СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08"
квітня 2008 р.

Справа
№  14/15/08

За позовом  Приватного підприємцяОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Управління Пенсійного фонду України в
Снігурівському районі Миколаївської області, м. Снігурівка, вул.Леніна,3

Суддя -
П.В.Цвєткова

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: Опанасенко А.В. дов. від 26.02.2007
р. за № 333/07.

В судовому засіданні
приймає участь:

СУТЬ СПОРУ:
позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання нечинним
вимоги та  її скасування , зобов'язання
повернути 100 грн.

Позивач 11.03.2008 р. збільшив
позовні вимоги та просить визнати нечинним та скасувати вимогу ПФУ та
зобов'язати повернути їй 237 грн. На підставі ст.51 КАС України позивач має
право збільшити розмір позовних вимог.

Відповідач позов не визнає,
посилаючись на те, що ст. 45 Закону України “Про державний бюджет на 2005 р.”
від 23 грудня 2004 р. № 228-ІV установлено на 2005 р. фіксований розмір
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для
фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування( фіксований податок, єдиний податок ) у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного ЗУ ”Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”, який  з
січня 2005 р. складає 83 грн. 84 коп. Закон України “Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом
Державним казначейством України частини податків до ПФУ, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 п. -І кварталу 2005 р. у зв'язку із
застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України “Про державний бюджет України на 2005 р.”, абзац 2 ч. І ст. 45 якого
передбачив, що в період з 01.01.2005 р. до доходів загального фонду місцевих
бюджетів у                  2005 р.
належить в повному обсязі єдиний податок, фіксований порядок і фіксований
сільськогосподарський податок. Разом з тим, норма, яка б звільнила платника
фіксованого, єдиного податку від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду
за себе, як застраховану особу, Законом № 3583 не передбачено. На виконання
даного Закону було зараховано позивачу в рахунок страхових внесків 10 % від
сплаченого ним фіксованого податку, а саме 12 грн. 50 коп. З урахування
зазначеного позивач повинен був сплатити в січень-лютий 2005 р. по 83 грн. 84
коп. страхових внесків та 81 грн. 14 коп. за березень 2005 р. Оскільки вказані
суми не були сплачені, Управління ПФУ рекомендованим листом надіслало на адресу
позивача вимогу від 29.05.2007 р. № ф.225 на суму 236 грн. 32 коп., яке
отримана ним 06.06.2007 р.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, господарський суд встановив таке:

Приватний підприємець ОСОБА_1є платником
фіксованого податку, що підтверджується патентом Серія НОМЕР_1від 01.04.2007 р.
виданого ДПІ у Снігурівському районі.

На
думку позивача , відповідач безпідставно
утримав з пенсії позивача 237 грн. за рахунок боргу перед пенсійним
фондом, який стягнуто на підставі вимоги Ф-225 від                29.05.2007 р. Позивач  вимогу не отримував , але вважає її
незаконною  відповідно до статті 2 Закону
України «Про вирішення питання щодо заборгованості  суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують  особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним
казначейством  України частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати  працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року»№ 3583 -, яким
передбачено, що донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005
року не застосовуються.

Позовні
вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Позивач
стверджує, що не отримував вимогу № Ф-225 від 29.05.2007 р., але це
спростовується матеріалами справи, а саме повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке свідчить , що позивач 06.06.2007 р. отримав корінець вимоги №
Ф-225 від 29.05.2007 р. на суму 236 грн. 32 коп.

Відповідно
до п. 3 ст. 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.03 № 1058 особами, що підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими
особами) визначені фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі
ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Підпунктом
2 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що особи, зазначені
в пункті 3 ст. 11 цього Закону сплачують страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом та в розмірах,
передбачених для платників збору Законом України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон №
400), але не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно
до підпункту 4 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим законом у фіксованому
розмірі.

Статтею
45 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від 23 грудня
2004 року № 2285-IV (в редакції чинній до 31.03.2005 р.) (далі Закон України №
2285-IV) установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований податок, єдиний податок), та
членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у
розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно
до статті 1 Закону 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на
розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Розмір
страхового внеску для даної категорії осіб встановлений пунктом 2 статті 4
Закону України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР і складає 32 відсотки від об'єкта оподаткування,
визначеного пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Розмір
мінімальної заробітної плати з січня 2005 року відповідно до Закону України №
2285-IV встановлений у розмірі 262,00 грн. Отже, фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з січня 2005
складав 262,00 грн. * 32% = 83,84 грн.

Згідно
преамбули та статті 1 цього Закону України "Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - 1 кварталу 2005
року" № 3583-IV регулюються суперечності, які
виникли при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" від 23 грудня 2004 року № 2285-ІV та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня 2005 року № 2505-IV у
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду
України, які були сплачені ними у складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 року - І кварталу 2005 року, але не були
зараховані на їх особові рахунки у зв'язку із застосуванням Державним
казначейством України діючого на той час Закону України № 2285-ІV.

Статтею
2 Закону України  №  3583-ІV
визначено, що донарахування та фінансові (штрафні) санкції  до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, не
застосовуються.

Тобто
законодавець визначив, що донарахування згідно ст. 2 Закону України  №
3583-ІV  стосується лише частини
внесків, яка не була сплачена страхувальником в період 2004 року -І квартал
2005 року безпосередньо на рахунки органів
Пенсійного фонду або не погашена у порядку, визначеному ч. 5  ст. 106 Закону України № 1058.

Таким
чином позивач повинен сплатити до Пенсійного Фонду України фіксований розмір
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у
розмірі мінімального страхового внеску  в
розмірі 83 грн. 84 коп. за січень - лютий та 81 грн. 14 коп. за березень 2005
року з урахуванням частини фіксованого податку, що не перераховані Державним
казначейством України до ПФУ за січень-березень 2005 року.

Таким
чином , вимога № Ф-225 від 29.05.2007 р. , яка направлена позивачу є
правомірною і немає правових підстав для
зобов'язання відповідача повернути позивачу 237 грн.

Враховуючи
вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 94 ,160-163, 167,254 КАСУ, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова
у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано.

Сторони,
які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку
постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

П.В.Цвєткова