ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційну
скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Селбанго"

на
постанову

Житомирського
апеляційного господарського суду

від

18.12.2007р.

у
справі

№15/184-07

Господарського
суду

Вінницької
області

за
позовом

Державної
податкової інспекції у м. Вінниці

до

1). Товариства з обмеженою відповідальністю
"Селбанго" 2). Приватного малого виробничого підприємства
"Лєза" 3). Першої української міжрегіональної товарної біржі

треті
особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1). Брокерська контора №015 ПУМТБ
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 2). Вінницький обласний
радіотелевізійний передавальний центр

про

визнання
недійсним протоколу біржових торгів та біржового контракту

за
участю представників

-
позивача:

Скржешевського
М.С. (довіреність №15433/10/10 від 31.08.07р.)

- відповідача-1:

ОСОБА_2
(довіреність від 03.02.08р.)

- відповідача-2:

Федчишеної
О.В. (довіреність від 18.03.08р.)

- відповідача-3:

Смірнова
Ю.М. (довіреність від 15.03.08р.)

- третіх
осіб:

1). ОСОБА_2 (довіреність від
18.02.08р.) 2). не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Вінницької області від 20.07.2007р. (суддя Курко О.П.) в
задоволенні вказаного позову відмовлено.

Оскарженою
постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 18.12.2007р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Горшкової Н.Ф., суддів Майора
Г.І., Філіпової Т.Л.) зазначене рішення суду скасовано, постановлено
провадження у справі припинити.

В
касаційній скарзі відповідач-1 просить постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 18.12.2007р. скасувати, а рішення Господарського суду
Вінницької області від 20.07.2007р. залишити в силі, посилаючись на порушення
апеляційним господарським судом норм
процесуального права, а саме: ст.ст.1, 4, 29 Господарського
процесуального кодексу України.

В
доповненні до касаційної скарги відповідач-1 зазначає, що незрозумілими є дії
позивача, який оскаржуючи дії арбітражного керуючого (ліквідатора)
відповідача-1 з приводу незаконної реалізації майна відповідача-1 в межах
справи №15/184-07 про визнання недійсним протоколу біржових торгів, в той саме
час в межах справи №5/292-03 про визнання відповідача-1 банкрутом звертається
до ліквідатора з офіційним листом, в якому просить до 31.01.2008р. завершити
процедуру ліквідації боржника, потім затверджує звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута на засіданні комітету кредиторів, чим фактично
погоджується з діями ліквідатора відповідача-1; на засіданні Господарського
суду Вінницької області по справі №5/292-03 присутній представник позивача
також не висловлював заперечень; порушення або неправильне застосування норм
процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише
за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення;
рішення у цій справі було прийнято вірно, отже новий розгляд справи не призведе
до прийняття іншого рішення, а лише затягне судовий процес, а відтак
відповідач-1 просить прийняти дане доповнення до касаційної скарги для
залучення до матеріалів справи, та при розгляді касаційної скарги взяти до уваги
викладені у доповненні факти.

Відзиву
на касаційну скаргу не надійшло.

Третя
особа-2 не використала наданого законом права на участь свого представника у
судовому засіданні.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як
встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 12.05.1994р. між третьою
особою-2 і відповідачем-1 укладено договір про спільну діяльність, в зв'язку з
чим відповідач-1 отримав у володіння та використання власність третьої особи-2,
а саме: об'єкт №1623, розташований на земельній ділянці площею 9, 6 га по вул.
Скалецького, 72 в м. Вінниці. В подальшому в процесі володіння даним майном
відповідач-1 розпочав самовільне будівництво адмінбудинку з власних матеріалів,
що підтверджується листом третьої особи-2 до прокурора Вінницької області №190
від 31.03.1998р., приписом Вінницької міської інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю від 16.01.1998р. щодо припинення будівельних
робіт до отримання відповідних дозволів, позовною заявою відповідача-1 №131 від
28.12.2002р.

Позивач
дійшовши до висновків про невідповідність зазначеного правочину вимогам закону,
а отже -про наявність підстав для визнання його недійсним, звернувся до
господарського суду із позовом про визнання недійсним протоколу біржових торгів
№06/211 від 16.10.2006р. та біржового контракту (договору купівлі-продажу)
№06/233 від 16.10.2006р., посилаючись як на основну підставу позову що
відповідач-1 в особі арбітражного керуючого не має жодного відношення до
спірної земельної ділянки по вул. Скалецького, 72 через відсутність будь-яких
документів що підтверджують право власності чи право користування нею; також
відповідач-1 не володіє правом власності на незавершений будівництвом
адмінбудинок, розташований на земельній ділянці площею 3 071 м2.

Місцевий
господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що позивач звернувшись
із даним позовом не вказав підстав звернення до суду з таким позовом, не
зазначив які саме права та охоронювані законом інтереси позивача порушено
оспорюваним правочином. Посилаючись на приписи п.11 ст.10 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні", яким встановлено право
податкових органів ініціювати лише ті позови, за якими можливе стягнення на
користь держави, проте вимоги позовної заяви стосуються визнання недійсним
біржових торгів та біржового контракту як таких, що суперечать закону, суд
дійшов висновку що позивач вийшов за межі своєї процесуальної компетенції щодо
подання позову на визначених в позовній заяві підставах, а оспорені протокол
біржових торгів та біржовий контракт відповідають вимогам закону. Відтак місцевий
господарський суд, посилаючись також на приписи ч.3 ст.ст.203, 215, 331
Цивільного кодексу України, п.11 ст.10 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні", дійшов до висновків про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Апеляційний
господарський суд скасовуючи зазначене рішення суду виходив з того, що позивач
в даній справі звернувся до господарського суду як суб'єкт владних повноважень,
з посиланням на приписи п.11 ст.10 Закону України "Про державну податкову
службу в Україні", отже дана справа є справою адміністративної юрисдикції,
і позов мав подаватися, а справа вирішуватись, місцевим господарським судом за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до вимог п.6
розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" КАС України. Оскільки
місцевий господарський суд розглянув справу керуючись положеннями ГПК України,
однак розгляд справи у невірно обраній судовій процедурі може істотно вплинути
на обсяг прав і обов'язків учасників процесу на будь-яких його стадіях, а
порушення або неправильне застосування норм процесуального права є підставою
для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, та враховуючи,
що з 25.04.2007р. почав діяльність Вінницький окружний адміністративний суд, а
з 02.04.2007р. розпочав діяльність Київський апеляційний адміністративний суд,
територіальна юрисдикція якого поширюється на Вінницьку, Житомирську, Київську,
Черкаську, Чернігівську області та м. Київ, суд апеляційної інстанції дійшов
висновку що спір не підлягає вирішенню у відповідному господарському суді
першої або апеляційної інстанції; ст.17 ГПК України регулює порядок передачі
справ з одного господарського суду до іншого господарського суду, тобто
передачу справ за підсудністю, а не за підвідомчістю. А відтак апеляційний
господарський суд, посилаючись на приписи п.п.1, 7 ч.1 ст.3,  ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України, п.6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"
цього Кодексу, п.1 ч.1 ст.80, ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу
України, дійшов до висновків про наявність правових підстав для скасування
рішення Господарського суду Вінницької області від 20.07.2007р. та припинення
провадження у справі.

Суд
касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду
виходячи з наступного.

Пунктом
7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення
суб'єкта владних повноважень, згідно з яким - це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень. Статтею 4 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні" встановлено, що Державна податкова
адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні
податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України.
Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та
Севастополя), районні у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові
інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно
п.11 ст.10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні"
державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у
містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції виконують такі
функції, зокрема, як подають до судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів,
одержаних без установлених законом підстав.

Виходячи
з положень п.4 ст.3, п.1 ч.1 ст.17 вказаного Кодексу, спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом, є справами
адміністративної юрисдикції (адміністративними справами).

Як
встановлено судом апеляційної інстанції даний спір є публічно-правовим спором і
підвідомчий адміністративним судам України про що і зазначав податковий орган в
поданій апеляційній скарзі, на підставі якої було скасовано рішення місцевого
господарського суду. При цьому підстави позову згідно з процесуальним
законодавством визначає саме позивач, яким в даній справі і є податковий орган.

Згідно
п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних
адміністративних судів адміністративні справи підвідомчі господарським судам
відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року вирішують
у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні
господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте,
судом першої інстанції в порушення зазначених вимог процесуального закону
29.03.2007р. порушено провадження за позовною заявою, поданою до суду
28.03.2007р. за правилами Господарського процесуального кодексу України, та
розглянуто справу адміністративної юрисдикції за правилами цього кодексу.

Відповідно
до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі. Частиною 3 статті 22 Закону України
"Про судоустрій України" передбачено, що місцеві господарські суди
розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші
справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

У
спірних  правовідносинах податковий
орган, як позивач, з урахуванням приписів ст.3 ч.1 п.п.1, 5, 7, 8, ст.4 ч.2,
ст.17 ч.1 п.4, ст.ст.18, 104, 107 Кодексу адміністративного судочинства
України, діє не як суб'єкт господарських відносин, а як суб'єкт владних
повноважень, а відтак, відповідно до приписів ст.3 ч.1 п.п.1, 5, 7, 8, ст.4
ч.2, ст.17 ч.1 п.4, ст.ст.18, 104, 107 Кодексу адміністративного судочинства
України юридичну оцінку його діям, як суб'єкта владних повноважень у спірних
правовідносинах, має дати відповідний адміністративний суд. Вирішення ж
зазначеного питання, з урахуванням приписів ст.12 ГПК України та зазначених
норм Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції
господарських судів не відноситься.

Враховуючи
повноваження суду апеляційної інстанції, визначені ст.103 Господарського
процесуального кодексу України, а саме -відсутність процесуальних повноважень
щодо передачі справи на новий розгляд для вирішення питання про прийняття
позовної заяви за наслідками скасування судових рішень, прийнятих судом першої
інстанції, та встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, з урахуванням
розглянутої ним апеляційної скарги податкового органу та доводами викладеними в
ній, суд касаційної інстанції погоджується з висновками цього суду що даний
спір є публічно-правовим спором і підвідомчий адміністративним судам України. А
відтак апеляційний господарський суд правомірно скасувавши судове рішення
припинив провадження у справі у зв'язку із тим, що спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

За
вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і
обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Селбанго" залишити
без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від
18.12.2007р. -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

С
у д д і                                                                                     Г.М.
Мачульський

В.І. Шаргало