КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2008                                                                                           № 33/25

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Касьянов А.П. (за дов.), Мельник О.М. (директор),

від відповідача - Маліков С.В. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Науково-виробничого колективного підприємства (далі - НВКП) "МІТІС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.02.2008

у справі № 33/25

за позовом                               Дочірнього підприємства (далі - ДП) "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд по водопостачанню № 95 (Водрем-95) Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва "Трест Південтранстехмонтаж"

до                                                   НВКП "МІТІС"

про                                                  стягнення 19 680,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.02.2008 у справі №33/25 позов ДП „Спеціалізований будівельно монтажний поїзд по постачанню №95 (ДП Водрем – 95) ВАТ транспортного будівництва „Трест Південтехмонтаж” до НВКП „Мітіс” про стягнення 19 680,99 грн. задоволено повністю.

Стягнуто з НВКП „Мітіс” на користь ДП „Спеціалізований будівельно монтажний поїзд по постачанню №95 (ДП Водрем – 95) ВАТ транспортного будівництва „Трест Південтехмонтаж” 13 956,97 грн. основного боргу, 5 638,51 грн. інфляційних витрат, 196,81 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Рішення Господарського суду м. Києва від 18.02.2008 у справі № 33/25 мотивовано тим, що відповідно до статті 837 Цивільного Кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Безпосередньо укладання договору будівельного підряду відображено у статті 875 Цивільного кодексу України. За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України. Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та залишити позов без розгляду.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вимоги апелянта є безпідставними, вважає, що рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заперечення на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів встановлено наступне.

18.04.2004 між ДП „Спеціалізований будівельно монтажний поїзд по постачанню №95 (ДП Водрем – 95) ВАТ транспортного будівництва „Трест Південтехмонтаж” та НВКП „Мітіс” укладено контракт №2 на санітарно-технічні і електромонтажні роботи по реконструкції житлового будинку по пр. Науки, 76 в м.Києві, згідно умов якого сторони приймають на себе зобов’язання і несуть відповідальність за невиконані або неналежно виконані зобов’язання.

Відповідно до пункту 3 контракту №2 розрахунки проводяться кожного місяця до 10 числа наступного за звітним місяця. Пунктом 4 Додатком №1 до контракту №2 передбачено, що оплата за виконані роботи замовником проводиться підряднику щомісяця по актах форми КБ-3 протягом 10 днів після закінчення поточного місяця.

17.03.2004 сторони уклали договір №6, згідно умов якого замовник поручає, а підрядник приймає на себе виконання додаткових електромонтажних робіт в житловому будинку по пр. Науки, 76 в м.Києві.

Згідно пунктів 3.1, 3.3 договору №6 вартість робіт визначена відповідно виданих робочих креслень і ДБН в сумі 4 765 грн. з врахуванням вартості матеріалів, крім того ПДВ 953 грн., всього 5 718 грн., оплата за виконані роботи підряднику проводиться замовником на підставі підписаного акта форми КБ-2в і довідки КБ-3 до 10 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок підрядника.

Як передбачено пунктом 6.1 Договору №6, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов’язань кожної зі сторін.

24.03.2004 сторони уклали договір №9, згідно умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт по виготовленню, демонтажу старого та монтажу нового водомірного вузла в житловому будинку по пр. Науки, 76 в м.Києві.

Згідно пунктів 3.1, 3.3 договору №9 вартість робіт визначена відповідно виданих робочих креслень і ДБН в сумі 796 грн. з врахуванням вартості матеріалів, крім того ПДВ 159 грн., всього 955 грн., оплата за виконані роботи підряднику проводиться замовником на підставі підписаного акта форми КБ-2в і довідки КБ-3 до 10 числа наступного за звітним місяця на розрахунковий рахунок підрядника.

Як передбачено пунктом 6.1 Договору №9 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов’язань кожної зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони підписали Акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в за квітень – липень 2004 року, жовтень – листопад 2004 року та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3.

За виконані роботи відповідач розрахувався не в повному об’ємі.

Позивач направив відповідачу лист №7 від 31.01.2006, в якому просив останнього сплатити заборгованість в сумі 13 956,97 грн.

01.01.2007 сторони підписали Акт звіряння розрахунків, згідно якого відповідач визнав свій борг перед позивачем в сумі 13 956,97 грн.

Позивач направляв відповідачу листи №64 від 04.09.2007, № 47 від 11.06.2007, які були останнім отримані згідно повідомлення про вручення поштової кореспонденції, в яких просив сплати заборгованість в сумі 13 956,97 грн.

09.11.2007 позивач направив відповідачу претензію №93, в якій зазначив, що за виконані будівельно-монтажні роботи заборгованість останнього перед ДП „Спеціалізований будівельно монтажний поїзд по постачанню №95 (ДП Водрем – 95) ВАТ транспортного будівництва „Трест Південтехмонтаж” складає 13 956,97 грн. Крім того, за цей період в результаті інфляції позивач втратив 5 378,42 грн., а тому заборгованість останнього становить 19 335,39 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до спільного наказу Державного комітету статистики України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 21.06.2002 № 237/5 „Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві” типовими формами первинних облікових документів у будівництві є № КБ-2в „Акт приймання виконаних підрядних робіт” та № КБ-3 „Довідка про вартість виконаних підрядних робіт”.

Враховуючи вищевикладене, належним доказом, що підтверджує факт виконання підрядних робіт та їх вартість, є акти форм № КБ-2в і КБ-3, які належним чином оформлені обома учасниками підрядних відносин та підписані представниками сторін.

Таким чином, відповідач належним чином не виконав зобов’язання за договорами підряду, оскільки за виконані роботи сплатив лише частково, і на день розгляду справи в суді першої інстанції заборгованість відповідача складала 13 956,42 грн.

Заперечення апелянта про те, що з акту звірки розрахунків станом на 01.01.2007 не вбачається, що даний акт стосується саме договорів № 6, №9 та контракту № 2, по яких заявлено стягнення заборгованості, колегією суддів до уваги не приймається, так як інших договорів на виконання підрядних робіт відповідачем надано не було та сторонами не заперечувалось, що ними виконувалися роботи та розрахунки саме по вищезазначених договорах.

Відповідно до статті 332 Цивільного кодексу РСР за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, щодо цивільних взаємовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти роботи та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт виконання робіт підтверджується належними та допустимими доказами, підрядні роботи прийняті належним чином, акти виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3, які є формою первинних документів з обліку в будівництві, підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками без будь-яких зауважень з боку відповідача.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість підтверджується наданими доказами, а вимоги позивача щодо стягнення 13 956,39 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо несвоєчасної сплати грошових коштів за виконані роботи, є порушенням грошових зобов'язань, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі та за перерахунком суду за трирічний строк складає 5638,51 грн.

Заперечення відповідача про те, що із зазначених обставин неможливо об’єктивно вирахувати інфляційні збитки, бо невідомо, з якого числа, місяця, року їх необхідно рахувати, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до спільного наказу Державного комітету статистики України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 21.06.2002 № 237/5 „Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві” акт складається щомісячно фахівцями будівельного підприємства (незалежно від форми власності цього підприємства), якщо підприємством у звітному періоді виконувались будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи з залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності. Довідка складається щомісячно фахівцями будівельного підприємства, якщо підприємством у звітному періоді виконувались будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи, незалежно від форми власності цього підприємства та джерел фінансування цих робіт.

Відповідно до частини 3 статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до пунктів 4, 10 Додатку № 1 до Контракту №2 від 18.04.2000, контрактом передбачалася щомісячна оплата виконаних робіт протягом 10 днів після завершення поточного місяця, з уточненням вартості матеріалів, переданих для виконання робіт на підставі довідки форми КБ-3. Пунктами 3.3 Договорів №6 від 17.03.2004 та №9 від 24.03.2004 року передбачалося, що оплата за виконані роботи підряднику проводиться замовником на підставі підписаного акта форми КБ–2в і довідки КБ–3 до 10 числа місяця, який слідує за звітним місяцем.

Заперечення апелянта про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, у зв’язку з тим, що ним пропущено трирічний строк, у межах якого сторона може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Акт звіряння розрахунків станом на 01.01.2007 підписаний сторонами та скріплений печатками, у тому числі зі сторони відповідача, свідчить про визнання НВКП “Мітіс” свого боргу перед позивачем.

Враховуючи викладене, дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем, тому в даному випадку має місце переривання перебігу строків позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія вважає рішення Господарського суду м. Києва від 18.02.2008 по справі №33/25 обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу НВКП „Мітіс” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 18.02.2008 у справі №33/25 – без змін.

2. Матеріали справи №33/25 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

23.04.08 (відправлено)