ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.03.08
Справа  № 7/130-77

Львівський апеляційний господарський суд в складі
колегії: головуючого -судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л.,
розглянувши апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1 від 08.02.2008 року (вх. № 56
від 15.02.2008 року)

на
рішення господарського
суду Волинської області від 21.01.2008 року у справі № 7/130-77

за
позовом підприємця
ОСОБА_1, м.Ковель

до підприємця ОСОБА_2, м.Ковель

про витребування майна з чужого незаконного
володіння.

за
участю представників:

від
позивача:  ОСОБА_3, довіреність від 22.08.2007 року.

від
відповідача: ОСОБА_4,
довіреність від 01.11.2007 року.

Присутнім
представникам сторін роз'яснено права і обов'язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК
України.

Рішенням
господарського суду Волинської області від 21.01.2008 року у справі № 7/130-77
(суддя Шум М.С.) відмовлено в позові підприємцю ОСОБА_1 до підприємця ОСОБА_2
про витребування з чужого незаконного володіння майна: верстат деревообробний
Superset XL, заводський номер АВ/170010; верстат деревообробний ФСШ 1-А;
Компресорну установку ЕПКУ-1,7/10-01; чотири сушильні камери для деревини;
дошку вільхову, загальною кількістю 40 м.куб., яке знаходиться АДРЕСА_1, шляхом
пред'явлення майна та надання безперешкодного доступу для вивезення усього
вищезазначеного майна з проданих позивачем відповідачу територій.

Приймаючи
рішення, суд виходив з того, що позивачем не подано доказів в
підтвердження  викладених в позовній
заяві обставин, зокрема належності позивачу майна, що є предметом позову, та
його знаходження саме у відповідача.

Підприємець
ОСОБА_1 (позивач у справі) в апеляційній скарзі від 08.02.2008 року (вх. № 56
від 15.02.2008 року) не погоджується з даним рішенням місцевого господарського
суду, вважає, що воно підлягає скасуванню, з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права, виходячи з наступного:

- судом
зроблено безпідставний висновок про те, що відповідачем придбано сушильні
камери;

- судом
не взято до уваги ситуаційної схеми, довідки МПП “Землемір” в підтвердження
знаходження сушильних камер на земельній ділянці, що була продана відповідачу;

-          судом
першої інстанції також не оцінено витребувані в Ковельській міжрайонній
прокуратурі матеріали по розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.01.2007 року про
протиправне привласнення ОСОБА_2 верстату деревообробного Superset XL,
заводський номер АВ/170010.

Скаржник
просить скасувавши рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким
задоволити поданий ним позов.

Підприємець
ОСОБА_2(відповідач у справі) у відзиві від 19.03.2008 року (вх. № 1942 від
19.03.2008 року) заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на те, що
позивачем не доведено належними доказами про те, що придбані відповідачем сушильні
камери належать на праві власності позивачу. Крім цього, продовжує відповідач,
позивачем не доведено знаходження іншого майна, що ним витребовується, саме у
відповідача.  За наведеного, відповідач
просить апеляційний суд залишити рішення місцевого господарського суду першої
інстанції без змін.

19.03.2008
року позивачем подано суду доповнення до апеляційної скарги (вх. № 1940), в
якому він просить в зв'язку з відсутністю у відповідача майна, що він
витребовує, стягнути з ОСОБА_2 вартість верстату деревообробного Superset XL,
заводський номер АВ/170010, верстату деревообробного ФСШ 1-А, компресорної
установки ЕПКУ-1,7/10-01 та 40 м.куб. вільхових дошок, на загальну суму
239284,30 грн., та витребувати у відповідача в натурі 4 сушильні камери.

Колегія
суддів апеляційного суду, оцінивши дане доповнення до апеляційної скарги,
виходячи з положень ч. 3 ст. 101 ГПК України, вважає, що заявлені в ньому
вимоги щодо стягнення з відповідача вартості витребуваного майна не можуть бути
прийняті до розгляду, оскільки не були предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Апеляційний
суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши наявні докази у справі, у відповідності з ст. 101 ГПК
України, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При
цьому апеляційний суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

07.08.2007
року підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Волинської області з
позовом до підприємця ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння
відповідача слідуючого майна: верстат деревообробний Superset XL, заводський
номер АВ/170010; верстат деревообробний ФСШ 1-А; Компресорну установку
ЕПКУ-1,7/10-01; чотири сушильні камери для деревини; дошку вільхову, загальною
кількістю 40 м.куб., яке знаходиться АДРЕСА_1.

Підставою
для подання позову, як вбачається з позовної заяви, є непередання відповідачем
зазначеного майна після купівлі ним в позивача частини нежитлового приміщення
та земельної ділянки по договорах купівлі-продажу від грудня 2006 року та
березня 2007 року, яке належить на праві власності  позивачу та залишилось на наведеній території
після підписання даних договорів. На думку позивача, Відповідач перешкоджає
вивезенню цих матеріальних цінностей, а тому просить відповідно до ст.ст. 41,
55 Конституції України та ст. 387 ЦК України зобов'язати відповідача повернути
йому дане майно.

Рішенням
господарського суду Волинської області від 21.01.2008 року у справі № 7/130-77
підприємцю ОСОБА_1 відмовлено в позові до підприємця ОСОБА_2 про витребування з
чужого незаконного володіння вищенаведеного майна.

Апеляційний
суд, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.04.2000 року з аукціону придбано
об'єкт незавершеного будівництва -розширення Ковельського заводу ЗБВ.
01.11.2002 року у Ковельської міської ради підприємцем ОСОБА_1 було викуплено
земельну ділянку під вищеназваними приміщеннями для розміщення та
обслуговування меблевого цеху. 26.12.2006 року позивачем було продано частину
нежитлового приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_2, а 29.03.2007 року реалізовано
відповідачу частину земельної ділянки на якій були розташовані ці приміщення.

Як
вбачається з вищезазначених договорів купівлі-продажу, в них відсутні будь-які
умови, які б підтверджували знаходження майна позивача на земельній ділянці,
викупленій відповідачем, та не встановлено строків такого повернення. Посилання
позивача на досягнення між сторонами усної домовленості щодо звільнення
проданих частин будівель та частин земельної ділянки у строк до 30.08.2007
року, не підтверджено позивачем жодними доказами.

В той же
час, апеляційний суд, оцінивши даний позов, матеріали справи, виходить зі
слідуючого.

Відповідно
до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З аналізу
змісту вищезазначеної норми Закону, випливає, що предметом віндикаційного
позову може бути лише індивідуально визначене майно, що незаконно вибуло з
володіння власника. При  цьому, такий
позов може бути пред'явлено лише до особи, яка володіє річчю, що є предметом
спору. В разі відсутності речі на час подання позову в особи, яка, в разі
наявності доказів, до того порушила правомочності власника щодо володіння даною
річчю, до даної особи власником не може бути заявлено віндикаційного позову.
Безпосередньо до порушника права володіння власник в таких випадках може
пред'явити лише позов про відшкодування шкоди в порядку глав 82, 83 ЦК України
за умови, що річ не збереглася в натурі, або володілець її невідомий.

Як
вбачається колегією суддів, в підтвердження права власності позивача на
витребуване майно: верстат деревообробний ФСШ 1-А; Компресорну установку
ЕПКУ-1,7/10-01; чотири сушильні камери для деревини; дошку вільхову, загальною
кількістю 40 м.куб., позивачем подано суду відповідні видаткові накладні,
квитанції до прибуткових касових ордерів, зокрема: накладна № 12/14.12 від
14.12.2000р., квитанція від 08.12.2002р.;
накладною № 223 від 24.03.2004 р., квитанція № 2411 від 24.03.2004р.;
накладна № 17 від 22.01.2001р., квитанція до прибуткового касового ордеру № 32,
накладна № 35 від 13.03.2001р., квитанція до прибуткового касового ордеру № 78,
накладна № 54 від 26.10.2001р., товарно-транспортні накладні № 02АББ від
24.03.2006р., № 02АББ від 06.04.2006р., № 02АББ від 24.05.2006р., № 031749 від
13.09.2006р., № 031748 від 13.09.2006р., № 031755 від 15.09.2006р., № 031757
від 19.09.2006р., № 031762 від 22.09.2006р., № 031786 від 28.09.2006р., №
032256 від 03.10.2006р., № 032263 від 10.10.2006р., квитанції до прибуткових
касових ордерів № 208 від 24.03.2006р., № 241 від 06.04.2006р., № 272 від
24.05.2006р., № 836 від 13.09.2006р., № 839 від 15.09.2006р.,№ 840 від
19.09.2006р., № 843 від 22.09.2006р., № 855 від 28.09.2006р., № 862 від
03.10.2006р., № 867 від 10.10.2006р.

Однак як
вбачається з даних документів, зазначені в них речі визначені родовими
ознаками, і не дають можливості їх індивідуалізувати серез інших речей такого
роду. Зокрема, наприклад, виділити придбані позивачем згідно вищезазначених
накладних сушильні камери, від придбаних відповідачем сушильних камер по
договору від 24.01.2001 року, накладних № 462 від 07.12.2001 року, № 33 від
12.02.2001 року, № 23 від 24.01.2001 року. Посилання скаржника на те, що судом
першої інстанції безпідставно прийнято до уваги вищезазначені документи, як
докази в підтвердження факту придбання відповідачем сушильних камер,
апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, виходячи з матеріалів справи, в
суду першої інстанції були відсутні підстави для їх не прийняття як належних
доказів в підтвердження зазначеного факту.
Слід зазначити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції,
відповідачем подано суду постанову Ковельського МВ УМВС України у Волинській
області від 15.02.2008 року, про відмову в порушенні кримінальної справи за ст.
358 КК України відносно ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 про можливість подання
останнім до господарського суду підробних документів.

Крім
цього, на думку суду, не може бути доказами в підтвердження індивідуаліції
сушильних камер та їх знаходження у відповідача, а саме того, що наявні у
відповідача сушильні камери, є тими самими камерами, що були придбані позивачем
по вищезазначених накладних, - ситуаційна схема земельної ділянки, що
продавалась відповідачу по договору від 29.03.2007 року, та довідка МПП
“Землемір” від 18.10.2007 року № 232, оскільки як вбачається з їх змісту, така
схема була складена станом на 23.03.2007 року, і жодним чином не стверджує, що
з моменту проведення даного огляду до моменту набуття відповідачем права
власності на згадану земельну ділянку (отримання відповідного Державного акту),
позивачем дане майно не було забрано з цієї земельної ділянки, а відповідачем
на час подання позову не було встановлено придбані ним сушильні камери, як
досліджувалось вище, також визначені родовими ознаками.

Також
судом, оглянувши копію акту опису й арешту майна від 31.10.2007 року, складеним
державним виконавцем ВДВС Ковельського міського управління юстиції на виконання
ухвали господарського суду Волинської області від 25.10.2007 року № 7/130-77,
вбачається відсутність у відповідача витребовуваного майна: верстату
деревообробного Superset XL, заводський номер АВ/170010; верстату
деревообробного ФСШ 1-А; Компресорної установки ЕПКУ-1,7/10-01; дошок
вільхових, загальною кількістю 40 м.куб., яке знаходиться АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими доказами.

Згідно з
ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем не подано суду будь-яких доказів в
підтвердження перебування вищезазначеного майна саме у володінні відповідача,
як на момент подання позову, так і на момент прийняття судом першої інстанції
оскаржуваного рішення.

Посилання
апелянта на те, що в своїх поясненнях правоохороним органам, Відповідач сам
визнав привласнення витребовуваного ним майна, та його продаж, на думку
апеляційного суду, не підтверджує підставність даного позову, оскільки
зазначене пояснення не може бути доказом, що доводить факт володіння
відповідачем майном, що є предметом позову, на час прийняття оскаржуваного рішення.

Таким
чином, враховуючи правову природу віндикаційного позову, виходячи з
вищевстановлених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до підприємця
ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння майна: верстат
деревообробний Superset XL, заводський номер АВ/170010; верстат деревообробний
ФСШ 1-А; Компресорну установку ЕПКУ-1,7/10-01; чотири сушильні камери для
деревини; дошку вільхову, загальною кількістю 40 м.куб., яке знаходиться
АДРЕСА_1, обраним позивачем способом захисту.

Враховуючи
вищенаведене, рішення господарського суду Волинської області від 21.01.2008
року у справі № 7/130-77 відповідає чинному законодавству, матеріалам і
фактичним обставинам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. В
задоволенні апеляційної скарги підприємця ОСОБА_1 відмовити.

2.
Рішення господарського суду Волинської області від 21.01.2008 року у справі №
7/130-77 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

5.          Справу повернути в господарський суд
Волинської області.

Головуючий-суддя                           Городечна М.І.

Судді                                      Юркевич
М.В.

Кузь
В.Л.