ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 1/96

14.05.08

За позовом                    Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»

До                              Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія

«Київводоканал»

Про                              визнання договору укладеним на умовах позивача

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача                    Балєв М.П. –представник по довіреності № У07/113 від 10.01.2008

від відповідача          Ніколаєнко О.В. –представник по довіреності № 21 від 09.01.2008

У засіданні брали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»до Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»про визнання Договору про надання послуг з підвищення тиску холодної води № 0269/07 укладеним у редакції позивача.

Ухвалою суду від 19.02.2008 було порушено провадження у справі № 1/96 та призначений розгляд справи на 20.03.2008.

20.03.2008 в засіданні суду позивач надав письмові пояснення по справі, в яких заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві.

В судовому засіданні 20.03.2008 було оголошено перерву до 31.03.2008.

31.03.2008 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме: змінено редакції п. 2.3, 5.2 та 5.4 Договору.

Представник відповідача подав письмові пояснення до відзиву.

В судовому засіданні 31.03.2008 та 09.04.2008 було оголошено перерву до 09.04.2008 та відповідно до 14.05.2008.

Ухвалою суду від 09.04.2008, за спільною заявою сторін, було продовжено строк вирішення спору.

В судовому засіданні 14.05.2008, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

При недостатньому тискові в комунальній водопровідній мережі для постачання водою верхніх поверхів будинків технологічно передбачається встановлення насосів для підвищення тиску води.

Тобто, послуги з підвищення тиску холодної води є невід’ємною частиною технологічного процесу водопостачання та водовідведення.

Згідно встановленого порядку насосне обладнання для підкачування холодної води та регулятори тиску, встановлені в теплових пунктах, перебувають на балансі теплопостачальних організацій і експлуатуються ними.

Позивач є теплопостачальною організацією, на балансі якої обліковуються водонасосне обладнання.

З метою врегулювання договірних відносин між сторонами щодо використання водонасосного обладнання листом від 03.01.2008 № 40/10 позивачем на адресу відповідача направлено 14 договорів про надання послуг з підвищення тиску холодної води, підписаних позивачем.

17.01.2008 відповідач листом № 224/12-13/11-08 повернув позивачу договори з протоколами розбіжностей.

Основною розбіжністю між сторонами, що виникла при укладенні договорів, став предмет договору.

Позивач вважає, що в даному випадку є підстави для укладення договору про надання послуг з підвищення тиску холодної води, тобто, підвищення тиску холодної води розглядається позивачем як послуга, за надання якої він має право на отримання винагороди у розмірі, що погоджується сторонами, що відображено у тексті запропонованого позивачем договору.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 959, згідно якого передбачено, що до складу загальновиробничих витрат, що входять до тарифу на водопостачання, включаються витрати, пов’язані з оплатою послуг інших спеціалізованих підприємств та з виконанням робіт, що віднесені до процесу виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Таким спеціалізованим підприємством і є позивач.

Також позивач посилається на те, що він як самостійний суб’єкт господарювання має право надавати оплатні послуги для досягнення статутних цілей.

Відповідач, в свою чергу, вважає, що між сторонами має бути укладено договір про відшкодування витрат на експлуатацію насосного обладнання, як це передбачено п. 5.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, що передбачає відповідну систему розрахунків за фактично понесені витрати. Позиція відповідача знайшла відображення у протоколі розбіжностей, що ним направлений на адресу позивача.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Послуги з водопостачання та водовідведення відносяться до комунальних послуг, і тарифи на ці послуги відносяться до державних регульованих.

Зокрема, порядок надання цих послуг та встановлення на них цін регулюється на рівні постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 959, якою затверджено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (Порядок), та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держкомунгоспу від 01.07.1994 № 65 (Правила).

Правила запроваджують порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарствами або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України. Дотримання цих Правил є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності та Водоканалу (п. 1.1)

Правилами також визначено регулювання вільних тисків (р. 5).

Зокрема, насосне обладнання для підкачування холодної води та регулятори тиску, встановлені в теплових пунктах, перебувають на балансі теплопостачальних організацій і експлуатуються ними. Водоканал відшкодовує витрати на експлуатацію насосного обладнання, встановленого в котельних, центральних теплових пунктах, прибудовах до них - теплопостачальним організаціям.

Тобто, в контексті правовідносин сторін Правилами чітко врегульоване одне питання –теплопостачальна організація, що експлуатує водонасосне обладнання, має право на відшкодування понесених витрат. Щодо можливості отримувати також прибуток за цю діяльність, то Правилами це питання не врегульоване.

Щодо Порядку, то він визначає механізм формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (п. 1), зокрема, складові планової собівартості реалізованих послуг (ч. 9).

До планованої собівартості реалізованих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення включаються прямі матеріальні витрати, прямі витрати з оплати праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати і нерозподілені постійні загальновиробничі витрати.

В свою чергу, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати, пов’язані з оплатою послуг інших спеціалізованих підприємств, пов'язаною з виконанням робіт, що віднесені до процесу виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (п. 13).

Вивчення двох вказаних актів, на які посилаються сторони в обґрунтування своїх позицій, свідчить про те, що жоден з них прямо не регулює питання про те, чи має позивач як теплопостачальна організація право на отримання плати (винагороди) за послуги з експлуатації водонасосного обладнання.

Жоден інший акт законодавства України це питання також не регулює.

Як було вказано вище, тарифи на житлово-комунальні послуги відносяться до сфери регульованих тарифів, тобто, не можуть встановлюватися суб’єктами, що надають ці послуги, на власний розсуд (не є вільними).

Законодавством, зокрема, вказаним Порядком формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення передбачено механізм їх формування.

Згідно законодавства України, а саме: п. 2 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»повноваження щодо встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, відносяться до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Визначені вищенаведеними нормативними актами повноваження реалізуються КМДА, яка здійснює функції виконавчого органу Київської міської ради відповідно до ч. 6 ст. 118 Конституції України, п. 2 розділу VII «Прикінцеві положення», Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ»від 15.01.1999, рішення Київської міської ради від 11.03.1999 № 161/262 «Про виконавчий орган Київської міської ради».

Таким чином, в огляду на регульований характер цих тарифів та визначення компетентного органу, уповноваженого на їх встановлення, суд вважає, що питання про відплатний характер послуг теплопостачальних організацій, що експлуатують водонасосні прилади, має також вирішуватися органами місцевого самоврядування при встановленні тарифів на водопостачання та водовідведення.

Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 959, якою затверджено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (що став підставою для позивача вимагати укладення саме договору про надання послуг), КМДА прийнято низку розпоряджень, якими встановлювалися тарифи на комунальні послуги, в тому числі, на послуги з водовідведення та водопостачання, починаючи з розпорядження від 30.10.2006 №1576.

Зокрема, у цьому розпорядженні (п. 3 приміток до Тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної і гарячої води, які виробляються ВАТ «АК «Київводоканал») зазначено, що в тарифах на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення для житлових організацій враховано: відшкодування витрат на експлуатацію насосного обладнання у центральних теплових пунктах, а також у прибудовах до них.

Тобто, в цій частині розпорядженням чітко визначено закладення до тарифу коштів саме на відшкодування витрат на експлуатацію насосного обладнання.

У п. 8 приміток до Тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води виробникам та виконавцям цих послуг для здійснення розрахунків з населенням зазначено, що 5,5 відсотка від коштів, отриманих від населення за комунальні послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води відраховуються на рахунок підприємств та житлових організацій всіх форм власності, які експлуатують та обслуговують насосне обладнання у центральних теплових пунктах, а також у прибудовах до них, відповідно до укладених договорів.

Тобто, в цій частині розпорядженням взагалі не визначено правової природи розрахунків з підприємствами, що здійснюють експлуатацію насосного обладнання, тоді як зроблено посилання на необхідність укладення відповідних договорів.

Аналогічні формулювання містяться і в інших розпорядженнях КМДА, яким до зазначеного розпорядження від 30.10.2006 внесено зміни.

Таким чином, розпорядженнями КМДА не передбачено право позивача на отримання плати за експлуатацію насосного обладнання, а також не встановлено розмір цієї плати чи механізм її розрахунку. Між тим, суд вважає, що саме чітке врегулювання цього питання на рівні органу, уповноваженого встановлювати тарифи на житлово-комунальні послуги, може бути підставою для отримання не лише відшкодування за надані послуги, а й плати за них.

Відсутність такого чіткого регулювання, на думку суду, позбавляє позивача права на отримання плати (винагороди) на експлуатацію насосного обладнання.

Також суд вважає, що дане питання не може бути віднесене на розсуд сторін і регулюватися укладеним між ними договором, так як кошти, якими з позивачем як теплопостачальною організацією мають проводитися розрахунки, закладені в тариф на водопостачання та водовідведення, який, як зазначено вище, не є вільним, а регулюється у встановленому законом порядку. Тобто, в будь-якому випадку навіть за визнання за позивачем права на отримання плати (винагороди) її розмір має чітко закладатися у встановлений тариф, що станом на дату прийняття рішення по справі відсутнє.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на відшкодування понесених витрат на експлуатацію водонасосного обладнання, проте, підстави для отримання ним прибутку (понад понесені витрати) відсутні.

Такі підстави будуть у позивача у випадку, якщо встановлений компетентним органом тариф на водопостачання та водовідведення буде містити у своєму розрахунку крім витрат на відшкодування витрат на експлуатацію насосного обладнання також і визначений рівень плати за таку послугу.

Отже до нормативного врегулювання питання про визначення розміру оплати за послуги з експлуатації насосного обладнання суд не вбачає підстав для задоволення позову щодо укладення Договору в редакції позивача, оскільки зазначена редакція суперечить порядку формування регульованого тарифу на водопостачання та водовідведення.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня підписання.

Суддя

В.І.Мельник

Рішення підписано 19.05.2008