ГОСПОДАРСЬКИЙ  С У Д
УХВАЛА

"31" січня 2008 р.
Справа № 2/53

Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув матеріали справи № 2/53 та скаргу
№ 68-20/2564 від 01.08.2007 року дочірнього підприємства "Українська
горілчана компанія "Nemiroff"

за позовом: дочірнього підприємства
"Українська горілчана компанія "Nemiroff", м. Немирів,
Вінницької області

до відповідача 1: фермерського
господарства "Ятрань", м. Гайворон, Кіровоградської області

відповідача 2: ОСОБА_1, м.
Вишгород, Київської області

відповідача 3: ОСОБА_2, м. Ізмаїл,
Одеської області

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова адміністрація у Вінницькій
області, м. Вінниця.

про стягнення 202 753, 16 грн.

на дії відділу державної виконавчої
служби Гайворонського районного управління юстиції,

за участю представників:

від позивача - Лахнік А.О.,
довіреність № 008 від 09.01.2008 року;

від відповідача 1 - Лесько І.О.,
довіреність № 3150 від 12.12.2005 року;

від відповідача 2 - участі не брав;

від відповідача 3 - участі не брав;

від 3-ої особи - Богатирь С.В.,
довіреність № 3267/7/10-021 від 03.04.2007 року;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Кіровоградської області від 26.04.2006 року по цій справі, залишеним без змін
постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.06.2006
року в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського
суду України від 07.11.2006 року постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 22.06.2006 року та рішення Господарського суду
Кіровоградської області від 26.04.2006 року скасовано, справу передано на новий
розгляд до Господарського суду Кіровоградської
області.

Рішенням від 10.04.2007 року
господарський суд Кіровоградської області в задоволенні позову відмовив.
Позивач не погодившись з даним рішенням подав апеляційну скаргу до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Постановою від 03.07.2007 року
Дніпропетровський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнив,
рішення господарського суду Кіровоградської області від 10.04.2007 року
скасував, позов дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія
"Nemiroff" задовольнив та стягнув з фермерського господарства
"Ятрань" на користь Дочірнього підприємства "Українська
горілчана компанія "Nemiroff" 202 753 грн. 16 коп. збитків, 1 700
грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно -
технічне забезпечення судового процесу, 850 грн. витрат по розгляду апеляційної
скарги.

На виконання вказаної постанови
господарським судом Кіровоградської області, відповідно до ст. 116 ГПК України,
18.07.2007 року видано відповідний наказ.

Фермерським господарством
"Ятрань" 16.07.2007 року на постанову Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 03.07.2007 року подано касаційну скаргу, яку ухвалою
від 21.08.2007 року Вищий господарський суд України повернув скаржнику без
розгляду.

Фермерським господарством
"Ятрань" після усунення недоліків 10.09.2007 року на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року подано
касаційну скаргу.

Постановою від 11.12.2007 року
Вищий господарський суд України касаційну скаргу ФГ "Ятрань" залишив
без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 03.07.2007 року без змін.

Матеріали справи № 2/53 15.01.2008
року повернуті господарському суду Кіровоградської області.

До господарського суду 13.08.2007
року надійшла скарга № 68-20/2564 від 01.08.2007 року дочірнього підприємства
"Українська горілчана компанія "Nemiroff" на дії відділу
державної виконавчої служби Гайворонського районного управління юстиції при
виконанні постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду
Кіровоградської області від 03.07.2007 року по даній справі.

Відповідно ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів
можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з
дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї
відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена; скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються господарським судом.

Заявник обґрунтовує свої вимоги
тим, що після набрання чинності постанови Дніпропетровського апеляційного суду
постановою державного виконавця відділу ДВС Гайворонського районного управління
юстиції від 25.07.2007 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження у
зв'язку з оскарженням вказаної постанови до Вищого господарського суду України
та просить скасувати вказану постанову і зобов'язати ДВС відкрити виконавче
провадження та провести виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Проаналізувавши правовідносини між
учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що
скарга на дії ДВС не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Доводи заявника спростовуються при
детальному аналізі норм спеціального закону яким є Закон України “Про виконавче
провадження”, оскільки відповідно до статті 1, виконавче провадження як
завершальна стадія судового  провадження
та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на
примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону
підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно статті 2, примусове
виконання рішень в Україні покладається на Державну  виконавчу службу, яка входить до системи
органів Міністерства юстиції України.

Статтею 3 визначено, що примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до цього Закону
державною виконавчою службою підлягають виконанню,  зокрема, виконавчі листи,   що
видаються   судами, та накази
господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Стаття 50 Закону визначає порядок
звернення стягнення на грошові кошти та інше
майно боржника, а саме, звернення стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими
документами в першу чергу звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі
кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються.

За наявності даних про кошти та
інші цінності боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних
організаціях, на них накладається арешт.

Згідно статті 51 (порядок звернення
стягнення на майно боржника при
обчисленні боргу у гривнях або іноземній валюті) у разі відсутності у
боржника коштів у гривнях, достатніх для одночасного задоволення вимог
стягувача, державний виконавець накладає стягнення на кошти боржника в
іноземній валюті.

Якщо кошти боржника в іноземній валюті
є на рахунках, внесках або на зберіганні у
банку або іншій кредитній установі, які мають право продажу іноземної
валюти на внутрішньому валютному ринку України, державний виконавець зобов'язує
їх протягом семи днів продати іноземну валюту в розмірі, необхідному для
погашення боргу.

Якщо такі кошти є у банку або іншій
кредитній установі, які не мають права продажу
іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку України, державний
виконавець зобов'язує їх протягом семи днів перерахувати ці кошти до банку або
іншої кредитної установи, що мають таке право для їх реалізації відповідно до
вимог частини  другої цієї статті.

Статтею 18 Закону (підстави для
відкриття виконавчого провадження) зазначено, що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону;

за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина або держави в  суді;

в інших передбачених законом
випадках.

Згідно статті 19 у виконавчому
документі повинні бути зазначені:

назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи, що видали
документ;

дата і номер рішення, за яким
видано виконавчий документ;

найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його
наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження
(для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності
(для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також
інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо;

резолютивна частина рішення;

дата набрання чинності рішенням;

строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Виконавчий документ має бути
підписаний уповноваженою посадовою особою і
скріплений печаткою.

Стаття 24 (прийняття виконавчого
документа до виконання) вказує, що державний виконавець зобов'язаний прийняти
до виконання виконавчий документ відкрити виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явленні виконавчого документа до виконання і цей документ
відповідає вимогам передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до
органу державне виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Крім того, господарським судом
враховуються вимоги ст. 124 Конституції України про те, що судові рішення
ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 121-2
Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Господарський суд вважає необґрунтованими вимоги заявника щодо відмови в
відкритті виконавчого провадження в той період коли державний виконавець мав
достовірну інформацію про оскарження до Вищого господарського суду України
судових рішень, на підставі яких було видано наказ.

Разом з тим, зі змісту ч. 1 ст. 41
Закону України “Про виконавче провадження” вбачається, що постанова державного
виконавця може бути визнана судом незаконною, або скасована начальником
відповідного відділу державної виконавчої служби. Господарський суд може лише
визнати постанову державного виконавця незаконною, а не скасовувати її,
оскільки це право належить начальнику відповідного відділу державної виконавчої
служби.

Окрім того, виходячи зі змісту
законодавства, що регулює порядок оскарження рішень, дій бездіяльності
державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, у
разі визнання неправомірними (незаконними, недійсними) рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом
поновлює порушені права чи свободи заявника.

Господарським судом звернуто увагу
на ту обставину, що заявник просить скасувати постанову від 25.07.2007 року про
відмову у відкритті виконавчого провадження винесену державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби Гайворонського  району управління юстиції Єфременко Т.І. та
зобов'язати відділ Державної виконавчої служби Гайворонського РУЮ прийняти до
виконання наказ про примусове виконання постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року про стягнення 202 753 грн.
16 коп. збитків, 1 700 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зі змісту ст. 41 Закону України
“Про виконавче провадження” згадані дії мають одинаковий наслідок, однак суд
може лише визнати постанову державного виконавця незаконною.

При цьому суд керується вимогами
ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

Господарський суд звертає увагу на
ту обставину, що стягувачем порушено встановлений ст. 121-2 ГПК України
10-денний строк звернення до суду із заявою про оскарження дій ДВС, оскільки як
вбачається із самої заяви стягувач отримав постанову державного виконавця від
25.07.2007 року 30 липня  2007 року, а із
скаргою на дії ДВС звернувся до суду лише 13.08.2007 року (вхідний № 21618 - а.с.
125 т. 3), поштовий штемпель на конверті поштової установи “Немирів” -
10.08.2007 року (а.с. 130).

Господарським судом також
враховується, що в судове засідання 31.01.2008 року сторонами спору подано
спільну заяву про затвердження мирової угоди та ними дані усні пояснення про
втрату актуальності скарги на дії ДВС.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. ст. 32-34, 43, 75, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

У
Х В А Л И В:

В задоволенні скарги № 68-20/2564
від 01.08.2007 року дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія
"Nemiroff", м. Немирів, Вінницької області відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено у
встановленому Законом порядку.

Примірники ухвали направити
стягувачу, боржникам, третій особі та відділу державної виконавчої служби
Гайворонського районного управління юстиції.

Суддя
Ю. І. Хилько