ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 17/667/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

Дадунашвілі Г.М. дов. №3 від 11.01.2008 р.

відповідача

Сінчука Ю.В. –сільського голови,

Чепари В.Ф. дов. №77 від 08.04.2008 р.

прокурора

Сахно Н.В. –старшого прокурора відділу Генпрокуратури України

розглянувши в судовому засіданні

касаційне подання

Першого заступника прокурора Миколаївської області

на рішення

господарського суду Миколаївської області від 02.10.2007 р.

у справі

№17/667/07

за позовом

Приватно-орендного виробничого сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка

до

Кривоозерської сільської ради

про

визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Приватно-орендне виробниче сільськогосподарське підприємство (надалі ПОВ СП) ім. Т.Г. Шевченка (в особі ліквідатора) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Кривоозерської сільської ради про визнання права власності на об'єкти нерухомості за наведеним переліком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході ліквідаційної процедури ПОВ СП ім. Т.Г. Шевченка виявлено ряд об'єктів нерухомості, які перебувають на балансі позивача, проте не мають належного оформлення права власності, тому не можуть бути включені до ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.10.2007 року (суддя Коваль С.М.) позов задоволений, визнано за ПОВ СП ім. Т.Г. Шевченка право власності на об'єкти нерухомості за наведеним переліком.

Доповідач: Шаргало В.І.

Судове рішення мотивоване посиланням на ст. 376 Цивільного кодексу України та тим, що позивач відповідно до Статуту має всі права на майно, яке не передане членам СГВК.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Перший заступник прокурора Миколаївської області вніс до Вищого господарського суду касаційне подання, в якому посилаючись на те, що прийняте у справі рішення зачіпає права інших осіб щодо вказаного майна, просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, прокурора, розглянувши та обговоривши доводи касаційного подання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, матеріально-правова вимога про визнання права власності на об'єкти нерухомості.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд погодився з доводами позивача і послався на норми ст. 376 Цивільного кодексу України, відповідно до яких право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Однак, при цьому судом не враховано, норми пункту 5 цієї статті Кодексу, згідно з якими на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

До касаційного подання прокурора додані видані громадянам свідоцтва про право власності на частини об'єктів, на які відповідно до спірного судового рішення визнане право власності за юридичною особою - ПОВ СП ім. Т.Г. Шевченка.

З урахуванням викладеного, судова колегія касаційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст.ст. 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, роз’яснень, що містяться в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення ”, судом не досліджено обставини щодо прав інших осіб на вказане майно та підстав для визнання за позивачем права власності на перераховані в резолютивній частини рішення об'єкти.

Відповідно до положень статті 11110 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено підстави для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права, якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі (пункт 3 частини 2 статті 11110 цього Кодексу).

Поряд з цим, судова колегія касаційної інстанції відзначає наступне.

Як передбачено приписами статті 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє у необхідних випадках дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про залучення до участі у справі інших осіб, на права і обов’язки яких може вплинути судове рішення.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судове рішення у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін, перевірити надані прокурором докази щодо прав інших осіб на майно, а також в залежності від встановленого вирішити питання щодо підвідомчості цього спору господарському суду, та з урахуванням чинного законодавства прийняти відповідне рішення.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 02.10.2007 р. у справі №17/667/07 скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.