ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 22/435-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаський збагачувальний комбінат"

на рішення

господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006

у справі

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"

до

1.Державного підприємства "Придніпровська залізниця";

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертрейдінг сістем";

3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаський збагачувальний комбінат"

про

стягнення 3177,52 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Переяславська М.В.-дов. № 4-4016 від 29.01.2007

від відповідачів:

1.не з'явилися; 2. не з'явилися; 3. не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з ТОВ "Донбаський збагачувальний комбінат" на користь ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" –1589,88 грн. основного боргу, 50,04 грн. витрат зі сплати державного мита та 59,04 грн. витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні позовних вимог до відпвідача-1 та відповідача-2 відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідно ст. 315 Господарського кодексу України, ст. 267 Цивільного кодексу України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись з судовим рішенням ТОВ "Донбаський збагачувальний комбінат" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить його скасувати, посилаючись на те, що господарським судом порушені норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, ст. 115 Статуту залізниць України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що за залізничними накладними від 10.12.2005 за № 52182668 та від 16.12.2005 за № 52635072, на підставі договору з ТОВ "Інтертрейдінг сістем", у вагонах №№ 67877676, 66691601 ТОВ "Донбаський збагачувальний комбінат" відправив на адресу ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" антрацит, зазначивши в накладних його масу по 69000 кг в кожному.

Під час видачі вантажу з перевіркою, відповідно до ст. 52 Статуту залізниць, виявлена невідповідність фактичної ваги антрациту у вагоні, вазі вказаної у товарно-супровідних документах, про що складений акт № 20928 від 17.12.2005. Факт нестачі також підтверджений комерційними актами № БН 743569/298 від 13.12.2005 та № 743574/303 від 19.12.2005.

Статтями 2, 3, 6, 37 Статуту залізниць України визначені обов'язки, права і відповідальність залізниць, підприємств, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються організація та основні умови перевезення вантажів. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом, в тому числі і вантажів. Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, яка визначається останнім.

Накладна - основний перевізний документ, який надається залізниці відправником разом з вантажем, вона є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, внаслідок невірного визначення третім відповідачем маси вантажу у накладній, позивачу заподіяно шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Розмір шкоди складається із вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично не надійшов до нього, та витрат, понесених у зв'язку зі сплатою залізничного тарифу за його перевезення.

Господарський суд дійшов висновку, що в позові до перевізника в цій частині позову на підставі пункту "а" ст.111 Статуту принагідно відмовити, оскільки, вантаж до одержувача прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, при відсутності ознак втрати вантажу під час перевезення.

Господарський суд також дійшов висновку, що у задоволенні вимог до перевізника повинно бути відмовлено, враховуючи, що ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною 1 ст. 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають з Статуту залізниць.

Звертаючись до суду з даним позовом 28.11.2006 про стягнення грошових коштів за комерційним актом БН 743574/303, складеним 19.12.2005, позивач цей строк пропустив.

Відповідно до ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач не надав суду докази наявності поважних причин пропущення позовної давності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судове рішення відповідає чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Рішення від 19.12.2006 господарського суду Дніпропетровської області зі справи № 22/435-06 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко