КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2008                                                                                           № 24/294

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коротун О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Нацик І.О. – представник за дов. № 01/06-01 від 01.06.2007;

Марінченко О.О. – директор;

від відповідача -Юшко О.В. – представник за дов. № 28/12 від 28.12.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.04.2008

у справі № 24/294

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Марінченко і партнери"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 22211,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Аудиторська фірма „Марінченко і партнери” (далі – позивач) у квітні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська аграрно-хімічна компанія” (далі - відповідач) про виконання грошового зобов’язання в натурі та погашення заборгованості у загальному розмірі 22211,60 грн. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі № 24/294 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 22211,60 грн. заборгованості, 222,12 грн. державного мита та 118 грн. витрат на матеріально-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач свої зобов’язання за договором щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт не виконав, станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачем не оплачена.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на нормах ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 по справі № 24/294 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не отримував від позивача Аудиторський звіт від 14.06.2006, а отже у позивача не виникло право вимоги на отримання остаточного розрахунку відповідно до п. 8.2 договору № 6 від 07.02.2006.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 у справі № 24/294 апеляційна скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/13 від 18.06.2008 доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 24/294 колегії суддів у складі: Коротун О.М. - головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Пашкіної С.А.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2008 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав відсутності заперечень відповідача щодо підписання Акту приймання-здачі робіт від 17.06.2006, відсутності претензій позивача або звернень з вимогою повернути сплачену попередню оплату за договором та відсутність доказів, що підтверджують неотримання Аудиторського звіту відповідачем.

В судове засідання 19.06.2008 з’явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва по справі № 24/294 від 08.04.2008 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволення апеляційної скарги, рішення господарського суду міста Києва по справі № 24/294 від 08.04.2008 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вірно зазначено судом першої інстанції, 07.02.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 6 на проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (далі - договір), відповідно до якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов'язання провести аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 22.09.2000 по 31.12.2005. Вартість робіт у відповідності до п. 7 договору складає 39520,00 грн.

Згідно з п. 2.5 договору позивач зобов'язується після закінчення робіт надати Аудиторський звіт, а відповідач, у відповідності з п 2.9 договору, зобов'язується вчасно сплатити вартість робіт за даним договором і прийняти роботи.

У відповідності до п. п. 8.1, 8.2 договору розрахунки за договором здійснюються у формі попередньої оплати в розмірі 50% шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок позивача, а остаточний розрахунок здійснюється протягом 5-ти днів з дати надання Аудиторського звіту.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується випискою Філії РЦ „Приватбанк” від 10.05.2006, відповідачем перераховано на рахунок позивача за договором передплату в розмірі 19760,00 грн.

Згідно із п. 3 договору роботи за ним закриваються актом приймання-здачі виконаних робіт протягом 3-х днів з дати отримання відповідачем Аудиторського висновку. У разі відмови відповідача від прийняття робіт він зобов'язаний надати позивачу письмово вмотивовані пояснення в триденний термін після отримання Аудиторського звіту. У разі, якщо відповідач в обумовлений термін не надасть письмові пояснення та не підпише акт виконаних робіт, то роботи вважаються виконаними з дати отримання відповідачем Аудиторського звіту

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий суду першої інстанції Аудиторський звіт від 14.07.2006 по результатам аналізу фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 22.09.2000 по 31.12.2005, на якому міститься підпис Генерального директора відповідача про отримання цього звіту.

17.06.2006 позивачем був складений та підписаний Акт приймання - здачі робіт за Договором, у відповідності до якого загальна вартість робіт складає 39520,00 грн., фактично сплачено - 19760,00 грн., підлягає доплаті - 19760,00 грн. Вказаний Акт відповідачем не підписаний.

06.03.2007 позивачем була направлена відповідачу вимога № 06/03/07-1 про сплату заборгованості за договором, до якого був доданий Акт приймання-здачі робіт від 17.06.2006.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань сторін про призначення судової експертизи ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надходило. Проте, в поясненнях до суду першої інстанції, а також в апеляційній скарзі відповідач вказував, що аудиторський звіт від 14.06.2006 від позивача не отримував.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право за власною ініціативою призначити судову експертизу.

В судовому засіданні 19.06.2008 Київський апеляційний господарський суд ставив на обговорення питання про призначення за ініціативою суду апеляційної інстанції почеркознавчої експертизи (про що зазначено в протоколі судового засідання). Представник апелянта оплатити вартість проведення експертизи відмовився, хоча питання про її призначення сторони залишили на розсуд суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов’язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Крім того, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 04.06.2008 № 01-8/348 з метою забезпечення виконання зазначених приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року господарським судам необхідно контролювати дотримання передбачених названою Інструкцією строків проведення експертизи.

Ст. 102 ГПК України зазначає, що апеляційна скарга (подання) на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня надходження справи разом з апеляційною скаргою (поданням) в апеляційну інстанцію.

Зважаючи на те, що апелянт відмовився від оплати судової експертизи та з метою недопущення порушення розумності строку розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що її призначення призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 (зі змінами та доповненнями) у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення доступу до об'єкта дослідження (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об'єкта), матеріали справи можуть бути повернуті органу (особі), який призначив експертизу із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за договором щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 19760,00 грн.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на факт неотримання від позивача Аудиторського звіту господарським судом міста Києва правомірно не до уваги, оскільки він спростовується матеріалами справи, а саме відміткою (написом) Генерального директора відповідача Барабан В.М. на екземплярі звіту про його отримання, а також з врахуванням того, що представник відповідача відмовився від призначення почеркознавчої експертизи.

У відповідності до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Виходячи із цього, підпис Генерального директора, як особи, яка діє від імені відповідача, на примірнику Аудиторського звіту, складеного позивачем на виконання Договору, породжує правові наслідки і для відповідача, а саме його обов'язок прийняти та оплатити виконані позивачем роботи у відповідності до умов Договору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

У відповідності до частини 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено обставин, на які він посилається у відзиві на позовну заяву щодо факту неотримання Аудиторського звіту, оскільки в підтвердження цього факту відповідачем надані лише його пояснення, та не надано інших належних доказів, як то листів позивачу з повідомленнями про його невиконання умов договору, заперечень на акт приймання-передачі, відповіді на вимогу позивача, в яких би фіксувався факт ненадання позивачем Аудиторського звіту. Посилання відповідача на факт наявності у позивача оригіналу „екземпляру замовника” в підтвердження відсутності такого звіту у відповідача, не може бути доказом факту неотримання відповідачем такого Аудиторського звіту, оскільки відповідачем не доведено, що це є єдиний „екземпляр замовника”, що роздруковувався позивачем, враховуючи можливість здійснення позивачем технічної помилки через роздрукування декількох примірників звіту з позначенням „Екземпляр замовника” або залишення у себе такого екземпляру для внутрішнього користування.

Отже, Київський апеляційний господарський суд не приймає вищенаведені твердження апелянта щодо того, що він не отримував Аудиторського звіту в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, як необґрунтовані.

Крім того, що у відповідності до п. 3 договору відповідач був зобов’язаний надати позивачу письмові вмотивовані пояснення щодо неприйняття ним виконаних позивачем робіт в триденний термін з дня отримання Аудиторського звіту. Навіть при наявності заперечень відповідача щодо неотримання такого звіту, він зобов’язаний був надати зазначені пояснення після отримання акту приймання-здачі виконаних робіт від 17.06.2006, які були надіслані позивачем з вимогою від 06.03.2007, що відповідачем зроблено не було. Відсутність заперечень відповідача до акту приймання-здачі виконаних робіт від 17.06.2007, відсутність претензій до позивача з вимогами повернути сплачену попередню оплату за договором, та письмових доказів неотримання Аудиторського звіту, суд першої інстанції правомірно розцінив в сукупності доказів як факт належного виконання позивачем робіт за договором, обізнаності відповідача про таке виконання та отримання ним Аудиторського звіту. А тому у відповідності до п. 3 договору роботи за договором вважаються виконаними позивачем з дати отримання звіту, а саме з 14.06.2006.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, господарський суду міста Києва правомірно стягнув з відповідача на користь позивача суму втрат від інфляції за період з червня 2006 року по квітень 2008 року, яка складає 1956,24 грн., та 3% річних в сумі 495,36 грн.

Враховуючи все вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на встановлене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Українська аграрно-хімічна компанія” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі № 24/294 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 24/294 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

25.06.08 (відправлено)