ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"03" червня 2008 р.                                                            Справа №10/295-НА

за позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"м. Старокостянтинів

до Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції м. Старокостянтинів

про про скасування рішення № від 12.12.2007 р.

Суддя Виноградова В.В.

Секретар судового засідання Дідик Н.Д.

Представники сторін:

від позивача Панфілова І.О.- за довіреністю від 12.05.2008р.

Онофрійчук С.В.- за довіреністю від 02.06.2008р.

від відповідача Онищук Н.Ф.- за довіреністю 2 від 15.01.2008р.

Постанова приймається 03.06.2008р., так як в судовому засіданні оголошувалась перерва.

У судовому засіданні згідно ч.3 ст. 160 КАСУ оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції від 12.12.07р. № про застосування 33579,65 грн. штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог п.1 ст.3, п.1 ст.9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", прийнятого на підставі акту перевірки від 28.11.2007р. №3181/23/31952591.

Вважає безпідставним та необґрунтованим твердження податкового органу про порушення Позивачем п.1 ст.3, п.1 ст.9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" N 265/95-ВР ( надалі Закону №265) в результаті проведення за період з 06.02.06р. по 26.09.06р. розрахункових операцій за покупні товари через касу підприємства без наявності зареєстрованого, опломбованого належним чином реєстратора розрахункових операцій на суму 6715,93 грн..

В обґрунтування своєї позиції, посилаючись на положення ст.1, п.1 ст.3 Закону №265 стверджує, що вимоги даного Закону поширюються на суб’єктів господарювання, які здійснюють діяльність з продажу товарів ( надання послуг) у сфері торгівлі громадського харчування та послуг і для застосування РРО необхідно одночасне дотримання умов: продаж товарів, готівкові кошти, діяльність у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг .

Аналізуючи визначення торгівельної діяльності , роздрібної торгівлі, робить висновок, що реалізація металобрухту, макулатури і пластмаси, які отримані в результаті списання основних засобів не є торгівельною діяльністю, оскільки зазначені товари не є придбаними з метою перепродажу, а є результатом виробничої діяльності підприємства, оскільки вони отримані в результаті перероблення основних фондів, при цьому дана реалізація не є систематичною господарською діяльністю, тобто не є діяльністю в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а тому дія Закону України " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на вказані операції підприємства не поширюється. В підтвердження позиції посилається на лист ДПА України від 18.11.2004р. №10413/6/23-2119, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 21.12.2006р..

Звертає увагу, що фактично підприємство при отриманні коштів від реалізації металобрухту, макулатури і пластмаси, отриманих в результаті списання основних засобів, виписувало прибуткові касові ордери по яких кошти оприбутковані в касу підприємства відповідно до чинного законодавства України.

Крім того, вказує на те, що штрафна санкція була застосована з порушенням строків визначених ст. 250 Господарського кодексу України, яка встановлює, що штрафні санкції застосовуються до суб'єктів господарської діяльності не пізніше, ніж через півроку після виявлення порушення і не пізніше, як через рік після вчинення порушення, а оспорюване рішення прийнято 12.12.2007р., порушення законодавства встановлено 26.09.2006р..

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважаючи оспорюване рішення таким, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі акту перевірки від 28.11.2007р. № 3181/23/31952591, яким зафіксовано проведення розрахункових операцій за покупні товари через касу підприємства без наявності зареєстрованого, опломбованого належним чином реєстратора розрахункових операцій на суму 6715,93 грн., чим порушено вимоги п.1 ст.3, п.1 ст.9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Посилаючись на визначення поняття торгівлі, товару, які дані в Законах України „ Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, „Про оподаткування прибутку підприємств”, „Про зовнішньоекономічну діяльність” стверджує, що суб'єкти підприємницької діяльності у разі продажу ними за готівкові кошти матеріальних цінностей, які вилучені з активів (списані з балансу) та які не є продукцією власного виробництва, зобов'язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або здійснювати такі розрахункові операції в безготівковій формі через установи банків.

Зазначає, що згідно діючого законодавства України, матеріальні і нематеріальні активи, а також цінні папері, які використовуються в будь-яких операціях, крім операцій по їх випуску і погашенню, являються товаром, а відповідно до ст.1 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за готівкові розрахунки суб’єкти підприємницької діяльності (юридичні і фізичні особи ) зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій.

Щодо посилань Позивача на порушення вимог ст. 250 ГК України при винесенні оспорюваного рішення, вважає, що застосовані до позивача штрафні санкції не є адміністративно-господарською санкцією у розумінні норм Господарського кодексу України, а тому відсутні підстави щодо застосування до спірних правовідносин строків застосування санкцій передбачених статтею 250 вказаного Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога і заперечення проти позову, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Працівниками Старокостянтинівської ОДПІ проведено виїзну планову перевірку Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.10.2005р. по 30.06.2007р. за наслідками якої складено акт перевірки від 28.11.2007р. №3181-23-31952591.

Крім іншого, в акті перевірки ( р.3.3.3.) зафіксовано, що в порушення п.1 ст.3, п.1 ст.9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" Дочірнім підприємством "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів проведено розрахункові операції за покупні товари через касу підприємства без наявності зареєстрованого, опломбованого належним чином реєстратора розрахункових операцій на суму 6715,93 грн..

На підставі даного акту перевірки Старокостянтинівською ОДПІ прийнято рішення від 12.12.07р. № про застосування до Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів, на підставі ст.17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" 33579,65 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням, вважаючи його таким , що суперечить вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи просить суд його скасувати.

В матеріали справи Позивачем надано копії прибуткових касових ордерів, видаткових накладних, дефектних відомостей на списання запасних частин, актів на списання основних засобів.

Аналізуючи надані по справі докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В акті перевірки податковим органом вказано на порушення позивачем вимог п.1 ст.3, п. 1ст.9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року N 265/95-ВР із змінами та доповненнями ( надалі Закон №265).

За статтею 1 Закону №265 реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти. При цьому відповідно до п.1 ст.3 Закону № 265 на останніх покладеного обов’язок проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону №265 реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

У разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України у відповідності до п.1 ст.17 Закону №265 застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність.

Фінансові санкції за порушення вимог, встановлених Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, є адміністративно - господарськими санкціями, а отже, повинні застосовуватись у відповідності до вимог глави 27 розділу V Господарського кодексу України.

Судом враховується , що під час перевірки та застосування штрафних санкцій відповідачем не прийнято до уваги положення статей 238, 241, 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

За змістом ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГК України грошова сума, що сплачується суб’єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності, розглядається як адміністративно-господарський штраф. Згідно ч.2 ст.241 ГК України перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Статтею 239 ГК цей штраф віднесено до групи адміністративно-господарських санкцій, які застосовуються органами державної влади чи органами місцевого самоврядування до суб’єктів господарювання, котрі порушили правила здійснення господарської діяльності.

З вищевикладеного випливає, що фінансові санкції, передбачені Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" є адміністративно-господарською санкцією.

Відповідно до ст.250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за період з 04.10.2005р. по 26.09.2006р. відпущено матеріальні цінності на загальну суму 6715,93 грн. відповідно до видаткових накладних та отримано готівкові кошти відповідно до прибуткових касових ордерів. Даний факт відображено в акті перевірки ( стор. 36) та не заперечується сторонами.

Натомість податковим органом складено акт перевірки 28.11.2007р. та винесено оспорюване рішення про застосування фінансових санкцій 12.12.2007р., тобто пізніше як через один рік після здійснення останньої операції ( 26.09.2006р).

Судом враховується, що сторонами не заперечується той факт, що отримані готівкові кошти оприбутковані товариством , проведені по касовій книзі.

Крім того, зважається на те, що суду не надано безспірних та беззаперечних доказів щодо підтвердження обов’язку позивача при реалізації вищевказаного товару з видачею касових прибуткових ордерів ще застосовувати РРО.

Відповідно до преамбули Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Визначення поняття „ діяльність у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" Закон не дає, згідно ч. 2 ст.1 Закону, встановлення норм щодо застосування або незастосування реєстраторів розрахункових операцій в інших законах не допускається.

Стаття 1 Закону зазначає, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до Порядку заняття торговельною діяльністю і правил торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №108 (чинного на момент здійснення реалізації матеріальних цінностей) торговельна діяльність - це ініціативна, самостійна діяльність юридичних осіб і громадян щодо здійснення купівлі та продажу товарів народного споживання з метою отримання прибутку (п. 2). Торговельна діяльність може здійснюватись у сферах роздрібної та оптової торгівлі, а також у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері (п. 5). Для здійснення торговельної діяльності, господарюючі суб'єкти всіх форм власності повинні, зокрема, забезпечити відповідність виробничого приміщення (місця) чи будівлі для здійснення торговельної діяльності необхідним екологічним і санітарно-гігієнічним умовам, а технічного стану приміщення (місця), будівлі та устаткування, які будуть використанні для торговельної (торгово-виробничої діяльності) - вимогам нормативних документів щодо зберігання, виробництва та продажу відповідних товарів, а також охорони праці; наявність на видному місці в торговельному приміщенні асортиментного переліку товарів, чинних санітарних і ветеринарних правил, правил продажу товарів та іншої необхідної нормативно-технічної документації та дотримання встановлених у них вимог; продаж товарів громадянам чистою вагою і повною мірою (п. 8).

Відповідно до Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. N 833) суб'єкт господарювання для провадження торговельної діяльності може мати роздрібну, дрібнороздрібну торговельну мережу та мережу закладів ресторанного господарства (ресторани, кафе, кафетерії тощо) (п.6) . Суб'єкти господарювання, крім іншого, повинні забезпечити відповідність приміщення (місця) для провадження діяльності у сфері торгівлі і ресторанного господарства необхідним санітарним нормам, а технічного стану приміщення (місця), будівлі та устаткування - вимогам нормативних документів щодо зберігання, виробництва та продажу відповідних товарів, а також охорони праці ( п.10) .

З викладеного вище можна зробити висновок, що дія Закону поширюється на діяльність суб'єктів підприємницької діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а не на всіх суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг).

Судом звертається увага, що податковим органом в акті перевірки вказано на те, що Позивачем проводились розрахункові операції за покупні товари без РРО. Проте податковим органом не підтверджено, що реалізовувались саме покупні товари у місці відведеному для торгівлі. Натомість, Позивачем надано докази в підтвердження того, що проводилась реалізація металобрухту, макулатури , пластмаси,тощо, які були отримані в результаті списання основних засобів (дефектні відомості на списання запасних частин, акти на списання основних засобів).

Реалізація металобрухту, макулатури, пластмаси тощо, отриманих в результаті списання основних фондів, у місці, не призначеному для оптової чи роздрібної торгівлі, не є торгівельною діяльністю в розумінні Закону №265. У даному випадку мала місце несистематична реалізація матеріальних цінностей, які були списані і виявилися зайвими в процесі виробничої діяльності підприємства.

Крім того, судом звертається увага на те, що відповідно до вимог п. 7 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (затверджено Наказом Державної податкової адміністрації України 21.06.2001 N 253 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 27.05.2003 N 247 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 червня 2003 р. за N 467/7788) встановлено, що у рішенні про застосування штрафних санкцій податковий орган зазначає пункт та статтю законодавчого акту, який є підставою для застосування штрафних санкцій. В порушення даних вимог, в оспорюваному рішенні від 12.12.2007р. № 0, відповідачем не вказано конкретний пункт ст. 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" на підставі якого застосовано штрафну санкцію.

Таким чином, зваживши на викладені обставини та враховуючи приписи ст.71 КАС України, в силу якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, позовні вимоги позивача про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 12.12.2007р. №0 суд вважає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються з підстав викладених вище.

Враховуючи задоволення позову згідно ч.3 ст.94 КАСУ судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому. При цьому згідно ч.1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104, 105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів до Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції м. Старокостянтинів про скасування рішення Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції від 12.12.07р. № про застосування штрафних санкцій задоволити.

Скасувати рішення Старокостянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції від 12.12.07р. № про застосування в сумі 33579,65 грн. штрафних санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" м. Старокостянтинів, вул. М.Красовського,4 (код 31952591) відшкодування 3,40 грн. (три гривні 40 коп.) судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      В.В. Виноградова

Постанова складена в повному обсязі та підписана 09.06..2008р.

Віддруковано 3 примірники:1 –до справи; 2 –позивачу; 3 –відповідачу.