ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.05.08 р.                     Справа № 43/184

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Дельта Марин Сервісес”, м. Маріуполь

До відповідача: Державного підприємства “Маріупольський торгівельний порт”, м. Маріуполь

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкритого акціонерного товариства “Словважмаш”, м. Слов’янськ

про стягнення суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 200’624,33Грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Нуждін В.І. – довіреність;

від відповідача: Кузьмішкін Д.В. - довіреність;

від третьої особи: Дятлов І.С. - довіреність

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Дельта Марин Сервісес” звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Маріупольський торгівельний порт” про стягнення суми завданої матеріальної шкоди у розмірі 200’624,33 грн., яка складається з реальних збитків в сумі 138’440,70 грн. та упущеної вигоди в сумі 62’183, 63 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № 25-69/128/11 від 29.12.2004 р., договір № 159/45 від 14.09.2004 р., залізничну накладну № 51215061, лист № 38 від 01.01.2006 р., фото таблиці, акт експертизи № З-6, претензію № 77/1-06 від 24.01.2006 р., розрахунок, дефектну відомість, перелік робіт з усунення пошкоджень, акт прийому-здачі робіт від 10.03.2006 р., платіжну вимогу-доручення № 123 від 10.03.2006 р., наказ-накладну № 115 від 10.03.2006 р., акт загальної форми № 3 від 02.01.2006 р., товарно-транспортну накладну серії 01АСС № 020749 від 10.03.2006 р., лист № 37 від 15.02.2007 р., лист № 158 від 12.080.2006 р., платіжне доручення № 132 від 16.03.2007 р., рахунок-фактуру № 25 від 14.09.2004 р., акт прийомки-здачі виконаних робіт від 29.04.2006 р. норми діючого цивільного та господарського кодексів України.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, вважав заподіяння збитків наслідком неправомірних дій позивача та порушенням останнім умов договору № 25-6/128/11 від 29.12.2004 р., вини у завданні позивачеві означених збитків в своїх діях не вбачав.

Ухвалою від 31.07.2007 р., суд, керуючись ст. 27 ГПК України, залучив до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відкрите акціонерне товариство “Словважмаш” м. Слов’янськ          .

Третя особа надала пояснення по справі стосовно підстав та складу витрат на відновлення ушкодженого механізму.

В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги, останньою заявою від 27.08.2007 р., позивач збільшив позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 200’624,33грн., яка складається з реальних збитків в сумі 138’440,70 грн. та упущеної вигоди в сумі 62’183,63 грн., а також моральну шкоду в сумі 300’000 грн.00 коп.

Рішенням від 28.08.07р. господарського суду Донецької області, залишеним без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.11.07р., позовні вимоги було задоволено частково. З відповідача на користь позивача було стягнуто збитки у розмірі 138’440,70 грн., 1384,01 грн. – державного мита та 81,40 грн. – витрат на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2008р. зазначені судові акти були скасовані, а справа – передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Скасовуючи згадані судові акти ВГСУ, зокрема, зазначив, що попередніми судовими інстанціями не було з'ясовано, чи направлявся позивачем лист № 38 від 01.01.2006 р. на адресу відповідача, і, якщо направлявся, то чи був він одержаний останнім і коли саме.

Крім того, за тією ж постановою ВГСУ, при новому розгляді справи підлягає з'ясуванню також і питання чи були попередньо узгоджені схеми стропування важковагового та негабаритного обладнання (яким є пошкоджений внаслідок падіння вантаж), як того вимагає п. п. 3.2.2.5 договору № 25-6/128/11 від 29.11.2004 р.

Вказане, за приписами ВГСУ, має значення для вирішення відповідної частини спору, оскільки п. п. 5.5.2 договору № 25-6/128/11 від 29.11.2004 р. звільняє відповідача від відповідальності за псування, ушкодження вантажу й інші збитки, у тому числі – простої транспортних засобів та інше, викликані несвоєчасним одержанням або неодержанням інструкцій відповідача, необхідних документів, а також неправильним або неповним зазначенням даних у дорученнях, інструкціях та інших документах.

Згідно ч. 1 ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Під час розгляду справи від відповідача надійшла письмова заява (т.3, а.с. 1-22) про повернення сум, стягнутих позивачем за наказом господарського суду Донецької області № 43/184 від 10.09.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.09.2004 р. між позивачем, та третьою особою був підписаний договір № 159/45 (далі – «Договір ТЕО») на перевалку вантажу та транспортно-експедиційне обслуговування (т.1 а.с. 26-29), який за своїм змістом та правовою природою є договором транспортного експедирування та підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 929-935 ЦК України та ст. 316 ГК України.

Згідно Договору ТЕО позивач зобов’язався на підставі заявки ВАТ “Словважмаш” надавати послуги з перевалки, транспортно-експедиційного обслуговування, митного оформлення в режимі “експорт” вантажів останнього, а ВАТ “Словважмаш”, в свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 2.1 Договору ТЕО надання послуг здійснюється позивачем як власними засобами так і шляхом залучення, у необхідних випадках, інших осіб.

29.12.2004 р. між сторонами був підписаний договір № 25-6/128/11 (т.1, а.с. 12-25), (далі – «Договір») згідно якого останній зобов’язався надати позивачеві послуги з перевалки з автомобільного чи залізничного транспорту на морські судна експортних та транзитних вантажів позивача, а той в свою чергу зобов’язався прийняти та сплатити вартість наданих послуг.

01.01.2006 р., у відповідності до умов Договору ТЕО, позивачем, згідно залізничної накладної № 51215061, для подальшої транспортування, на територію відповідача доставлено вантаж – механізм переміщення коксовиштовхувача, вантажовідправником та власником якого було ВАТ “Словважмаш”.

Наполягаючи на позові позивач посилається, зокрема, на те, що листом № 38 від 01.01.2006 р. (а.с.32) він направив відповідачу передбачену умовами Договору № 25-6/128/11 технічну документацію стосовно технічних вимог та схем строповки вантажу, що перевозиться. Проте, жодних доказів направлення та вручення відповідачу зазначених документів позивач суду не надав. Відповідач проти отримання як зазначеного листа, так і технічну документацію стосовно технічних вимог та схем строповки вантажу, що перевозиться, заперечує. І таке не підтверджується матеріалами справи та зібраними доказами.

02.01.2006 р., під час вивантаження місця 132/168, розташованого на території відповідача, останній був пошкоджений.

02.01.2006 р., за фактом події був складений акт загальної форми № 3/1 (т.1, а.с. 57).

Наявність пошкоджень та їх характер відображено в акті експертизи № Э-6 від 05.01.2006 р. (т.1. а.с. 45-47), складеному відділенням у м. Маріуполі Донецької торгово-промислової палати, згідно висновків якого пред’явлений механізм переміщення COMF 15-2 1 за наявністю дефектів механічного характеру, що утворилися внаслідок вивантаження з транспортного засобу, до експлуатації не придатний, ступінь втрати якості може бути визначена за фактичними витратами на відновлювальний ремонт та випробувань обладнання в умовах виробника. За даними акту експертиза проведена за участю представників позивача – експедитора Медведського Р.І. та відповідача – начальника складу Чернеги Г.Г. однак, з боку представника відповідача підпис в акті відсутній. За поясненням начальника складу Чернеги Г.Г. повідомлень, листів на проведення експертизи щодо пошкодженого коксівного обладнання вона не отримувала. В огляді цього місця – участі не приймала, з актом експертизи № Є-6 від 10.01.2006р. була ознайомлена 30.04.2008 року.

Задля встановлення загальної суми шкоди, завданої у зв’язку із пошкодженням вантажу, товарознавча експертиза не призначалась

За умовами п. 4.2 Договору ТЕО виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збитки, спричинені замовнику, внаслідок неналежного виконання своїх обов’язків.

Згідно вимог ст. 932 ЦК України у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

24.01.2006 р. ВАТ “Словважмаш”на адресу позивача направлено претензію за № 77-1-06 (т.1, а.с. 48-50) з вимогою відшкодувати завдані збитки у зв’язку із зазначеним пошкодженням, які на думку ВАТ «Словважмаш» склали суму 138’400,70 грн., що розрахована третьої особою виходячи з вартості 1 кг. маси втраченого майна.

За наданим ВАТ «Словважмаш» документами, а саме: актом приймання здачі виконаних робіт від 10.03.2006 р., платіжним дорученням № 123 від 10.03.2006 р., наказом-накладною № 115 від 10.03.2006 р., товарно-транспортною накладною, ним у зв’язку із пошкодженням майна, понесені додаткові витрати на відновлення технічного стану механізму.

Вимоги претензії позивачем задоволені у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 132 від 16.03.2007 р.

Позивач з посиланням на умови ч. 1 ст. 1191 ЦК України, звернувся до господарського суду з позовом про відшкодування збитків, завданих йому внаслідок неправомірних дій відповідача, які, на думку позивача, полягають у порушенні відповідачем п. 3.1.2.3 Договору. Проте з таким твердженням погодитись не можна.

За ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є одним з видів господарських санкцій як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання.

Виходячи з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина особи, що заподіяла збитками;

За приписами ч. 3 ст. 226 ГК України сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

За ч. 3 ст. 219 ГК України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За поясненням представника відповідача, не спростованими відповідачем, падіння вантажу (внаслідок чого вантаж був пошкоджений) сталося через його (вантажу) зміщений центр тяжіння, що вимагало попереднього узгодження порядку та правил стропування такого вантажу перед вивантаженням

Виходячи з вимог абз. 7 п. 3.2.2.5 Договору схеми стропування важковагового та негабаритного обладнання (яким є пошкоджений внаслідок падіння вантаж) мали б бути попередньо сторонами узгоджені, як того вимагає п. п. 3.2.2.5. Однак, наявність такого попереднього узгодження з відповідачем позивач суду не надав. Надсилання (вручення) відповідачу листа № 38 від 01.01.2006 р. з передбаченою умовами Договору № 25-6/128/11 технічною документацією стосовно технічних вимог та схем строповки вантажу, що перевозиться позивачем також не доведено.

Згідно п. 5.5.2 Договору відповідач не несе відповідальності, зокрема за порчу, пошкодження вантажу та інші збитки, викликані несвоєчасним одержанням або не одержанням інструкцій позивача, необхідних документів, а також неправильним або неповним зазначенням даних у дорученнях, інструкціях й інших документах.

Крім того, судом враховано, що експертиза причин пошкодження вантажу, а також –визначення обсягів та вартості пошкодження були проведені без виклику представників відповідача, що викликає сумнів як в об’єктивності висновків щодо вини відповідача, так і щодо обсягів завданих збитків.

З огляду на наведене, оцінивши в сукупності представлені докази, суд вважає що, позивачем не доведені необхідні умови цивільно-правової відповідальності, у тому числі протиправність поведінки відповідача щодо порушення договірних зобов’язань та його вини в пошкодженні майна, наявності та розміру збитків як результату протиправної поведінки відповідача, а також причинний зв’язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, оскільки, факт пошкодження механізму прямо випливає з протиправної поведінки позивача, що полягає в порушенні ним умов Договору з відповідачем.

Вимоги щодо стягнення упущеної вигоди в сумі 62’183,63 грн. з огляду на зазначене та, враховуючи те, що

-          правовідносини між позивачем та ВАТ “Словважмаш” ґрунтуються на договорі транспортного експедирування № 159/45 від 14.09.2004 р.;

-          вказана сума фактично являє собою плату за надані позивачем послуги з транспортного експедирування вантажів ВАТ “Словважмаш”, відповідно положення вказаного Договору не передбачають можливості звільнення Замовника від виконання грошового зобов’язання на користь позивача, підстави відповідальності останнього за порушення договірних зобов’язань визначаються виходячи з положень ст.ст. 929-935 ЦК України та ст. 316 ГК України;

-          тобто, причиною виникнення спору в цій частині є помилкове розуміння позивачем правової природи такого відшкодування,

також задоволенню не підлягають.

Заявлені позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 300’000, 00 грн. задоволенню не підлягають, адже винним у пошкодженні є власне позивач. Крім того, позивач, у розумінні ст. 33, 34 ГПК України, не довів наявності втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу підприємства та ін.(ст. 22. ГК України), так само як і не представив суду жодних доказів на підтвердження того, що ушкодження механізму переміщення COMF 15-2 1 порушують його немайнові права.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

Клопотання відповідача, висловлене у його заяві, щодо зворотного повернення сум, стягнутих з відповідача за наказом господарського суду Донецької області № 43/184 від 10.09.2007р., задовольнити.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст.22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 122 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Марин Сервісес» на користь Державного підприємства «Маріупольський торгівельний порт» в порядку повернення сум, стягнутих за наказом господарського суду Донецької області № 43/184 від 10.09.2007р., а саме: 138’440,70 грн. – на відшкодування збитків; 1’384,01 грн. – на відшкодування витрат по сплаченому державному миту; 81,40 грн. – на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

Видати наказ про повернення стягнутих грошових сум після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя

(повний текст рішення оформлений та підписаний 12.05.2008р.)