми. Господарськими судами першої та апеляційної інстанції установлено, що на виконання вимог вказаної Постанови Кабінету Міністрів України позивач направив на адресу відповідача додатковий договір №2 про внесення змін до договору оренди від 10.02.06 №2710. Судами установлено, що цією додатковою угодою сторони внесли зміни тільки до пунктів 3.1, 3.2 договору в частині розміру орендної плати, а пунктом 4 цієї угоди визначили, що всі інші умови договору від 10.02.06 і тому числі і строк дії договору, залишили незмінними. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що умовами додаткової угоди №2 не передбачено пролонгації договору оренди від 10.02.06. Сплата відповідачем орендної плати за користування спірним приміщенням упродовж січня –червня 2007 року також не є підставою вважати продовженим строк дії договору оренди, враховуючи наступне. Згідно з приписами статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Після припинення договору орендар зобов’язаний звільнити приміщення. Частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" унормовано, що у разі відмови від продовження договору оренди орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених в договорі оренди. Судами установлено, що пунктом 2.4. договору оренди визначено, що у разі припинення або розірвання договору майно повертається орендарем орендодавцю або балансоутримувачу. Майно вважається повернутим з моменту підписання акта приймання –передачі. Відповідно до пункту 5.14 договору у разі закінчення терміну його дії, орендар зобов’язаний сплатити орендну плату за весь період оренди до дня фактичної передачі майна балансоутримувачу (орендарю) на підставі акта передачі –приймання. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи встановлений судами факт користування відповідачем орендованим приміщенням без законних підстав та відсутність доказів повернення його орендареві, колегією суддів визнається правомірним нарахування та сплата відповідачем плати за користування спірним майном після закінчення строку дії договору. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. При цьому, колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник не навів інших підстав для задоволення своїх вимог, ніж були розглянуті при апеляційному провадженні. За таких обставин, колегія суддів визнає, що апеляційним господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, порушень норм матеріального та процесуального права не вбачається, тому переглянута постанова відповідає чинному законодавству України, а доводи касаційної скарги не спростовують встановленого судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.11.07 у справі №4/270 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ком" залишити без задоволення.

Головуючий Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець