донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.07.2008 р.                                                              справа №38/40

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Скакуна О.А.

суддів

Колядко Т.М. , Мирошниченка С.В.

за участю представників сторін:

від позивача:

Писаченко Л.П., представник за дов. №1/685

від 25.06.2007 року;,

від відповідача:

Ластовецький В.В., представник за дов. №250-08

від 31.03.2008 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі структурної одиниці - Донецькі електричні мережі м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

12.05.2008 року

по справі

№38/40 (Радіонова О.О.)

за позовом

Українського науково-дослідного проектно-конструкторського та технологічного інституту вибухозахищеного та рудникового електрообладнання з дослідно-експериментальним виробництвом

м.Донецьк

до

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі структурної одиниці - Донецькі електричні мережі м.Донецьк

про

стягнення 72 232 грн. 19 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.05.2008 року по справі №38/40 позовні вимоги Українського науково-дослідного проектно-конструкторського та технологічного інституту вибухозахищеного та рудникового електрообладнання з дослідно-експериментальним виробництвом м.Донецьк (далі по тексту - "Інститут") до Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка Донецької області в особі структурної одиниці - Донецькі електричні мережі м.Донецьк (далі по тексту - ВАТ "Донецькобленерго" в особі Донецьких електромереж") про стягнення основного боргу в сумі 55 852 грн. 80 коп., пені в розмірі 4 762 грн. 02 коп. та інфляційних в сумі 11 617 грн. 37 коп. - задоволені частково.

З відповідача на користь позивача стягнутий основний борг в сумі 55 852 грн. 80 коп. та інфляційні в розмірі 11 617 грн. 37 коп. В решті позовних вимог - відмовлено.

-2-

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість доказана належним чином та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язань по договору не передбачена, тому стягнення пені заявлене безпідставно. Крім того, період її нарахування перевищує строк, встановлений п.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та не відповідає обставинам справи. Скаржник вважає, що за договором оплата повинна була здійснюватись після прийняття виконаних робіт, а саме після 31.01.2006 року. Крім того, у липні 2006 року між ним та позивачем був складений графік погашення заборгованості, в якому строк оплати не вказаний. З цього приводу ВАТ "Донецькобленерго" в особі Донецьких електромереж" посилається на п.2 ст.530 Цивільного кодексу України та наполягає, що вимоги про виконання зобов'язання не отримував, тому строк оплати не настав.

У відзиві на апеляційну скаргу та під час судового засідання, позивач просив рішення від 12.05.2008 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Донецький апеляційний господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між сторонами по справі був укладений договір №264 від 01.12.2005 року на виконання робіт: технічних умов №1/1028 2004 року для приєднання додаткової потужності до ПС - 35/6 (а.с. 8).

Відповідно до п.1.1 Договору, ВАТ "Донецькобленерго" в особі Донецьких електромереж" (Сторона 1) поручає, а Інститут (Сторона 2) зобов'язується виконати роботу. Сторона 1, в свою чергу, зобов'язується її прийняти та здійснити за неї розрахунки.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до виконання сторонами своїх обов’язків (п.2.1).

З п.п. 3.1, 3.2 та 3.3 вбачається, що попередня вартість доручених Стороні 2 робіт визначається згідно договірної ціни та складає 205 852 грн. 00 коп.; оплата здійснюється відповідно графіку (додатку 1 до Договору); розрахунки проводяться безготівковим шляхом або, за взаємною згодою сторін, іншим способом.

У п.5.1 Договору сторони узгодили, що позивач надає відповідачу акти виконаних робіт та іншу документацію, яка підтверджує види та об’єми виконаних робіт.

Інститут свої зобов'язання за Договором виконав на суму 205 852 грн. 80 коп., що підтверджується актом виконаних робіт №107 від 31.03.2006 року (а.с. 4), який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

Однак роботи були оплачені лише у сумі 150 000 грн. 00 коп., про що свідчать банківські виписки (а.с. 20-24). Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 55 852 грн. 80 коп. За його клопотанням (лист №26-14/1990 від 22.06.2006 року, а.с. 41) був складений графік погашення заборгованості (а.с. 32).

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі, останній 16.05.2007 року рекомендованою поштою направив на адресу Донецьких електричних мереж лист №1/536 від 15.05.2007 року з проханням сплатити 55 852 грн. 80 коп., який був залишений без відповіді (а.с. 39-40).

З приводу порушення грошового зобов’язання, позивач звернувся до господарського суду Донецької області та просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 55 852 грн. 80 коп., пеню в розмірі 4 762 грн. 02 коп. та інфляційні в сумі 11 617 грн. 37 коп. ці вимоги були частково задоволені.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє оскаржене рішення у повному обсязі.

-3-

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності з урахуванням пояснень представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи рішення, апеляційною інстанцією встановлено, що місцевим судом досліджені всі наявні у справі докази, з'ясовані всі обставини справи та надана їм належна юридична оцінка.

Згідно до абз.2 п.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Між сторонами був укладений договір №264 від 01.12.2005 року на виконання робіт: технічних умов №1/1028 2004 року для приєднання додаткової потужності до ПС - 35/6. Судом першої інстанції встановлений факт виконання зобов'язань позивачем, який підтверджується наявним у матеріалах справи актом виконаних робіт №107 від 31.03.2006 року, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

На думку апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов вірного висновку, що за правовою природою договір №264 від 01.12.2005 року є договором підряду, оскільки він містить ознаки характерні для даного виду договорів (ст. 837 ЦК України).

Стаття 180 ГК України та ст. 638 ЦК України передбачають, що договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі змісту договору №264 від 01.12.2005 року вбачається, що сторони узгодили предмет договору - виконання робіт: технічних умов №1/1028 2004 року для приєднання додаткової потужності до ПС - 35/6 (п.1.2); ціну - 205 852 грн. 00 коп. (п.3.1); строк дії договору - з моменту підписання до виконання сторонами своїх зобов'язань (п.2.1).

Укладення договору, додатку 1 до нього та їх виконання підтверджується матеріалами справи, актом виконаних робіт №107 від 31.03.2006 року і тим, що відповідач частково оплачував рахунки, що вбачається з наданих банківських виписок.

Таким чином, позивач, згідно до ст.33 ГПК України, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стосовно доводів скаржника щодо строку оплати, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2 договору №264 від 01.12.2005 року, оплата виконаних об'ємів робіт здійснюється згідно графіку (додаток 1 до Договору). З вказаного додатку (а.с. 9) вбачається, що оплата провадиться за такою схемою: 2005 грудень - 52 000 грн. 00 коп., 2006 січень - 51 300 грн. 00 коп., 2006 лютий - 51 300 грн. 00 коп., 2006 березень - 51 252 грн. 00 коп., тобто строк оплати чітко визначений по місяцям.

Посилання скаржника на графік погашення заборгованості, в якому відсутній рік виконання зобов'язання та на підставі якого відповідач вважає за необхідне застосовувати вимоги п.2 ст.530 ЦК України, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки зміни та доповнення до Договору сторонами у встановленому порядку не вносились.

-4-

Графік погашення заборгованості ніякого відношення до строку виконання зобов'язання не має, оскільки на момент його укладення заборгованість вже існувала, а право вимоги виконати зобов'язання у позивача виникло з квітня 2006 року згідно умов Договору.

Пункт 2 ст.530 ЦК України передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма права на дані відносини не розповсюджується, оскільки строк виконання грошового зобов'язання - оплата за виконані роботи, чітко вказаний у договорі №264 від 01.12.2005 року, невід'ємною частиною якого є Додаток 1.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний уплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цієї статті відповідачу нараховані інфляційні в сумі 11 617 грн. 37 коп. за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року. Як вже зазначалось вище, право вимоги у позивача виникло ще в квітні 2006 року, отже інфляційні повинні були нараховуватись з квітня 2006 року по лютий 2008 року.

З огляду на те, що позивач не скористувався своїм правом на збільшення позовних вимог, а суд не має права виходити за їх межі у даному випадку, вимога щодо сплати інфляційних правомірно задоволена господарським судом Донецької області у заявленій сумі.

За умови того, що Договором, укладеним між сторонами, не передбачена відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язань (п.6.1 Договору) та, крім того, розрахунок пені за період з 26.01.2007 року по 07.03.2008 року є необґрунтованим, оскільки період нарахування пені перевищує шість місяців, що не відповідає вимогам ст.232 ГК України, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 4 762 грн. 02 коп.

Що стосується інших заперечень відповідача, викладених в апеляційній скарзі, то вони Донецьким апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 12.05.2008 року законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 12.05.2008 року по справі №38/40 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий          О.А. Скакун

Судді:          Т.М. Колядко

С.В. Мирошниченко

Надруковано: 6 прим. 1-позивачу; 2,3-відповідачу; 4-у справу; 5-ГСДО; 6-ДАГС