ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 31/224

04.06.08

За позовом                    Подільська районна у м. Києві рада

До                    Приватного підприємства «ТЕХНОКОН-П», м. Київ

Про                    визнання права власності

Суддя Н.І.Качан

Представники:

Від позивача                    Кравцов А.В.- пред. за довір.

Від відповідача          Гайдаржийська М.М.- пред. за довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про визнання за територіальною громадою Подільського району в м. Києві право власності на нежитлове приміщення загальною площею 230,6 кв.м., що розташоване на першому поверсі, літера «А»в будинку № 3/7 по вул. Межигірській Подільського району м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2008р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд спору на 04.06.2008р.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та надав суду письмовий відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що приватне підприємство “Технокон-П”, керуючись положеннями ст. 638, 641, 205 Цивільного кодексу України, положеннями ст. 179, 180 Господарського кодексу України, надіслало позивачу пропозицію укласти Договір купівлі – продажу нежитлового приміщення і оскільки останній не надав відмови від укладання вищевказаного договору, то відповідач вважає вказаний договір укладеним. В зв’язку з наведеним, відповідач зазначає, що він є власником нежитлового приміщення загальною площею 230, 6 кв.м., що розташоване на першому поверсі, літера “А” в буд. 3/7 по вул. Межигірській, Подільського району м. Києва. Крім того, відповідач зазначає, що він готовий відшкодувати позивачу вартість спірного майна відповідно до умов укладеного між ними Договору купівлі –продажу.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін , Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 27.12.2001р. за № 208/1642 було затверджено перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва, яким до складу комунальної власності територіальної громади Подільського району було включено будинок по вул. Межигірській, 3/7, літера А.

12.07.2007р. рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 227 “Про перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району, що підлягають приватизації конкурентним способом через аукціон” до переліку об’єктів, що підлягають приватизації конкурентним способом через аукціон, було включено нежитлові приміщення, площею 230, 6 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Межигірська, 3/7, літера А.

Позивач, зазначає, що відповідач порушує його право власності на вказане приміщення, в зв’язку з тим, що вважає себе власником спірного майна на підставі того, що нібито між сторонами був укладений Договір купівлі –продажу нежитлового приміщення відповідно до якого відповідач придбав у позивача спірне приміщення.

19 листопада 2007р. відповідач надіслав на адресу позивача лист, з пропозицією придбати у позивача спірне приміщення. До вказаного листа відповідач додав два примірники Договору купівлі –продажу нежитлового приміщення від 19 листопада 2007р.

Оскільки позивачем впродовж місячного строку з 19.11.2007р. не було надано застережень, зауважень, відмови від укладання вищевказаного Договору, то відповідач вважає вказаний Договір укладеним на тих умовах, що були викладені в примірниках Договору купівлі –продажу нежитлового приміщення від 19 листопада 2007р. Відповідно до наведеного відповідач вважає себе власником спірного приміщення.

Статтею 181 ГК України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні Два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Частиною 3 ст.181 ГК України передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до ст. 641 ЦК України надіслав позивачу пропозицію укласти договір.

Проте, відповідач не надав суду доказів, на підтвердження, того, що його пропозиція, щодо укладання договору купівлі –продажу спірного приміщення була прийнята позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що Договір купівлі –продажу нежитлового приміщення від 19 листопада 2007р. на який посилається відповідач, як на підставу виникнення свого права власності на спірне приміщення, не було підписано та скріплено печаткою позивача. Також вказаний договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано у відповідності з вимогами ст. 657 ЦК України.

Суд прийшов до висновку, що Договір купівлі –продажу нежитлового приміщення від 19 листопада 2007р. не був укладеним між позивачем та відповідачем, оскільки сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, адже прийняття пропозиції другою стороною –позивачем не відбулось і в належному порядку документально не підтверджене .

Окрім того, рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 227 від 12.07.2007р. “Про перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району, що підлягають приватизації конкурентним способом через аукціон” було затверджено перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади Подільського району, зокрема, не житлові приміщення та будинки, що підлягають приватизації конкурентним способом через аукціон.

У відповідності до п. 64 додатку № 2 до рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 227 від 12.07.2007р. було встановлено, що спірне майно підлягає приватизації конкурентним способом через аукціон.

Відповідач у відповідь на пропозицію приватизувати спірне приміщення конкурентним способом через аукціон, листом від 19.11.2007р. повідомив Подільську районну у м. Києві раду про те, що зазначене приміщення вже знаходиться у його власності. Такий висновок відповідача є помилковим і не приймається судом як належний доказ по справі.

Згідно з ст. 181 ЦК України речі (майно) поділяються на рухомі і нерухомі. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України власність в Україні може існувати у формі приватної, державної або комунальної.

Таким чином, приміщення в будинку по вул. Межигірській, 3/7 літера А є нерухомим майном –об’єктом цивільних прав, які можуть знаходитися у приватній, державної або комунальної власності.

Статтею 327 ЦК України встановлено, що у комунальній власності знаходиться майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 10-21 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, та п. 52 Держаної програми приватизації на 2000-2020рр., затвердженої Законом України “Про держану програму приватизації”, відчуження і, відповідно перехід права власності на об’єкт права комунальної власності, може бути здійснено виключно шляхом приватизації такого об’єкту права комунальної власності на підставі відповідного рішення, прийнятого місцевою радою.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини з приводу переходу права власності на об’єкт права комунальної власності, п.64 додатку № 2 до рішення Подільської районної у м. Києві ради № 227 від 12.07.2007р. було встановлено, що спірне майно підлягає приватизації конкурентним способом через аукціон.

З огляду на ці обставини, суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо набуття ним права власності на спірне майно шляхом прийняття оферти відповідача позивачем, адже доказів прийняття такої пропозиції і укладання договору купівлі –продажу в порядку, визначеному чинним законодавством, суду надано не було, і у матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання прав.

Статтею 392 ЦК України власнику надається право пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До матеріалів справи залучена Довідка Житлово-експлуатаційна контора № 701, Комунального підприємства “Поділ -Житло”, про те, що спірне приміщення належить до комунальної власності територіальної громади Подільського районну та перебуває на балансі ЖЕК № 701.

З матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні, вбачається, що з боку Відповідача має місце невизнання та оспорювання права власності територіальної громади Подільського району м. Києва на нежиле приміщення, площею 230, 6 кв.м., що розташоване на першому поверсі, літера “А” в буд. 3/7 по вул. Межигірській, Подільського району м. Києва.

Згідно ст. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” позивач є представницьким органом місцевого самоврядування Подільського району м. Києва і відповідно до закону наділений правом представляти інтереси територіальної громади Подільського району міста Києва.

Згідно ст. 33-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем в розумінні зазначеної правової норми не надано належних доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем.

Оцінюючи зібрані у справі докази у порядку, передбаченому ст. 43 ГПК України, суд вирішує, що вони вказують на наявність у позивача підстав для звернення до суду за захистом порушеного права власності від імені територіальної громади, і таке порушене право підлягає захисту шляхом його визнання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача (ст. 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 321, 327, 392 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. ст. 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати за територіальною громадою Подільського району міста Києва право власності на нежитлові приміщення першого поверху, загальною площею 230,6 (двісті тридцять цілих шість десятих) кв.м., які розташовані в будинку № 3/7 літера «А»по вул. Межигірській у місті Києві.

3.          Стягнути з Приватного підприємства “ТЕХНОКОН-П” (03148, м. Київ, вул. Академіка Корольова, 3, кв. 60, ) на користь Подільської районної у м. Києві ради (04070, м. Київ, Контрактова площа, 2, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 85 (вісімдесят п’ять) грн. – держаного мита, та 118 (сто вісімнадцять) грн. - витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                     Н.І.Качан