ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2008 р.

16:20

Справа № 1/137/08

м. Миколаїв

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю “Охорона МГЗ”

/54051, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, с. Галіцинове, вул. Набережна, 48/

До відповідача: Державна податкова інспекція у

Жовтневому районі Миколаївської області

/54050, м. Миколаїв, вул. Торгова, 63А/

про: визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2008р.: № /0; № /0

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Ковширін М.М.., довіреність від 13.11.2007 року

Тузов Д.М., довіреність від 06.03.2008р.

Від відповідача: Плахотнюк Н.В, довіреність від 25.02.2008р.

Кокіна А.І., довіреність від 28.03.2008р.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.02.2008 року № /0 про визначення зобов’язання по податку на прибуток в сумі 37854 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14953 грн., № /0 про визначення зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 29509 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14754 грн., обґрунтовуючи вимоги невірним застосування податкового законодавства при визначенні валового доходу та валових витрат, неврахуванням фактичних обставин з обліком малоцінних та швидкозношуваних матеріалів та предметів, умов колективного договору щодо забезпечення харчування працівників підприємства, наявності первинних документів щодо витрат по мобільному зв’язку, що також в подальшому вплинуло й на визначення відповідачем податкового кредиту та зобов’язання по податку на додану вартість за перевіряємий період.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивачем порушено вимоги пункту 4.1.1. статті 4, 5.9. статті 5, пунктів 16.1., 16.2., 16.4. статті 16 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в частині визначення валових доходів та валових витрат, що вплинуло на об’єкт оподаткування., а також абзац 2 пункту 7.4.1. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” в частині визначення податкового кредиту.

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідач здійснив виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання ним податкового та іншого законодавства, про що склав акт від 14.02.2008року (а.с.9-27).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкові повідомлення-рішення від 26.02.2008 року № /0 про визначення зобов’язання по податку на прибуток в сумі 37854 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14 953 грн., № /0 про визначення зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 29 509 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14 754 грн., , які позивач просить скасувати.

По податковому повідомленню-рішенню від 26.02.2008 року № /0 про визначення зобов’язання по податку на прибуток в сумі 37 854 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14 953 грн.

На сторінках 10-13 акту перевірки від 14.02.2008 року(а.с.11-14) відповідачем зазначено про порушення позивачем пункту 5.9. статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в частині заниження валового доходу за 1-й квартал 2006 року на 16 698 грн. та за 1-е півріччя 2006 року на 460 грн. при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів: позивачем не враховані до валових доходів залишки товарно-матеріальних цінностей –спецодягу на кінець звітного періоду.

Суд вважає висновок акту в цій частині таким, що не відповідає фактичним обставинам справи:

пунктом 5.9. статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

В процесі судового розгляду справи позивачем надані для огляду в судовому засіданні оригінали первинних бухгалтерських документів та документів складського обліку та належним чином засвідчені копії цих документів, які свідчать про придбання в першому кварталі 2006 року спецодягу та про видачу його працівникам в першому кварталі 2006 року (а.с.66-79) на суму 16 698 грн. Отже, відповідно до статті 23 П(с)БО №9 “Запаси”, затвердженого Міністерством Фінансів України від 20.10.1999 року №246 спецодяг, який відноситься до малоцінних та швидкозношуваних предметів, та виданий працівникам в 1-му кварталі 2006 року виключається зі складу активів, тобто списується з балансу та не може бути віднесений відповідно до пункту 5.9. статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до валового доходу.

Помилковим є віднесення суми 460 грн. до валового доходу півріччя 2006 року, оскільки відповідно до даних бухгалтерського обліку це сума амортизаційних відрахувань на нематеріальний актив (“Програма 1-С бухгалтерія”), що підтверджується наданими первинними документами (а.с.62-65), які відповідно до статті 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” приймають участь у визначенні об’єкта оподаткування, а не при визначенні валових доходів.

Отже, відповідачем неправомірно було збільшено валовий дохід за 1-й квартал 2006 року на 16 698 грн. та за 1-е півріччя на 460 грн.

На сторінці 14-17 акту перевірки(а.с.15-18) відповідачем зазначено про завищення валових витрат на загальну суму 151418,62 грн. за рахунок включення до валових витрат вартості наданих позивачу послуг мобільного зв’язку –13751,45 грн. та вартості послуг по харчуванню працівників –137667,17 грн.

Суд вважає вказаний висновок акту помилковим, з огляду на наступне:

пунктом 5.1. статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Надані позивачем докази –розпорядження від 14.12.2005 року (а.с.35) про організацію забезпечення підприємства мобільним зв’язком, матеріали перевірки (а.с.17-18, 58), в яких відображено про укладання угод з оператором мобільного зв’язку, оплату наданих послуг, свідчать, що вказані послуги придбавались для їх подальшого використання в господарській діяльності позивача, тобто виключення з валових витрат суми 13 751, 45 грн. є неправомірним.

Приписом пунктом 5.6.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін.

В перевіряємий період позивачем укладались колективні договори з трудовим колективом, якими передбачено надання дотацій на харчування працівників, що харчуються в їдальнях та кафе підприємства (а.с.37-42). Вказані дотації перераховувались оператору харчування ТОВ “Корпус груп Миколаїв”, який саме й надавав послуги працівникам відповідно договору.

За таких обставин, надані послуги в сумі 137 667, 17 грн. правомірно віднесені до валових витрат відповідно до пункту 5.6.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” .

З огляду на вищезазначене, позивачем правомірно здійснено визначення валових доходів, валових витрат, об’єкту оподаткування, а значить і суми податку на прибуток за перевіряємий період, отже підстави для визначення зобов’язання по податку відсутні.

Оскільки відсутнє податкове зобов’язання по податку на прибуток, визначене податковим органом згідно пункту 4.2.2. статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, то й застосування штрафної санкції відповідно до пункту 17.1.3. статті 17 вказаного закону є безпідставним, оспорюване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

По податковому повідомленню-рішенню від 26.02.2008 року № /0 про визначення зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 29 509 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 14 754 грн.

На сторінках 19-24 (а.с.20-25) акту перевірки від 14.02.2008 року відповідачем зазначено про заниження податку на додану вартість по перевіряємому періоду на загальну суму 29 509 грн. за рахунок неправомірного віднесення до податкового кредиту суми податку на додану вартість 29 509 грн. по господарським операціям з надання послуг мобільного зв’язку та харчування працівників підприємства, оскільки на думку відповідача ці послуги придбавались не з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, що є порушенням пункту 7.4.1. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

При розгляді питання правомірності визначення зобов’язання по податку на прибуток по податковому повідомленню-рішенню від 26.02.2008 року № /0 суд дійшов висновку, що придбані послуги мобільного зв’язку та харчування працівників підприємства є послугами, що придбані з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Отже, позивач, відповідно до вимог пункту 7.4.1. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” правомірно відніс до податкового кредиту перевіряє мого періоду 29 509 грн. податку на додану вартість, в зв’язку з чим у відповідача відсутні підстави для визначення податкового зобов’язання в сумі 29 509 грн. та застосування штрафної санкції відповідно до пункту 17.1.3. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в сумі 14 754, 50 грн.

Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати противоправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.02.2008р.: № /0; № /0.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Охорона МГЗ” /54051, Миколаївська обл., Жовтневий р-н, с. Галіцинове, вул. Набережна, 48, / судовий збір в сумі 6, 80 грн. (шість гривень 80 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва