ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"26" березня 2008 р.

Справа № 4/39

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.,за участю секретаря судового засідання Жушман Т.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи №4/39

за позовом: Прокурора Ленінського району м. Кіровограда в інтересах держави в особі Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, м. Кіровоград, вул. Леніна, 64/53,

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства " «Олександрівське ремонтно- транспортне підприємство» смт Олександрівка Кіровоградська область

про стягнення 850 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури - участі не брав ;

від позивача - Бубнова Л.В. , довіреність № б/н від 14.02.08 ;

від відповідача - Баклан М.І , довіреність № 18 від 30.11.07 ;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення штрафу в розмірі 850 грн., накладеного на відповідача постановою уповноваженої особи Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку Масленніковим М.О. № 52-КІ від 27.03.2007 р.

Відповідач відзиву на позовну заяву надіслав, позовні вимоги заперечив, посилаючись на ту обставину, що вказана сума штрафу вже сплачена відповідачем згідно до платіжного доручення №140 від 19.06.2007 року з вказівкою щодо призначення платежу за несвоєчасну здачу звіту за 2005 рік.

Суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними в справі матеріалами та при даній явці сторін.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст.ст. 1, 5, 6 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" від 30.10.96р., здійснення комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері покладено на Державну комісію з цінних паперів та фондового ринку (надалі - Комісія) та її територіальні органи. Останні діють на основі затвердженого Комісією Положення.

Положення про Кіровоградське територіальне управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі Положення) затверджено Головою Державної комісії 14.10.2005 року рішенням №585.

Згідно з п. 1 цього Положення, Кіровоградське територіальне управління є складовою частиною системи Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яке здійснює державне регулювання ринку цінних паперів у Кіровоградській області в межах повноважень, визначених цим Положенням, і є юридичною особою(п.16 Положення).

Відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" державна комісія з цінних паперів та фондового ринку, в особі своїх уповноважених, має право надсилати емітентам, особам, які здійснюють професійну діяльність на ринку цінних паперів, обов’язкові для виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про цінні папери та вимагати надання необхідних документів, відповідно до чинного законодавства, а також накладати адміністративні стягнення, штрафні та інші санкції за порушення чинного законодавства на юридичних осіб та їх співробітників, аж до анулювання дозволів на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів. Ці повноваження поширюються на уповноважену особу комісії - начальника Кіровоградського територіального управління (п.п.7,9 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи (акт про правопорушення на ринку цінних паперів № 52-КІ від 20.03.2007 року), уповноваженою особою Кіровоградського територіального управління комісії встановлено порушення відповідачем законодавства про цінні папери, а саме:

- товариством не поданий річний звіт емітента за 2005 рік, чим порушені вимоги «Положення про надання регулярної інформації відкритими акціонерними товариствами».

За результатами розгляду вказаного акту та на підставі ст. 11, 12 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" винесено постанову №52- КІ від 27.03.2007 року про застосування до відповідача санкцій у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. , за порушення ним вимог чинного законодавства про цінні папери.

Вказана постанова була направлена відповідачу рекомендованим листом, про що свідчить фіскальний чек про направлення поштового відправлення. Дана постанова відповідачем не оскаржувалась, інформація про її скасування у суду відсутня.

Вказану суму штрафу відповідач зобов’язаний був перерахувати в доход Державного бюджету України на рахунок відділення Державного казначейства за місцезнаходженням платника протягом 15 днів з моменту отримання ним відповідної постанови.

Доказів сплати штрафу відповідачем не надано.

Оскільки штраф не сплачено, чим порушено інтереси держави, а п.2 ст.121 Конституції України та ст. 2 ГПК України передбачено, що прокуратура забезпечує представництво держави в суді із зазначенням органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, то прокурор Ленінського району м. Кіровограда мав право звернутися з цим позовом про стягнення штрафу до господарського суду в інтересах держави в особі Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

З наведеного вбачається, що вимоги, викладені в позовній заяві обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю в сумі 850 грн., згідно постанови уповноваженої особи Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 52-КІ від 27.03.2007 р.

Поряд з цим, господарським судом не приймаються до уваги та розцінюються як необґрунтовані пояснення відповідача про погашення суми штрафу шляхом сплати коштів за платіжним дорученням ;140 від 19.06.2007 року, оскільки відповідачем не спростовано доводи позивача про віднесення сплачено за цим платіжним дорученням суми на погашення заборгованості за іншими зобов'язаннями, зокрема і за постановою господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2007 року. Крім того, господарським судом враховується, що відповідачем для огляду в судовому засіданні надано платіжне доручення за тим же №140, але з іншою датою- від 15.06.2007 року на суму 850 грн., що господарським судом може розцінюватись лише як недоліки в організації відповідача роботи з бухгалтерського обліку.

Згідно до ч.1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первісні документи, які фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо- безпосередньо після її закінчення.

За приписом ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Враховуючи правовий статус позивача , господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 5, 6, 8, 9, 11, 16 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні”, ст.ст. 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Олександрівське ремонтно- транспортне підприємство» смт Олександрівка Кіровоградська область вул. Радянська 16 (р/р в Ощадбанку смт. Олександрівка, МФО 323817, код 03748621) на користь Кіровоградського територіального управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, м. Кіровоград вул. Леніна 64/53 (р/р 0002 "Надходження до загального фонду Державного бюджету", код бюджетної класифікації 23030300 "Адміністративні штрафи та інші санкції", символ 101, одержувач УДК у Кіровоградській області, МФО 823016) несплачену суму штрафу в розмірі 850 грн.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача буде видано виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 28 березня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько