ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 16/140-ПД-07

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу           Товариства з обмеженою відповідальністю "Росттранс"

на рішення           господарського суду Херсонської області від 29.11.2007 року

та на постанову           Запорізького апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року

у справі          №16/140-ПД-07

господарського суду          Херсонської області

за позовом          Товариство з обмеженою відповідальністю "Росттранс"

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "МКП Прозерпіна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача          Акціонерний банк "Південний"

про          визнання договору купівлі-продажу укладеним

за участю представників:

позивача –          Гуцол Н.Н. –довіреність б/н від 01.03.2008 року

відповідача –          Кулік В.М. –довіреність б/н від 25.12.2007 року

третьої особи –          не з'явились

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росттранс»звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МКП Прозерпіна»про визнання дійсним та укладеним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю „Росттранс” та Товариством з обмеженою відповідальністю „МКП Прозерпіна” 04.04.2007 р. укладено договір купівлі продажу нерухомого майна (магазин „Будинок взуття”) по вул. Чорноморській, 25 в м. Херсоні, шляхом погодження в письмовій формі істотних умов договору купівлі-продажу. Позивачем здійснено часткову оплату за договором. Відповідач для нотаріального посвідчення договору в належний час не з’явився, тобто ухилився від нотаріального посвідчення договору. Отже на підставі ч.1ст. 220, ч.1,2 ст.638, ч.3 ст.645 ЦК України, ч.1,2 ст.180 ГК України, договір має бути визнано укладеним та дійсним в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.11.2007 р. у справі №16/140-ПД-07 (суддя Немченко Л.М.), залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказані судові акти мотивовані наступним:

-          позивачем не доведено погодження сторонами істотних умов договору купівлі-продажу, тобто не доведено факт укладення договору купівлі-продажу;

-          сторонами не дотримано загальний порядок укладення господарських договорів, передбачений ст.181 ГК України;

-          позивачем не доведено факту повного або часткового виконання договору;

-          не доведено ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Відтак суди першої та апеляційної інстанції вважають, що підстави визнати договір укладеним та дійсним відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, ТОВ «Росттранс»подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, у зв’язку з тим, що вони прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме, ст.181 ГК України, ст. 220, 567, 635, 638, 655 ЦК України, ст.34, 83, 105 ГПК України. Позивач просить винести нове рішення.

Приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, колегія суддів знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити з огляду на наступне:

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 05.04.2006 р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Росттранс” та товариством з обмеженою відповідальністю „МКП Прозерпіна” укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. (реєстр. № 2747), відповідно до якого сторони домовилися щодо всіх істотних умов Договору купівлі-продажу нерухомого майна, який відповідно до п.1 Попереднього Договору, мав бути укладеним не пізніше 1-го року від дати підписання Попереднього Договору, тобто до 06.04.2007 р.

Судами встановлено, що, відповідно до умов Попереднього Договору, відповідач прийняв на себе зобов’язання продати позивачеві нежиле приміщення (будівлю) магазину “Будинок взуття” площею 2008,0 кв.м., у тому числі приміщення магазину площею 1253,5 кв.м. та нежилі приміщення (підвал у прибудові) площею 754,5 кв.м. яке знаходиться в будинку номер 25 по вулиці Чорноморській у місті Херсоні, за ціною у гривнях, що складає в еквіваленті 1 960 960,80 (один мільйон дев’ятсот шістдесят тисяч дев’ятсот шістдесят доларів США 80 центів) за курсом НБУ на дату підписання Договору, з урахування ПДВ.

Суди попередніх інстанцій також встановили, що Сторонами 05.04.2006 р. був укладений договір найму нежитлового приміщення № 111/4, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв нежиле приміщення (будівлю) магазину “Будинок взуття” строком на 364 календарні дні. Відповідно до п.6.11. Договору найму, відповідач прийняв на себе зобов’язання по закінченні строку дії договору найму, продати майно позивачеві на умовах, визначених Попередньою угодою між сторонами. Як встановлено Верховним судом України постановою від 15.01.2008 року по справі №16/145-07 за позовом ТОВ «МКП Прозерпіна»до ТОВ «Росттранс»про зобов’язання повернути орендоване майно та виселення, ТОВ «МКП Прозерпіна»взяло на себе обов’язок, по закінченню строку дії договору найму, продати спірне приміщення ТОВ «Росттранс», на умовах визначених попереднім договором, що було істотною умовою договору найму.

Листом (вих.№173/3) від 05.03.2007р. та телеграмою від 07.03.2007 р. позивач повідомив відповідача про готовність до укладення договору купівлі-продажу 20.03.2007р. на умовах визначених попереднім договором та просив підготувати документи, необхідність підготування яких лежить на відповідачеві, згідно з умовами попереднього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2007 р. відповідач отримав проект договору купівлі-продажу наданий позивачем, а 23.03.2007р. отримав проект договору купівлі-продажу направлений позивачем кур’єрською поштою. Вказані обставини встановлені судовими актами судів попередніх інстанцій, та не заперечуються відповідачем. Як свідчать матеріали справи, заперечень на отриманий проект договору, відповідач не надавав.

Окрім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач підтверджує факт отримання ним проекту договору, підписаного позивачем та скріпленого його печаткою 10.04.2007 р. Вказаний лист направлений позивачем на адресу відповідача 28.03.2007 р., що підтверджується квитанцією про відправлення та описом вкладення, та надійшов на адресу відповідача 30.03.07 р., про що відповідач належним чином був повідомлений, що підтверджується довідкою Херсонської дирекції УДППЗ «Укрпошта»від 09.08.2007 р. №2-КДД.

Узгодивши умови договору купівлі-продажу, відповідач, 21.03.2007 р. направив позивачеві листа вих. № 2925/03 від 20.032007 р., яким запропонував підписати договір купівлі-продажу 04.04.2007 р о 15.00. у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за адресою м. Херсон, вул. І.Кулика. 124.

Згідно ч.3 ст.645 ЦК України, за згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

Позивач погодився з встановленням дати нотаріального посвідчення договору на 04.04.2007 р., що підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні та відсутністю письмових заперечень позивача.

Отже, умови договору купівлі-продажу нерухомого майна по вул. Чорноморській, 25 в м. Херсоні, наявність яких передбачена ч. 3 ст.181 ГК України та ст. 655 ЦК України, а саме про предмет та ціну і строк договору, були погоджені між сторонами при підписанні попереднього договору, а також шляхом узгодження сторонами проекту договору купівлі-продажу наданого позивачем та акцептованого відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі частиною 2 цієї статті, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Посилання судів першої та апеляційної інстанції на недоведеність факту погодження всіх істотних умов договору купівлі-продажу, в зв’язку з тим, що попередній договір не може бути доказом погодження сторонами істотних умов основного договору, є помилковими з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов’язуються протягом певного строку (в певний термін) укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Тобто істотні умови основного договору погоджуються сторонами при підписанні попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Умовами попереднього договору, укладеного між сторонами, не був передбачений іншій порядок узгодження істотних умов договору. Таким чином, відповідно до розділу 2 Попереднього договору від 05.04.2006р., сторони погодили всі істотні умови Основного договору, тобто договору купівлі-продажу, на що суди попередніх інстанцій уваги не звернули.

Доводи суду першої інстанції про те, що станом на день розгляду справи попередній договір припинив свою дію, в зв’язку з не укладенням основного договору, а отже попередній договір не може підтверджувати, що на день розгляду справи сторони погодили умови основного договору, є такими що суперечать частині 7 ст. 180 ГК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Оскільки даним договором сторони передбачили для себе зобов’язання які продовжують існувати та не виконані сторонами, попередній договір не можна вважати таким, що припинився. Окрім того, позивач просить визнати укладеним та дійсним договір, істотні умови якого узгоджені сторонами ще до моменту подачі позову до суду, в строк протягом якого сторони зобов’язалися укласти основний договір купівлі-продажу, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

Доводи судів попередніх інстанцій щодо недотримання позивачем вимог ст. 181 Господарського кодексу України, як підставу для відхилення вимог про визнання договору укладеним, є помилковими, з огляду на вимоги спеціальних норм щодо укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Нормами статті 567 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з вимогами пункту 5 наказу № 20/5 від 03.03.2004 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій в Україні», нотаріальні дії вчиняються нотаріусами України з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів (далі –спеціальні бланки). На спеціальних бланках викладаються, зокрема, примірники, правочинів, для яких чинним законодавством установлено обов'язкову нотаріальну форму (крім засновницьких договорів та установчих актів). Зазначені нотаріальні дії, виконані без використання спеціального бланка, є нечинними.

Таким чином, ст.181 ГК України встановлює загальні правила укладання господарських договорів. Відповідно до ч.2 ст. 182 ГК України, до укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. Натомість ст.182 ГК України передбачає особливості укладання попередніх договорів, а ст. 567 ЦК України встановлює спеціальні правила щодо форми правочину, які не передбачають застосування порядку, передбаченого ст. 181 ГК України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій застосували норму закону, яка не розповсюджується на правовідносини сторін, які склалися у зв’язку із укладанням попереднього та основного договору купівлі –продажу нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2007 р. о 15.00 представники ТОВ „МКП Прозерпіна” для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не з’явилися, про що представниками ТОВ „Росттранс” та приватним нотаріусом Волкодав В.Г. було складено акт.

Платіжним дорученням №221 від 04.04.2007 р. ТОВ „Росттранс” здійснило часткову оплату за договором купівлі-продажу на суму 20 000 грн. в т.ч. ПДВ, що свідчить про часткове виконання зобов’язань за договором.

Як вбачається із акту, складеного представниками ТОВ „МКП Прозерпіна” та приватним нотаріусом Волкодав В.Г. та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідач з’явився до нотаріуса в час інший ніж був ним запропонований позивачеві.

В своїх поясненнях, наданих суду першої інстанції, відповідач зазначив, що йому 30.03.2007 р. стало відомо про неможливість отримання витягу з реєстру прав на нерухомість в зв’язку з наявністю арешту на нерухоме майно та наявністю змін у конструкції та площі магазину «Будинок взуття»по вул. Чорноморській, 25 в м. Херсоні. Тобто відповідач 30.03.2007 р. знав про неможливість виконання своїх зобов’язань за попереднім договором відносно підготовки витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст.205 ГК України, у разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково, зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Оскільки, відповідачеві було відомо про наявність змін площі та конструкції магазину „Будинок взуття”, та, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вважав, що збільшення були здійснені позивачем як орендарем приміщення, то відповідач повинен був повідомити про ці обставини позивача заздалегідь.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.03.2007 р. відповідач направив на адресу позивача листа за № 2942/03, яким повідомив про неможливість підписання договору купівлі-продажу в зв’язку з накладенням арешту на нежилі приміщення магазину ”Будинок взуття” згідно ухвали Господарського суду Херсонської області від 22.03.2007 р. по справі №16/112-ПД-07. Про наявність збільшення площі нерухомого майна, позивачеві відомо не було.

10.04.07 р. позивач направив відповідачеві листа за вих. № 263/4 з проханням надати копію листа ХДБТІ, який містить відмову останнього в видачі витягу з державного реєстру право власності на нерухоме майно.

Таким чином, відповідач не повідомивши позивача про зміни в конструкції та площі магазину, своїми діями спричинив неможливість приведення позивачем нежилих приміщень магазину „Будинок взуття” по вул. Чорноморській, 25 в м. Херсоні в первісний стан.

Своєчасно не з’явившись до нотаріальної контори, відповідач не дав можливості позивачеві подати заяву про зняття арешту з об’єкту купівлі-продажу.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що на станом на 04.04.2007 року, магазин „Будинок взуття” по вул. Чорноморській, 25 в м.Херсоні, знаходився в іпотеці АБ „Південний”. Із тексту довідки наданої банком 04.04.07р. випливає, що іпотекодержатель (банк) надає згоду на відчуження нежилих приміщень магазину „Будинок взуття” за умови виконання кредитних зобов’язань відповідачем.

Як встановлено судом першої інстанції, кредитні зобов’язання відповідача перед АБ „Південний” виконані не були, що призвело до залишення магазину „Будинок взуття” в іпотеці банку, та неможливості його відчуження.

Вищезазначені дії відповідача призвели до неможливості нотаріального посвідчення договору, із-за відсутності витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та довідки про відсутність заборони на відчуження майна або його арешт, зобов’язання по наданню яких, попереднім договором було покладено на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 ГК України, зобов’язана сторона має право відмовитися від виконання зобов’язання у разі неналежного виконання другою стороною обов’язків, що є необхідною умовою виконання. В силу вищенаведених положень, колегія судів вважає, що відповідач не мав права відмовитися від зобов’язань покладених на нього умовами попереднього договору, оскільки позивач не знав про зміни в площі та конструкції магазину, та відповідно не знав про наявність своїх зобов'язань щодо приведення магазину в первісний стан.

Зважаючи на вищенаведене суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо не доведення позивачем факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору.

Доводи суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про неналежне виконання позивачем умов договору найму, та проведення ним реконструкції, яка призвела до зміни площі та конструкції нежилих приміщень магазину „Будинок взуття” по вул. Чорноморській, 25 в м. Херсоні, як на обґрунтування нез’явлення відповідача від нотаріального посвідчення договору, та відмови від прийняття частково виконання за договором купівлі-продажу, прийняті в порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідач зазначав, що своїми винними діями позивач порушив право власності відповідача та спричинив неможливість укладення договору купівлі-продажу. Щодо цього колегія суду зазначає, що способи захисту прав суб’єктів господарювання встановлені ст.16 ЦК України та ст. 20 ГК України, відповідної до якої одним із шляхів захисту прав є відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб’єктів господарювання. Відповідач з вимогами своїх порушених прав до суду не звертався, факти, що свідчили б про порушення прав відповідача позивачем, належним чином не доведені та не встановлені.

Висновок суду першої інстанції про непідвідомчість господарському суду спору щодо визнання укладеним договору суперечать нормам ст. 12 ГПК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав та законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються шляхом, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1976 р.№11 „Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,дослідженими в судовому засіданні.

Зважаючи на вищевикладене колегія судів дійшла висновку, що при повному досліджені доказів, що є в матеріалах справи, та всебічному встановлені обставин по справі, суди першої та апеляційної інстанції невірно застосувавши норми матеріального права, винесли рішення які не можна вважати обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч.1 ст. 111-10, підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, на підставі доказів зібраних та досліджених по справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги ТОВ „Росттранс”.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ «Росттранс»задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Херсонської області від 29.11.2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 05.02.2008 р. у справі №16/140-ПД-07 скасувати.

3.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

4.          Визнати дійсним договір купівлі –продажу нерухомого майна від 4 квітня 2007року, що знаходиться за адресою: вул. Чорноморська, 25 в м. Херсоні між Продавцем ТОВ “МКП “Прозерпіна” (, адреса: 73013, м. Херсон, вул. 40-років Жовтня, 31а) та Покупцем ТОВ “Росттранс” (, адреса: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 51) та укладеним у наступній редакції:

„Товариство з обмеженою відповідальністю „МКП Прозерпіна”, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, буд. № 31-а, , в особі директора Павленко Тамари Володимирівни, що зареєстрована та мешкає в м. Херсоні, вул. Пушкінська, буд. 54, ідентифікаційний номер , та яка діє на підставі Статуту, далі іменується як Продавець, та

Товариство з обмеженою відповідальністю „Росттранс”, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 51, , в особі директора Омельчук Світлани Сергіївни, що зареєстрована та мешкає за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Сербка, вул. Центральна, буд. 22, ідентифікаційний номер , та яка діє на підставі Статуту, далі іменується як Покупець, уклали договір про наступне:

1. В порядку та на умовах, визначених даним Договором, Продавець зобов’язується передати Покупцю, а Покупець прийняти та оплатити нежиле приміщення (будівля) магазину „Будинок взуття” площею 2008,0 кв.м., у тому числі приміщення магазину площею 1253,5 кв.м. та нежилі приміщення (підвалу у прибудові) площею 754,5 кв.м., яке знаходиться в будинку номер 25 (двадцять п’ять) по вулиці Чорноморській у місті Херсоні (далі по тексту договору –„майно”).

2. Балансова вартість майна складає 8332500,00 (вісім мільйонів триста тридцять дві тисячі п’ятсот гривень 00 копійок).

3. Сума Договору визначена ціною майна, що складає в еквіваленті 1 960 960,80 (один мільйон дев’ятсот шістдесят тисяч дев’ятсот шістдесят доларів США 80 центів) за курсом НБУ на дату підписання Договору, з урахування ПДВ.

4. Суму, зазначену в п. 3 даного Договору Покупець зобов’язаний перерахувати на поточний рахунок Продавця в день укладення даного Договору.

5. Передача майна за даним Договором здійснюється шляхом підписання сторонами Акту прийому-передачі в день укладання Договору.

6. Витрати, пов’язані з нотаріальним посвідченням цього Договору Сторони сплачують у рівних частинах кожний. Збір на обов’язкове державне пенсійне страхування сплачує Покупець.

7. Одностороння відмова від виконання зобов’язань за даним договором не допускається.

8. Даний договір укладений у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, один зберігається у справах нотаріуса, а решта –видається сторонам договору.

підписи сторін

посвідчувальний напис нотаріуса”

5. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Стягнути з відповідача (ТОВ „МКП Прозерпіна”, , адреса: 73013, м. Херсон, вул. 40-років Жовтня, 31а, р/р 9001 в ХФ АБ „Південний”, МФО 352640) на користь позивача (ТОВ “Росттранс”, , адреса: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 51, р/р 5101 в АБ „Південний”,МФО 328329) судові витрати, а саме: 25 500 грн. державне мито сплачене за розгляд позовної заяви ТОВ ”Росттранс” у господарському суді Херсонської області та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 12 750 грн. –державне мито сплачене за розгляд апеляційної скарги ТОВ «Росттранс”, 12 750 грн. державне мито сплачене за розгляд касаційної скарги ТОВ «Росттранс».

6. Господарському суду Херсонської області видати відповідний наказ.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко