ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.08                                                                                 Справа № 4/51.

Розглянувши матеріали справи за позовом

Державного підприємства «Луганськвантажтранс», сел. Ювілейне м. Луганськ

до Державного підприємства «Луганськвугілля», м.Луганськ

про стягнення 25407 грн. 12 коп.

Суддя: Батюк Г.М.

Секретар судового засідання: Чех Т.М.

Представники:

від позивача –Александрова А.Є., дов. № 07/1-09 від 05.02.08;

від відповідача –Каплієнко В.Є., дов. № 03/2-40 від 05.02.08.

Суть справи: заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у сумі 25407 грн. 12 коп.

У судовому засіданні 22.05.08 по справі, згідно ст. 77 ГПК України, була оголошена перерва до 29.05.08.

Рішення господарського суду виноситься 29.05.08.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 22.05.08 №03/3-157, позовні вимоги відхилив посилаючись на те, що:

-          в період з 2005 р. по 2006 р. між ВП «Луганськвантажтранс», та ВП «Шахта Вергулівська», які входили до складу ДП «Луганськвугілля»був складений внутрішньогосподарський договір №40 від 20.12.05 про надання послуг, пов’язаних з залізничними перевозами;

-          згідно п.6 вищевказаного договору вказано, що жодна із сторін договору не являється ні покупцем, ні продавцем, тобто у даному внутрішньогосподарському договорі не передбачається передача права власності на виконані роботи;

-          відповідно до п.4 договору, з метою відшкодування понесених затрат за виконані роботи «Виконавець»виписує авізо для проведення щомісячних внутрішньогосподарських розрахунків, тобто грошова оплата послуг за даним договором відсутня, та з інших підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3.3 Статуту Державне підприємство «Луганськвантажтранс»є правонаступником прав та обов’язків Державного підприємства «Луганськвугілля», пов’язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Луганськвантажтранс»згідно з розподільчим балансом.

Між Відособленим підрозділом «Луганськвантажтранс»ДП «Луганськвугілля»( ДП «Луганськвантажтранс»-є юридичною особою) (позивачем у справі)( далі-Виконавець»та Відособленим підрозділом «Шахта «Вергулівська»ДП «Луганськвугілля»(ДП «Луганськвугілля»- є юридичною особою)(відповідачем у справі)(далі-Замовник) був укладений договір про послуги, пов’язані із залізничними перевезеннями з ВП «Шахта «Вергулівська» від 20.12.05 №40, згідно якого «Виконавець»( відповідач у справі) доручає, а «Замовник»( позивач у справі) здійснює прийом та здачу вагонів «Замовника»відповідно з Правилами перевезень вантажів з оформленням пам’яток про користування вагонами ( далі –договір від 20.12.05 №40).

Згідно п.4 договору, з ціллю відшкодування витрат на виконані роботи «Виконавець»виписує авізо для проведення щомісячних внутрішньогосподарських розрахунків.

Згідно п. 5 договору, щомісячно до 10 числа наступного за звітним, складені в 3-х екземплярах авізо, підписуються «Виконавцем» та «Замовником»та скріплюється печаткою. По одному екземпляру авізо залишається у кожної сторони , третій екземпляр «Виконавець»передає до ВП «Луганськвуглепоставка».

Відповідно до п. 6 договору, жодна із сторін договору не являється ні покупцем, ні продавцем, тобто у даному внутрішньогосподарському договорі не передбачається передача права власності на виконані роботи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 2005р. по 2006р. ДП «Луганськвантажтранс»надавало послуги ВП «Шахта «Вергулівська»згідно внутрішньогосподарського договору про надання послуг, пов’язаних з залізничними перевезеннями № 40 від 20.12.05.

Позивач вказує, що відповідачем були порушені зобов’язання, що виникли з договірних відносин, в частині оплати за послуги, які надавалися позивачем.

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги, пов’язані із залізничними перевезеннями за договором від 20.12.05 №40 складає 25407 грн. 12 коп.

Позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія від 24.10.07 №07/767. Відповідач відповіді на претензію не надав, оплату не провів.

Відповідач позовні вимоги відхилив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, пов’язані із залізничними перевезеннями за договором від 20.12.05 №40 на суму 25407 грн. 12 коп.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.1 ст. 903 ЦК України, встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, Державне підприємство «Луганськвугілля»засноване на державній власності згідно з Наказом Мінпаливенерго України від 13.02.03 № 82 «Про реорганізацію ДХК «Луганськвугілля»та ДХК «Луганськвуглепереработка»та належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України відповідно до Указу президента від 25.07.05 № 1123 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління вугільною промисловістю.»

На підставі наказу № 82 від 13.02.03 до складу ДП «Луганськвугілля»шляхом реорганізації було приєднане ДВАТ «Луганськвантажтранс».

Після реорганізації ДВАТ «Луганськвантажтранс» стає Відокремленим підрозділом «Луганськвантажтранс»Державного підприємства «Луганськвугілля».

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 2005 р. по 2006р. між ВП «Луганськвантажтранс" та ВП «Шахти «Вергулівська», які входили до складу ДП «Луганськвугілля» був складений внутрішньогосподарський договір № 40 від 20.12.05 про надання послуг, пов'язаних з залізничними перевезеннями.

Пунктом 6 договору від 20.12.05 №40 зазначено, що жодна із сторін цього договору не являється ні покупцем, ні продавцем, тобто у даному внутрішньогосподарському договорі не передбачається передача прав власності на виконані роботи.

Пункт 4 договору № 40 від 20.12.05 обумовлює, що з метою відшкодування понесених затрат за виконані роботи «Виконавець»(позивач у справі) виписує авізо для проведення щомісячних внутрішньогосподарських розрахунків, тобто грошова оплата послуг за даним договором відсутня.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано до суду доказів виконання вимог п. 4 вищевказаного договору, тобто у матеріалах справи відсутні докази виписування авізо щодо відшкодування витрат на виконані роботи позивачем для проведення щомісячних внутрішньогосподарських розрахунків.

Так, згідно з Положенням про внутрішньогосподарські відносини між відокремленими підрозділами Державного підприємства «Луганськвугілля», яке затверджено генеральним директором ДП «Луганськвугілля»17.12.03, внутрішньогосподарські договори не відносяться до цивільно-правових договорів, які передбачають передачу прав власності на роботи за плату, і служать для визначення основних взаємних обов'язків і вимог по виконанню робіт між двома відокремленими підрозділами ДП «Луганськвугілля». Жодна із сторін цього договору не являється ні покупцем, ні продавцем, тобто у даному внутрішньогосподарському договорі не передбачається передача прав власності на виконані роботи.

Також, між двома відокремленими підрозділами ДП «Луганськвугілля»не виникають зобов'язання, тому що, вони виконують покладенні на них обов'язки, які пов'язанні з виконанням виробничого процесу усього підприємства, та не мають цивільно-правовий характер відповідно до вимог ст. 509 ЦК та ст. 175 ГК України.

Відповідно до вказаних нормативних актів та Статуту ДП»Луганськвугілля»самостійно планує свою діяльність і визначає перспективи розвитку, виходячи з попиту на продукцію, що виробляється, роботи, послуги та необхідності забезпечення виробництва.

Отже, залізничні перевезення які виконувались ВП «Луганськнавантажтранс" згідно умов № 40 від 20.12.05 –це є виробничний процес, який виконувався ДП»Луганськвугілля»для забезпечення господарської діяльності усього підприємства взагалі.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, пов’язані із залізничними перевезеннями за договором від 20.12.05 №40 на суму 25407 грн. 12 коп., слід відмовити.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що позивач не надав суду безспірних доказів своїх позовних вимог тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги, пов’язані із залізничними перевезеннями за договором від 20.12.05 №40 на суму 25407 грн. 12 коп., такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 29.05.08 за згодою представників сторін була оголошена тільки вступна та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України витрати по держмиту та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 901,903 ЦК України, керуючись ст. ст. 44,49,77, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення : 03.06.08

Суддя Г.М.Батюк