ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 05-5-31/14742

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.

суддів :

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

Воронова-Лапицького М.А. дов. №29-22/1100 від 29.12.2007 р.

відповідача

Дуденко Ю.Є. дов. №66-А7 від 25.02.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Міністерства юстиції України

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 р.

у справі

№05-5-31/14742 господарського суду м. Києва

за позовом

Міністерства юстиції України в інтересах Держказначейства України

до

Відкритого акціонерного товариства "Національні авіалінії України"

про

стягнення 5 945,77 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.10.2007 року (суддя Качан Н.І.) повернуто позовну заяву Міністерства юстиції України в інтересах держави Україна в особі Державного казначейства України без розгляду на підставі п.п. 2, 3, 4, 10 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 року (судді: Пантелієнко В.О., Іваненко Я.Л., Гарник Л.Л.) апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено частково, а оскаржувану ухвалу змінено і викладено абзац 13 мотивувальної частини в такій редакції: “Стаття 2 ГПК України не надає будь-яким підприємтвам, установам, організаціям чи іншим, крім прокуратури, органам звертатися з позовами в інтересах інших підприємств чи організацій до господарського суду (п.1 Листа Вищого господарського суду України від 07.12.1995 р. №01-8/870 “Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів”)”.

Доповідач: Шаргало В.І.

Не погоджуючись із з прийнятими у справі ухвалою та постановою, Міністерство юстиції України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: на неврахування норм ст. 9 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, статті 2, 16, 170 Цивільного кодексу України, п. 10 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” просить ухвалу та постанову скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про порушення провадження у справі.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2007 року Міністерство юстиції України в інтересах держави Україна в особі Державного казначейства України звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Національні авіалінії України" про відшкодування збитків в розмірі 5 945,77 грн., заподіяних виплатою вказаної суми в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 04.04.2006 року у справі №9719/02 "Помазаний та Шевченко проти України".

Статтею 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 р. №784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень є Міністерство юстиції України.

Частиною 4 статті 9 того ж Закону встановлено, що позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов’язаний протягом трьох місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Зазначеними правовими нормами передбачено не лише право Міністерства юстиції України на звернення з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, а таке звернення є обов’язком цього Міністерства.

Таким чином колегія вважає встановленим, що Міністерство юстиції України як орган державної влади в порядку визначеному вищеназваним законодавством звернулося до суду за захистом інтересів держави, а висновки судів передніх інстанцій про відсутність таких повноважень у Міністерства помилкові.

Пунктом 10 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" передбачена пільга по сплаті державного мита державним органам, які звернулися у випадках, передбачених чинним законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав і інтересів інших осіб. Також Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258, для позивачів, у встановленому порядку звільнених від сплати державного мита, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом господарських справ, обчислюється за нульовою ставкою.

Тому не ґрунтуються на чинному законодавстві висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у даному випадку у Міністерства пільг по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено право і обов’язок господарського суду витребувати від підприємств і організацій документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, якщо подані сторонами докази є недостатніми. Колегія вважає, що незазначення у позовній заяві ідентифікаційних кодів сторін, та ненадання всіх необхідних, на думку суду доказів, не давало достатніх підстав для повернення позовної заяви про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України.

З врахуванням викладеного колегія прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає замовленню, а оскаржувані судові документи - скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 р. у справі №05-5-31/14742 та ухвалу господарського суду м. Києва від 29.10.2007 р. у тій же справі скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.