ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 6/660

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційні

скарги                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

та Дочірньої компанії "Укртрансгаз"

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення          господарського суду міста Києва

від 19.11.2007 року

та на постанову                                        Київського апеляційного господарського

суду від 29.01.2008 року

у справі                                                  № 6/660

господарського суду                              міста Києва

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Сиріус-1"

до відповідачів:                              1) Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

2) Дочірньої компанії "Укртрансгаз"

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

за участю третіх осіб:                              1) Дочірнього підприємства

"Полтавнафтогазгеологія"

2) Національної акціонерної компанії "Надра України"

про                                                            визнання права та зобов"язання вчинити дії

за участю представників:

позивача –          Крижановського М.В.

відповідачів -                                         1) Тютюнника В.Я.

2) Сорохан Д.М.

третіх осіб -                                        1) не з"явились

2) Пухальської І.С.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сиріус-1" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про визнання за позивачем права на продаж за вільними цінами належного йому природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності за договором про спільну діяльність №17-2000, укладеним 19.05.2000 року між позивачем, дочірнім підприємством „Полтаванафтогазгеологія” Національної акціонерної компанії „Надра України” та Національною акціонерною компанією „Надра України”, будь-кому для постачання його промисловим споживачам та про зобов'язання відповідачів №№1,2 включити всі обсяги належного позивачеві природного газу, видобутого у результаті спільної діяльності за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року до щомісячного балансу надходження та розподілу природного газу для постачання промисловим споживачам.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2007 року (суддя Ковтун С.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року (судді: Смірнова Л.Г., Капацин Н.В., Коротун О.М.), позов задоволено повністю; визнано право Товариства з обмеженою відповідальністю "Сиріус-1" на продаж за вільними цінами належного йому природного газу, видобутого в результаті спільної діяльності у рамках договору про спільну діяльність №17-2000, укладеного з Національною акціонерною компанією "Надра" та Дочірнім підприємством "Полтавнафтогазгеологія" Національної акціонерної компанії "Надра" будь-кому для постачання його промисловим споживачам; зобов'язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" включити всі обсяги належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Сиріус-1" природного газу, видобутого у результаті спільної діяльності у рамках договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року разом з Національною акціонерною компанією "Надра" та Дочірнім підприємством "Полтавнафтогазгеологія" Національної акціонерної компанії "Надра" до щомісячного балансу надходження та розподілу природного газу з подальшою передачею промисловим споживачам.

В касаційних скаргах Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просять скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог скаржники посилаються на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових актів.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 №11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.81 № 4, від 25.12.92 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні

висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Разом з тим, оскаржувані рішення та постанова зазначеним вимогам не відповідають.

Так, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є учасником договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року. Предметом діяльності зазначеного договору є геологічна розвідка та науково-дослідна розробка окремих блоків свердловин №17, №19 та №151 Сахалінського родовища Харківської області. В процесі здійснення геологічного вивчення та науково-дослідної розробки учасниками цього договору здійснюється видобуток природного газу з подальшою його реалізацією промисловим споживачам. Умовами вказаного договору визначено, що продукція, яка отримана в результаті ведення спільної діяльності, буде реалізовуватись позивачем (оператором за договором).

18.12.2006 між позивачем, як оператором і представником учасників за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Стандарт-Газ” укладено договір на постачання природного газу №Г-1/07, який буде видобуто протягом 2007 року в рамках договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року із свердловин № 17, № 19 та № 151 Сахалінського родовища.

Відповідно до пункту 12 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1729 від 29.12.2001 року, на відповідача №1 покладено обов'язок щодо виконання диспетчерських функцій з контролю та регулювання надходження і реалізації природного газу в балансі надходження та розподілу природного газу по Україні, який було видобуто, зокрема, і учасниками за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року. Тобто, вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України на відповідача №1 покладено обов'язок забезпечувати внесення до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні дані про кількість природного газу, яка видобута та потрапила у спільну часткову власність учасників за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року позивачем та третіми особами, а також відображення споживача, якому вказаний газ продається.

Також пунктом 12 Порядку забезпечення споживачів природним газом встановлено, що постачальники природного газу, подають відповідачу №1 інформацію про укладені договори на його поставку, довідку про наявні ресурси газу та їх плановий розподіл за регіонами та споживачами.

31.07.2007 року позивачем, як оператором за вищевказаними договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.200 року та постачальником природного газу, від імені учасників за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року, на ім'я директора ОДУ ДК „Укртрансгаз” направлено лист з інформацією про об'єми планованого видобутку газу із свердловин №№ 17, 19, 151 Сахалінського родовища та про плановий розподіл природного газу на серпень 2007 року на ТОВ „Стандарт-Газ” для внесення до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні.

15.08.2007 року відповідачем №1 направлено на адресу відповідача №2 лист, в якому повідомлено, що видобутий у рамках договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року природний газ, який є спільною частковою власністю учасників за договором, буде закачано до ПСГ (підземного сховища газу) відповідача №2 для забезпечення потреб населення за фіксованою ціною.

Відповідач №1 неодноразово повідомляв позивача (листи №6/1-313-1517 від 01.03.2007 року, №6/1-512-2349 від 28.03.2007 року) про те, що весь видобутий у 2007 році в рамках договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року об'єм природного газу, відповідно до статті З Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” та пункту 4 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 29.12.2001 року, повинен бути реалізований відповідачеві №1 для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, за ціною, що не перевищує граничний рівень оптової ціни на природний газ, що використовується для потреб населення, визначеної в установленому порядку.

За вказаних обставин ТОВ "Сиріус-1" вважає, що вищевказаними діями відповідачів №№1,2 порушуються його законні права та охоронювані законом інтереси як власника відповідної частки видобутого у рамках договору про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року природного газу в частині розпорядження належним йому майном.

Вирішуючи зазначений спір, судами першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі з’ясовані обставини справи щодо характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами та належним чином не з’ясовано обов"язки сторін за договором.

Так, задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, пославшись на те, що вироблена в результаті спільної діяльності позивача та третіх осіб продукція і доходи є їх спільною частковою власністю відповідно до приписів статті 1134 Цивільного кодексу України, встановив порушення діями відповідачів №№1,2 положень законодавства в сфері реалізації права власності.

При цьому місцевий господарський суд, керуючись Господарським кодексом України та частиною 4 статті 4 ЦК України, вказав, що положення статті 3 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” та постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 27.12.2001 „Про забезпечення споживачів природним газом”, якими учасників договорів про спільну діяльність, укладених за участю підприємств, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, та господарських товариств, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій (часток, паїв) яких володіє держава, а також дочірніх підприємств та філій таких підприємств і товариств, зобов'язано укладати договори купівлі-продажу природного газу виключно з відповідачем №2, не може застосовуватися до спірних правовідносин.

Згідно з пп. 5 п. 2 вищезгаданої постанови КМ України потреба в природному газі усіх категорій споживачів, крім населення та підприємств комунальної теплоенергетики, електроцентралей та котелень суб'єктів господарювання, забезпечуються, зокрема, з ресурсів природного газу суб'єктів господарювання, що здійснюють видобуток природного газу, крім обсягів природного газу, які видобуваються підприємствами, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій (часток, паїв) яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та підлягають продажу відповідачу. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що потреби, зокрема, промислових споживачів, у природному газі, задовольняються з ресурсів природного газу газовидобувних підприємств, крім тих обсягів, що підлягають продажу відповідачу.

Київський апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, погодився з висновком суду першої інстанції щодо нерозповсюдження вимог, викладених в статті 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України №1729 від 29.12.2001 з наступними змінами і доповненнями „Про забезпечення споживачів природним газом" на дії позивача, як оператора за договором про спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 року, з реалізації природного газу, видобутого у рамках того ж договору.

Проте, суди прийшли до передчасного висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 3 Закону України “Про нафту і газ” передбачено, що відносини, пов'язані з користуванням нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та реалізацією нафти, газу та продуктів їх переробки, регулюються Кодексом України Про надра, Законом України "Про трубопровідний транспорт", Законом України "Про угоди про розподіл продукції", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст. 4 Кодексу України Про надра, надра є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування.

Згідно з положеннями ст. 24 Кодексу України Про надра користувачі надр мають право розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 року “Про забезпечення споживачів природним газом”, прийнятою на виконання вимог Закону України "Про нафту і газ", врегульовано правові відносини суб’єктів господарювання та органів державної влади у сфері постачання природного газу.

Відповідно до ч. 1 п. 2 цієї постанови потреба в природному газі задовольняє населення - з ресурсів газу, видобутого (зокрема, у процесі виконання договорів про спільну діяльність) підприємствами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Національної акціонерної компанії "Надра України", Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта", іншими господарськими товариствами, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій, а також господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, іншими господарськими товариствами, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, та з інших ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Позивач є учасником договорів про спільну діяльність, укладених за участю дочірнього підприємства компанії, акції якої 100 відсотків належать державі, що обмежує його право розпоряджатися видобутими корисними копалинами.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Всупереч зазначених вимог закону, місцевий та апеляційний господарські суди не в повному обсязі дослідили обставини справи на предмет відповідності вимог позивача чинному законодавству, що регулює спірні відносини.

Вказані порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті касаційною інстанцією, враховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, визначені ст. 1117 ГПК України.

За таких обставин, прийняті у цій справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно, об’єктивно з’ясувати всі обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2007 року та постанову          Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року у справі № 6/660 скасувати.

Справу передати на новий розгляд господарському суду міста Києва в іншому складі суддів.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

О.А. Подоляк