ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"01" квітня 2008 р.                     Справа № А8/083-08

За позовом Першого заступника прокурора Київської області, м. Київ

в інтересах держави в особі Київського обласного управління лісового та

мисливського господарства, м. Київ

Державного підприємства „Білоцерківське лісове господарство”, м. Біла Церква

до відповідача Сквирської районної державної адміністрації Київської області, м. Сквира

про визнання протиправним і скасування розпорядження голови №646 від 12.10.2007р.,

Суддя Чорна Л.В.

Представники:

від позивача 1.: Процюк О.В. –довір. №06-1/955 від 19.03.2008р. - представник;

від позивача 2.: Ліщук О.П. –довір. б/н від 10.01.2008р. - представник;

Голик В.В. –довір. б/н від 10.01.2008р. –представник;

Карпенко Ю.Л. –довір. б/н від 19.02.2008р. –представник;

від відповідача: Сікорський М.А. –довір. №06-43-486 від 07.03.2008р. –нач. юр.відділу (з запізненням);

від прокуратури: Кетов О.С. –посв. №90 від 14.07.2006р. –прокурор.

Суть спору:

Предмет спору викладений в ухвалі від 11 березня 2008р.

Відповідач позов не визнає.

Прокурор позовні вимоги підтримує.

Позов підлягає задоволенню.

судом встановлено:

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України, прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 311 Закону України „Про прокуратуру”, формою представництва прокуратурою держави є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

12 жовтня 2007р., розглянувши протест прокурора Сквирського району, старшого радника юстиції Вдовиченко В.І. від 05.10.2007р. за №3616, головою Сквирської районної державної адміністрації Київської області (відповідач) прийнято розпорядження №646 „Про скасування розпорядження голови Сквирської райдержадміністрації від 21 квітня 2004р. №248”.

Вказаним вище розпорядженням, а саме: №248 від 21 квітня 2004р. передано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду Білоцерківському державному спеціалізованому лісогосподарському підприємству (2-ий позивач) для ведення лісового господарства на території району. Зобов‘язано 2-го позивача виготовити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду для передачі їх у постійне користування для ведення лісового господарства.

На виконання розпорядження №248 від 21 квітня 2004р. 2-ий позивач уклав із ТОВ „Київський регіональний інститут земельної ділянки реформи” на виготовлення проекту землеустрою, на виготовлення якого 2-им позивачем витрачено 35 000грн. 00коп. Вказаний проект землеустрою погоджено з відповідними органами державного контролю.

Згідно висновку Київського обласного головного управління земельних ресурсів №20-9е від 14 травня 2007р. поданий на державну експертизу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 2-ому позивачу для передачі у постійне користування для ведення лісового господарства за рахунок лісових площ, які були в користуванні сільськогосподарських підприємств та земель запасу в межах 13-ти сільських рад Сквирського району Київської області відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам та правилам, оцінюється позитивно.

Крім того, з травня 2004р. 2-им позивачем здійснюються витрати на лісовпорядкування вказаних територій, а також виготовлено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, на що витрачено 8845грн. 73коп.

Відповідно до ст. 3 Лісового кодексу Української РСР, відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР ліси є державною власністю –спільним надбанням всього радянського народу.

Ліси знаходяться у виключній власності держави і надаються тільки в користування. Дії, які в прямій або прихованій формі порушують право державної власності на ліси, забороняються.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу Української РСР, відповідно до Основ лісового законодавства Союзу РСР і союзних республік усі ліси в СРСР утворюють єдиний державний лісовий фонд.

Єдиний державний лісовий фонд складається з:

1.          лісів державного значення, тобто лісів, які знаходяться у віданні державних органів лісового господарства, міських лісів, закріплених лісів і лісів заповідників;

2.          колгоспних лісів, тобто лісів, які знаходяться на землях, наданих колгоспам у безстрокове користування.

Відповідно до ст. 6 Лісового кодексу України (ред. 1994р.), усі ліси України є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує свої повноваження щодо розпорядження лісами відповідним Радами народних депутатів, що визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучення їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 9 Лісового кодексу України (ред. 1994р.), користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі –постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом. У постійне користування для цієї ж мети окремі земельні ділянки лісового фонду площею до п‘яти гектарів, якщо вони до складу угідь селянських (фермерських) господарств, можуть також надаватись громадянам із спеціальною підготовкою.

Відповідно до аналізу норм лісового та земельного законодавства ліси являються спільним надбанням народу.

Відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.                                                                                                                                   Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища.

З метою забезпечення сталого розвитку лісового господарства, вдосконалення системи державного управління у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, сприяння розвитку підприємницької діяльності в лісовому господарстві, у зв‘язку з припиненням діяльності колишніх сільськогосподарських підприємств Указом Президента України №171/2004 від 07 лютого 2004р. постановлено обласним державним адміністраціям вирішити відповідно до законодавства питання щодо організації раціонального використання земель лісового фонду, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, зокрема, шляхом надання цих земель, спеціалізованим лісогосподарським підприємствам або іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи з ведення лісового господарства.

Тобто відповідач правомірно видав розпорядження №248 від 21 квітня 2004р.

При винесенні оскаржуваного розпорядження відповідач вийшов за межі своїх повноважень, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації”, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Крім того, відповідач в порушення чинного законодавства не здійснив вилучення земельної ділянки у 2-го позивача.

Відповідно до ст. 76 Земельного кодексу України (від 18.12.1992р.), до 01 січня 2002р. було встановлено, що Землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства.

Відповідно до ст. 76 Земельного кодексу України (від 18.12.1992р.), до 01 січня 2002р. було встановлено, що районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів за погодженням із державними органами лісового господарства можуть надавати колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, радгоспам, іншим підприємствам, установам, організаціям і громадянам у тимчасове користування землі лісового фонду, що є у користуванні державних лісогосподарських підприємств, установ і організацій, для сільськогосподарських цілей.

Нормами ст. 4 Земельного кодексу України (від 18.12.1990р.) було встановлено, що не можуть бути передані у власність землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

Таким чином, при реформуванні підприємств аграрного сектору економіки (колгоспів і радгоспів) впродовж до 1 січня 2002 року землі державного лісового фонду України, які були в тимчасовому користуванні агропідприємств відповідно до чинних в той момент норм законодавства України, могли бути передані районними Радами народних депутатів тільки за умови наявності погодженням із органами лісового господарства (Державного комітету лісового господарства України) передані у тимчасове користування для сільськогосподарських цілей.

Як видно з вищевказаних норм Земельного кодексу України (від 18.12.1990р.), Міністерства аграрної політики України від 11 червня 2001 року не мало належних повноважень як для вирішення питання розпорядження землями лісового фонду України, які тимчасово перебували в користуванні підприємств агропромислового комплексу, так і самостійно передавати їх будь-кому, бо це питання було у компетенції відповідних районних рад Народних депутатів, якщо вони до прийняття свого рішення про передачу земель погодили із органами лісового господарства ( Державного комітету лісового господарства України ) передачу у тимчасове користування земель державного лісового фонду.

Таким чином, перед тим як отримати у тимчасове користування землі державного лісового фонду Сквирське державне агролісництво спочатку повинне було пройти через встановлену чинним на той час законом процедуру погодження із органами лісового господарства ( Державного комітету лісового господарства України ) питання про передачу у тимчасове користування земель державного лісового фонду.

Щодо заперечень відповідача, вони спростовуються зібраними доказами у справі, - його тлумачення повноважень та законодавства помилкові.

Щодо Сквирського державного агролісництва, - то відповідно до ст. 24 Лісового кодексу України (ред. 2004р.), спеціально уповноваженими державними органами лісового господарства є Міністерство лісового господарства України та його органи на місцях, а не лісництво при органі владних повноважень.

За таких обставин вимоги обґрунтовані, матеріалами справи доведені, підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 158, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сквирської районної державної адміністрації (09000, вул. Богачевського, 28, м. Сквира, Київська область) №646 від 12 жовтня 2007р. „Про скасування розпорядження голови Сквирської райдержадміністрації від 21 квітня 2004р. №248”.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку: заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України – з дня складення в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження (ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя                                                                                          Чорна Л. В.