ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.06.08 р.                     Справа № 17/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену:

за позовом: Закритого акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод”, м. Макіївка

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Східно-Донбаська торгова компанія”, м. Донецьк

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство “Ровенькантрацит”

про стягнення 18'398,16 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Гуляєва К.В. – довіреність, Нелідов О.Я.

від відповідача: Тітова Т.А. - довіреність

та третьої особи: не з’явився

Закрите акціонерне товариство “Макіївський металургійний завод” звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Східно-Донбаська торгова компанія» про стягнення 18'398,16 грн. витрат, понесених у зв’язку із постачанням відповідачем неякісної продукції.

В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на порушення відповідачем умов договору № 580/07 від 06.02.2007р., норми Цивільного кодексу (ЦК) України.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність факту постачання неякісної продукції.

Ухвалою від 23.04.2008р. господарський суд за власної ініціативи залучив до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство “Ровенькантрацит”, яке було відправником та виробником спірної продукції.

Третя особа у своєму поясненні проти позову також заперечує у зв’язку з необґрунтованістю.

Розгляд справи був закінчений 10.06.2008р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.06.2008р. для підготовки рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2007р. між сторонами був підписаний договір постачання № 580/07 (далі – «договір») (т.1 а.с.14-26), згідно умов п. 1.1. якого відповідач зобов’язався поставити позивачу на умовах цього договору вугільну продукцію, а позивач виходячи з п. 1.2. – прийняти та сплатити вартість поставленого вугілля.

На виконання умов договору 06.10.2007р. у вагонах №№ 65384158, 65734311 за залізничними накладними №№ 49549467, 49549466 (т.1 а.с. 27-28) від третьої особи надійшов вантаж – вугілля марки АКО 25-100 мм. Від прийняття зазначеного товару позивач відмовився, вважаючи продукцію неякісною. Про свою відмову від прийняття – повідомив належним чином відповідача, який листами № б/н від 11.10.07р. та № 553/У від 19.10.07р. розпорядився повернути вагони №№ 65384158, 65734311 з продукцією третій особі. На виконання вказівки відповідача зазначений вагон був переадресований позивачем третій особі.

Господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 18'398,16 грн. - витрат, понесених у зв’язку із постачанням відповідачем неякісної продукції не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу («ГК») України зобов’язання повинні виконуватись у повному обсязі та у встановлені строки. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не припустима.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З приписів ст..526 Цивільного кодексу України (“ЦК”) України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.п.4.1. п.4 договору якість поставленого вугілля повинна відповідати вимогам Виробничих показників якості вугільних продуктів збагачення ВП 10.1.06 ДП “Ровенькиантрацит” та відповідати якісних показникам, вказаних у додатковій угоді або специфікації к даному договору.

Наполягаючи на тому, що поставлена відповідачем продукція була неякісною позивач посилається на акт № 37 «прийняття продукції (товару) за якістю» (т.2 а.с. 43).

Підпунктом 5.3 п.5 встановлений порядок приймання вугілля по якості, у випадку виявлення невідповідності даних о якості показників вугілля, згідно ДСТУ 4096-2002, ПОКУПЕЦЬ зобов’язаний у 24 години з моменту виявлення такої невідповідності, визвати факсограмою (по телефонному номеру) с наступним підтвердженням телеграмою ПОСТАЧАЛЬНИКА та ВАНТАЖОВІДПРАВНИКА вугілля, які повинні прибути не пізніше 48 годин з моменту отримання телеграми для сумісної перевірки фактичної якості показників вугілля; сторони узгоджують, що у разі неявки представників ПОСТАЧАЛЬНИКА та ВАНТАЖОВІДПРАВНИКА вугілля у термін більш 48 годин з моменту отримання телеграми від ПОКУПЦЯ для проведення спільної перевірки вугілля по якості та кількості, ПОКУПЕЦЬ зобов’язаний залучити атестовану та акредитовану Держстандартом України Незалежну інспекторську компанію (п.п.5.4 п.5 договору).

Пункт 5 договору передбачає також, що у всіх неврегульованих та необумовлених

випадках у даному договорі, ПОКУПЕЦЬ при прийманні вугілля по кількості та якості керується Інструкціями №№ П-6 та П-7.

Відповідно до п.16 Інструкції (№ П-7) при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркірування продукції, що надійшла, тари або упакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договорові або даним, зазначеним у маркіруванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 дійсної Інструкції), одержувач припиняє подальше приймання продукції і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити збереження продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідною продукцією. Одержувач також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах постачання, інших обов'язкових правилах або договорі. У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника іногороднього виготовлювача (відправника) для участі в прийманні продукції по якості і комплектності і складання акта є обов'язковою.

Пункт 18 Інструкції передбачає, що повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинне бути спрямоване (передано) йому по телеграфі (телефонові) не пізніше 24 години, а у відношенні швидкопсувної продукції негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркірування продукції, тари або упакування установленим вимогам, якщо інші терміни не встановлені Основними й Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами або договором.

На порушення вимог п.п. 5.4 п.5 договору позивач про виявлення невідповідності даних о якості показників вугілля належним чином представників відповідача та третьої особи не повідомив. Наявна у справі копія факсограми (т.2 а.с. 39) цього висновку не спростовує, адже позивач належними доказами не довів відправлення цієї факсограми саме відповідачу та третій особі. Телеграми про виклик взагалі позивач не надсилав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин суд вважає доводи позивача щодо стягнення витрат, понесених у зв’язку із постачанням відповідачем неякісної продукції такими, що не ґрунтуються на наданих доказах. Адже, факт постачання відповідачем неякісної продукції є не доведеним з причини недодержання встановленого порядку прийняття продукції за якістю. Наданий суду акт не має юридичної сили і – не можуть бути прийнятий господарським судом у якості належного доказу у розумінні ст. 34 ГПК України.

Судові витрати відносяться на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя