ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.03.08
Справа  № 15/369

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

Головуючого -судді
Гнатюк Г.М.

Суддів                     Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.

розглянув апеляційні
скарги

ОСОБА_1б/н від 28.12.2007
р.;

Пустомитівської міської
ради №02-08/1205 від 28.12.2007 р.

на рішення Господарського суду Львівської
області від 26.12.2007 р.

у справі №15/369

за позовом закритого акціонерного товариства
“Світлиця”, м. Львів

до відповідача Пустомитівської міської ради, м.
Пустомити, Львівська область,

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1: ОСОБА_1, м. Львів,

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2: ОСОБА_2, м. Київ.

про
визнання недійсними
рішень виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської області
№230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у безстрокове
користування для індивідуального житлового будівництва” та №134 від 16.04.1992
р. “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних житлових
будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і дозвіл на
завершення  самовільно розпочатих
індивідуальних будинків в селах району”

за участю
представників:

від позивача -Парамонов С.О. -представник

від відповідача -Серняк О.В. -представник

від третьої особи - 1 -ОСОБА_3. -представник

від третьої особи - 2 -не з'явився

Сторонам та третій особі -1 роз'яснено
їх права та обов'язки, передбачені у ст. ст. 22, 27 ГПК України. Клопотань про
технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не
надходило.

Третя особа -2 явку уповноваженого
представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце судового засідання, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового відправлення № 2878332 від 21.02.2008 р.

Встановив:

Рішенням
господарського суду Львівської області від 26.12.2007 р. у справі №15/369 за
позовом закритого акціонерного товариства “Світлиця”, м. Львів до
Пустомитівської міської ради, м. Пустомити, Львівська область, за участю
третьої особи - 1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору -ОСОБА_1, м. Львів, третьої особи - 2 на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору -ОСОБА_2, м. Київ, про визнання
недійсними рішень виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської
області №230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у безстрокове
користування для індивідуального житлового будівництва” та №134 від 16.04.1992
р. “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних житлових
будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і дозвіл на
завершення  самовільно розпочатих
індивідуальних будинків в селах району”, позов задоволено частково, визнано
недійсним рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Львівської
області №230 від 09.04.1992 р. “Про надання земельної ділянки у безстрокове
користування для індивідуального житлового будівництва” та рішення
Пустомитівської міської ради Львівської області №338 від 30.05.2007 р. “Про
передачу земельних ділянок у приватну власність” в частині пп. 5 абз. 1 та пп.
2 абз. 2 п. 1, згідно заяви про збільшення позовних вимог; а в частині решти
позовних вимог -у позові відмовлено.

Рішення господарського суду
Львівської області обґрунтоване фактом прийняття оспорюваних рішень №230 від
09.04.1992 р. та №338 від 30.05.2007 р. без дотримання встановленого
законодавством порядку, а також фактом правонаступництва закритого акціонерного
товариства “Світлиця” щодо відповідних прав та обов'язків орендного
торговельного підприємства “Світлиця”, товариства покупців орендного торговельного
підприємства “Світлиця” та державного орендно-акціонерного об'єднання
продтоварів “Старий ринок”, якому рішенням виконавчого комітету Пустомитівської
міської ради народних депутатів №179 від 09.04.1992 р. було виділено дві
земельні ділянки в кварталі забудови “Грабина” м. Пустомити Львівської області,
що породило у позивача охоронюваний законом інтерес щодо вказаних земельних
ділянок. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку із зверненням з позовом до
неналежного відповідача.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Львівської області від 26.12.2007 р. Пустомитівська міська
рада та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку, вважають рішення
господарського суду Львівської області таким, що прийняте при неповному
з'ясуванні всіх обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам
справи та із порушенням норм матеріального та процесуального права; просять
рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у позові.

В засіданні  суду представники  відповідача та третьої особи підтримали
подані апеляційні скарги, посилаються, зокрема, на те, що у відповідності до
ст. 67 ЗК України 1990р. земельні ділянки для індивідуального житлового
будівництва могли надаватись виключно громадянам, а не юридичним особам, а тому
рішенням виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів
№179 від 09.04.1992 р. земельні ділянки виділялись не для позивача, а для його
працівників; набуття земельних ділянок позивачем суперечить визначеним статутом
цілям діяльності позивача; стверджують про недослідженість факту
правонаступництва позивача щодо прав та обов'язків державного
орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий ринок”, внаслідок
реорганізації якого було утворено декілька підприємств та порушення при цьому норм
процесуального права (ст. ст. 38, 84 ГПК України) внаслідок незадоволення
клопотання про витребування нових доказів; звертають увагу на відсутність в
акті по ліквідації ДОАО продтоварів “Старий Ринок” даних про основні засоби,
незавершене будівництво та земельні ділянки; а також на зміну судом підстав
заявленого позивачем позову. Крім того, вважають безпідставним незастосування
судом до спірних відносин позовної давності та неврахування аналогічної
ситуації щодо суміжної земельної ділянки, отриманої гр. ОСОБА_4..

Представник позивача -Закритого
акціонерного товариства “Світлиця” подав заперечення на апеляційні скарги,
вважає їх безпідставними. В судових засіданнях підтвердив факт
правонаступництва ЗАТ “Світлиця” щодо прав та обов'язків державного
орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий ринок” та безпідставність
посилань в апеляційних скаргах на зворотнє; посилається на невірне розуміння
скаржником підстав позову та звертає увагу на відсутність в апеляційних скаргах
жодних мотивів щодо суті оскаржуваного рішення господарського суду Львівської
області -порушення процедури прийняття відповідачем оспорюваних рішень.
Ствердив, що оспорюваними рішеннями відповідач не лише порушив охоронюваний
законом інтерес позивача щодо земельних ділянок, а й порушив право на
оформлення позивачем землекористування на підставі рішення виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради народних депутатів №179 від 09.04.1992 р.. Просить
залишити рішення господарського суду Львівської області від 26.12.2007 р. без
змін, а апеляційні скарги -без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши мотиви апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників,
оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку,
що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського
суду Львівської області від 26.12.2007 р. у справі №15/369 залишити без змін,
враховуючи наступне.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних депутатів від 30.08.1991 р. № 481 “Про
реєстрацію Державного орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий
Ринок”, було зареєстровано державне орендно-акціонерне об'єднання продтоварів
“Старий Ринок”. У відповідності до п. 1.2. статуту закритого акціонерного
товариства “Світлиця”, останнє є правонаступником орендного торговельного
підприємства “Світлиця”, товариства покупців орендного торговельного
підприємства “Світлиця” та державного орендно-акціонерного об'єднання
продтоварів “Старий ринок”.

Відповідно до п. 10 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України №02-5/334 від 12.09.1996 р. “Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та
ліквідацією підприємств”, для визначення правонаступництва істотне значення має
запис в установчих документах про правонаступництво. Водночас, суттєве значення
мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими
чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, зокрема, рішення власника (власників), підписання
передаточного або розподільного акта чи балансу. Отже у разі виникнення питань,
пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що
стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його
відповідну частину.

Відповідач та третя особа -1 посилаються на
незадоволення господарським судом Львівської області клопотання про
витребування додаткових доказів щодо правонаступництва позивача. Однак, у
відповідності до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь
у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ч. 2 ст. 33 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Згідно із ч. 3 ст. 38 ГПК України, порушуючи
клопотання перед господарським судом про витребування доказів, сторона
зобов'язана докладно зазначити, який саме доказ вимагається, обставини, які
можуть підтвердити ці докази, та підстави, з яких вона вважає, що ці докази
наявні в певній організації. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 38 ГПК
України, обов'язок господарського суду витребувати додаткові докази виникає
лише у випадку недостатності доказів, поданих сторонами.

Посилання
відповідача та третьої особи -1 на недослідженість факту правонаступництва
спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що не лише зміст статуту,
а й інші докази підтверджують факт правонаступництва ЗАТ “Світлиця” щодо прав
та обов'язків державного
орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий ринок”.

Зокрема,
актом по ліквідації Львівського державного орендно-акціонерного об'єднання
“Старий Ринок” від 20.12.1993 р., підписаного комісією, створеною на підставі
рішення №43 від 05.03.1993 р. Фонду комунального майна Львівської обласної
державної адміністрації “Про ліквідацію Львівського державного
орендно-акціонерного об'єднання “Старий Ринок”, хоча і підтверджується факт
створення на його базі кількох підприємств, однак констатується, що орендне
торговельне підприємство “Світлиця” є правонаступником державного
орендно-акціонерного об'єднання продтоварів “Старий Ринок” не лише з кадрових,
дебіторських і кредиторських, а й з інших питань. Та обставина, що в
зазначеному акті не міститься посилань на вартість основних засобів чи
незавершеного будівництва, не заслуговує на увагу, оскільки, як випливає з
матеріалів справи та визнається сторонами, документи, які у відповідності до ЗК
України підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою
не були оформлені державним орендно-акціонерним об'єднанням продтоварів “Старий
Ринок” на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради
народних депутатів №179 від 09.04.1992 р. “Про виділення двох земельних ділянок
під будівництво житлових будинків в кварталі “Грабина” для Державного орендного
акціонерного об'єднання продтоварів “Старий ринок” станом на дату складання
цього акту.

Подані
представником третьої особи - 1 Львівському апеляційному господарському суду
докази, зокрема, рішення Личаківського районного суду у справі №2-1596/1999 р.
від 17.12.1999 р. за позовом ОСОБА_5. до ВАТ "Львівська обласна
торгово-виробпича компанія" не спростовують висновків господарського суду
Львівської області щодо правонаступництва позивача. Також, з розпорядження
представника Президента України у Львівській області №978 від 31.12.1992 р. не
вбачається, що утворене цим розпорядженням Львівське обласне комерційне
торгово-виробниче підприємство є правонаступником державного
орендно-акціонєрпого об'єднання продтоварів "Старий Ринок" щодо
спірних відносин. Підпункт 2.2 п.2 цього розпорядження передбачав лише передачу
від державного орендпо-акціонсрного об'єднання продтоварів "Старий
ринок" на баланс Львівського обласного комерційного торгово-виробничого
підприємства індивідуально визначеного нерухомого майна, а саме: торговий центр
Іскра" (1 і 2 поверхи) поАДРЕСА_1з пунктом приймання склотари, магазин
АДРЕСА_2; магазин АДРЕСА_3.

Посилання
відповідача на те, що одержання земельної ділянки правопопередником позивача
суперечить цілям діяльності, передбаченим у статуті, не відповідає матеріалам
справи та вимогам законодавства, яке діяло на час існування спірних відносин,
оскільки набуття земельної ділянки є не ціллю діяльності юридичної особи, а
лише засобом її досягнення. При цьому, статут передбачає право набуття у
власність майна, здійснення господарської діяльності тощо.

У
відповідності до листа Головного управління статистики у Львівській області
№20-09/139 від 24.01.2008 р., виконавчий комітет Пустомитівської міської ради
не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі як юридична особа.

Рішенням
виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів №179 від
09.04.1992 р. “Про виділення двох земельних ділянок під будівництво житлових
будинків в кварталі “Грабина” для Державного орендного акціонерного об'єднання
продтоварів “Старий ринок” було виділено дві земельні ділянки №5 і №6 в м.
Пустомити в кварталі забудови “Грабина” при умові перерахування 120 тис. крб.
на розвиток інфраструктури м. Пустомити. Посилання в апеляційних скаргах на ту
обставину, що зазначене рішення не стосується правопопередника позивача, а його
працівників є голослівним та не підтверджується ні змістом зазначеного рішення,
ні іншими матеріалами справи. Натомість матеріали справи свідчать, що не
працівники, а саме правопопередник позивача виконував зазначене рішення,
сплативши 120 тис. крб. платіжним дорученням №300 від 16.04.1992 р. (а.с.28).
При цьому, докази стверджуваних третьою особою трудових відносин у матеріалах
справи відсутні.

Посилаючись
на норми ст. 67 ЗК України 1990 р., які не передбачали можливості надання
земельних ділянок юридичним особам для індивідуального житлового будівництва,
ні відповідач, ні третя особа -1 не звертались із вимогами про визнання
недійсним рішення №179 від 09.04.1992 р. та більше того, посилались на дане
рішення як на підставу одержання третьою особою -1 земельної ділянки на
підставі оспорюваного рішення №230 від 09.04.1992 р.. Крім того, зі змісту
рішення №179 від 09.04.1992 р. не вбачається підстав для застосування до
відповідних відносин норм ст. 67 ЗК України 1990 р., оскільки цільове
призначення земельної ділянки, відведеної державному орендно-акціонерному
об'єднанню продтоварів “Старий ринок” у змісті самого рішення не зазначено.

Господарський
суд Львівської області підставно розцінив зазначене рішення як таке, що
породжує не для ОСОБА_1., а для позивача відповідні інтереси та права на їх
реалізацію та є обов'язковим до виконання на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 73 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні”. При цьому, такий висновок не
може розцінюватись як зміна судом без заяви позивача підстав позову, на що
посилається третя особа. Позивач не звертався у встановленому порядку із
заявами про зміну підстав позову. У відповідності до п. 3.7. Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України №02-5/289 від 18.09.1997 р. “Про деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу України”, зміна
предмету позову означає зміну матеріально-правової вимоги до відповідача. Зміна
підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує  свою вимогу до відповідача. Фактичні
обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме прийняття
відповідачем оспорюваних рішень незаконно, не змінювались в ході судового
розгляду. Крім того, заслуговує на увагу посилання позивача на ту обставину, що
охоронюваний законом інтерес породжує у особи право на його реалізацію.
Відсутність у особи правовстановлюючих документів на користування земельною
ділянкою не може розглядатись як відсутність у особи права землекористування
взагалі, оскільки відповідне право набуто особою як правонаступником  особи, якій було відведено земельну ділянку.
Така позиція збігається з позицією Вищого господарського суду України,
висловленою в оглядовому листі №01-8/1228 від 16.11.2001 р.

У
відповідності до рішення Конституційного суду України у справі за
конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального
кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) №1-10/2004 від
01.12.2004 р. охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у
суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом
судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам
України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та
іншим загальноправовим засадам.

09.04.1992
р. виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради народних депутатів було
прийнято рішення №230 “Про надання земельної ділянки у безстрокове користування
для індивідуального житлового будівництва”, яким вирішено надати ОСОБА_1в
безстрокове користування земельну ділянку з присадибного фонду площею 1040
кв.м. в АДРЕСА_4

Відповідач,
у підтвердження правомірності винесення даного рішення надав Львівському
апеляційному господарському суду лише будівельний паспорт на забудову земельної
ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1в м. Пустомити. Проте, у
відповідності до п. 2.1. оспорюваного рішення №230 від 09.04.1992 р. ОСОБА_1.
був зобов'язаний у місячний строк одержати зазначений будівельний паспорт у
районного архітектора. Факт виконання ОСОБА_1. вимог оспорюваного рішення після
його прийняття не стосується суті спору. Господарським судом Львівської області
з врахуванням матеріалів справи підставно визнано факт прийняття даного рішення
всупереч вимогам ЗК України 1990 р.. Жодних доказів дотримання порядку,
встановленого у ст. 19 ЗК України 1990 р. не надано також Львівському
апеляційному господарському суду.

Твердження
про надання суміжної земельної ділянки у такому ж порядку гр. ОСОБА_4., не
стосуються суті справи; вимог до даної особи в суді першої інстанції сторони не
заявляли; а відповідно до ч. 3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не
приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

16.04.1992
р. виконавчий комітет Пустомитівської районної ради народних депутатів прийняв
рішення №134 “Про надання дозволу громадянам на будівництво індивідуальних
житлових будинків та прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будинків і
дозвіл на завершення самовільно розпочатих індивідуальних будинків в селах”,
яким ОСОБА_1. було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на
земельній ділянці площею 1040 кв.м. на підставі рішення від 09.04.1992 р. (п.
10). Позовні вимоги щодо даного рішення були безпідставно заявлені до
Пустомитівської міської ради. Позовних вимог до виконавчого комітету
Пустомитівської міської ради позивач не заявляв, а тому в частині задоволення
цієї вимоги господарський суд Львівської області правомірно відмовив у позові.
Підставність відмови у позові в цій частині сторони не заперечили.

Оспорюваним
рішення №338 від 30.05.2007 р. “Про передачу земельних ділянок у приватну
власність”, відповідач вирішив передати у приватну власність, зокрема, ОСОБА_1.
відповідну земельну ділянку. Порядок надання у власність земельних ділянок
передбачений у ст. ст. 118, 119 ЗК України. Однак, як господарському суду
Львівської області, так і Львівському апеляційному господарському суду не було
надано доказів дотримання встановленого законом порядку надання земельних
ділянок у власність та не було наведено відповідних мотивів у апеляційних
скаргах.

Згідно
із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і
законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради
міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно із ч. 10 ст. 59 вказаного закону, акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або
законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким
чином, висновки господарського суду Львівської області щодо незаконності
зазначених рішень зроблені підставно, у відповідності до матеріалів справи та
норм законодавства. Жодних доказів правомірності прийняття оспорюваних рішень
не подавалось Львівському апеляційному господарському суду.

Відповідач
просить застосувати позовну давність до спірних відносин, у зв'язку із чим
відмовити у позові. Однак, зі змісту позовної заяви випливає, що про оспорюване рішення №230 від
09.04.1992р. позивач довідався лише в ході розгляду господарським судом
Львівської області справи №15/306а, що підтверджується ухвалою суду від
18.09.2007 р. та посиланням на оспорювані рішення у запереченні ОСОБА_1на
позовну заяву від 30.10.2007 р. Зазначена обставина підтверджується матеріалами
справи, а також самим оспорюваним
рішенням, оскільки останнє не приймалось у відповідно до клопотань
позивача, а, як вбачається з його преамбули, прийнято було на підставі заяви
ОСОБА_1. Також колегія апеляційного господарського суду вважає, що
господарський суд Львівської області обґрунтовано дійшов правильного висновку
про недоведеність тверджень відповідача про те, що позивач був повідомлений про
оспорюване рішення №230 від 09.04.1992р. раніше і що позивачем був пропущений
строк позовної давності, перебіг якого, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК
України, починається лише від дня, коли особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У
відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З
огляду на вищенаведене, колегія Львівського апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що наявність передбачених у ст. 104 ГПК України підстав
для скасування чи зміни рішення господарського суду Львівської області від
26.12.2007 р. не доведена у встановленому порядку. Місцевий господарський суд
правильно визначив характер спірних відносин, правильно застосував до них норми
матеріального права і, з дотриманням вимог процесуального закону, дослідив
докази, надавши їм правильну юридичну оцінку.

За
таких умов не вбачаються підстави для задоволення апеляційних скарг. Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський
суд  -

Постановив:

Рішення
господарського суду Львівської області від 26.12.2007 р. у справі №15/369
залишити без змін, а апеляційні скарги Пустомитівської міської ради та
ОСОБА_1залишити без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи №15/369 повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий
суддя                                                                      Гнатюк
Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.