ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.04.08р.

Справа № А38/415-07

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро», м. Дніпродзержинськ

до Державної податкової інспекції у м. Дніпродзержинську

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

Суддя Бишевська Н. А.

Секретар судового засідання Бикова А.О.

Представники сторін:

Від позивача: Павленко С.П., паспорт серії АЕ 257783

Від відповідача: Мороз Т.І., дор. № 39826/10/100 від 20.11.2007 року, Охота О.М. дов.№10011/10/100 від 01.04.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро» ( позивач) звернулося до суду та просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення №245151600/0/40747/10/151 від 27.12.06р., №245151600/1/2257/10/151/119 від 02.02.07р. №245151600/2/9935/10/15-119 від 18.04.07р. №245151600/3/16237/10/15-219 від 21.06.07р. прийняті Державною податковою інспекцією у м. Дніпродзержинську ( відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправомірність здійсненого податковим органом висновку стосовно порушення позивачем вимог законодавства, що полягали в не зазначенні позивачем у спеціальній декларації сум податку на додану вартість.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на порушення, виявлені в процесі камеральної перевірки, що полягали в порушенні позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.99р. №271 «Про Порядок акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини».

За результатами розгляду на підставі ст. 160 КАС України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників Позивача та Відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Статуту Позивача одним із учасників товариства є нерезидент Деріксон Рональд Майкл (Канада). За змістом розділу 4 Статуту Деріксон Рональд Майкл, серед іншого, вносить в статутний фонд Позивача в обмін на корпоративні права майно - зерноочисне обладнання Weesteel 4217 вартістю 605000, 00 доларів США.

Відповідно до оформленої належним чином вантажної митної декларації № 11001000/6/003711 від 21.08.2006р. Позивачем ввезено на митну територію України зерноочисне обладнання Weesteel 4217 задекларованою вартістю 3 055 250, 00 грн. Вказане майно задекларовано як внесок учасника ТОВ „Унірем-Агро»Деріксон Рональда Майкла (Канада) до статутного капіталу Позивача в обмін на корпоративні права.

При здійсненні митного оформлення вказаного вище майна Позивачем фактично сплачено митним органам ПДВ у розмірі 611050,00 грн. шляхом видачі податкового векселя № 4282 від 21.08.2006р., який погашено грошовими коштами. Сплата ПДВ підтверджується відміткою митниці на відповідних ВМД, висновками акту перевірки та Відповідачем не оспорюється. Зокрема, в акті перевірки № 15/124-245 від 14.12.2006р. вказано: «Податковий вексель погашено шляхом сплати грошовими коштами».

10.11.2006р. Позивачем подано до ДПІ у м.Дніпродзержинську «Уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок», відповідно до якого виправлено помилки та збільшено від'ємне значення з ПДВ за вересень 2006р. на 611050, 00 грн. по податковому векселю № 4282 від 21.08.2006р.

14 грудня 2006 року головним державним податковим ревізором-інспектором сектору адміністрування ПДВ відділу оподаткування юридичних осіб Державної податкової інспекції в м. Дніпродзержинську Мороз Тетяною Іллівною проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „Унірем-Агро», за результатами якої складено Акт № 15/124-245 від 14.12.2006р.

За висновками перевірки відповідачем встановлено, що Позивач, в порушення п.п. 7.7.1, 7.7.3 п. 7.7 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість», п. 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999р. № 271, завищив бюджетне відшкодування з ПДВ на суму 603 982, 00 грн. в зв'язку з віднесенням до податкового кредиту за вересень 2006 року сум ПДВ у розмірі 611050, 00 грн. сплачених митним органам при митному оформленні імпортованого майна, що є внеском в статутний фонд Позивача.

За висновком Відповідача, бухгалтерський та податковий облік операцій Позивача з імпорту вище вказаного майна повинен вестись окремо від операцій, по яким здійснюються розрахунки з бюджетом. Результат бухгалтерського та податкового обліку вказаних операцій повинен відображатись лише в спеціальній декларації сільськогосподарського товаровиробника з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини. Як наслідок, Відповідачем перенесено суми ПДВ у розмірі 611 050, 00 грн. „до податкового кредиту спеціальної декларації по операціях з продажу продукції, товарів (робіт послуг) власного виробництва...» з виключенням відповідної суми ПДВ з загальної декларації. В тому числі - Позивачем віднесено до складу податкового зобов’язання загальної податкової декларації з ПДВ за жовтень 2006р. суми податку на додану вартість у розмірі 3401,00 грн. , отримана позивачем у жовтні 2006 року в складі вартості орендної плати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Аккордо», які повинні бути відображені в спеціальній податковій декларації з податку на додану вартість сільськогосподарського товаровиробника з виключенням з загальної податкової декларації.

За результатами перевірки складено акт № 15/124-245 від 14.12.2006р., відповідно до якого виявлено порушення Позивачем порядку ведення податкового обліку, визначеного п.п. 7.7.1, 7.7.3 п. 7.7 ст. 7, п. 11.29 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість»та п. 4 Постанови КМ України від 26.02.1999р. №271. На підставі висновків вище вказаного акту перевірки, 27.12.2006р Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 245151600/0/40747/10/151 яким визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ Позивача у розмірі 603 982,00 грн.

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням Позивачем, в порядку апеляційного узгодження подано до податкових органів відповідні скарги, однак за процедурою адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарги без задоволення та податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення №245151600/1/2257/10/151/119 від 02.02.07р. №245151600/2/9935/10/15-119 від 18.04.07р. №245151600/3/16237/10/15-219 від 21.06.07р. якими визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ Позивача у розмірі 603982,00 грн.

Суд задовольняє адміністративний позов з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.7.2.7 п.7.2 ст.7 закону України «Про податок на додану вартість»03.04.97р. №168/97-ВР (надалі –Закон про ПДВ), у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

До позовної заяви додано вказану вище вантажну митну декларацію, яка засвідчує імпорт Позивачем майна в обмін на корпоративні права та містить відмітку митниці про сплату обов'язкових платежів та ПДВ у повному обсязі. Дійсність вказаної ВМД визнається Відповідачем та не оспорюється. Жодного доказу на підтвердження факту того, що вантажна митна декларація визнана недійсною відповідачем не надано. Факт сплати ПДВ до державного бюджету підтверджується_платіжними дорученнями № 1077 від 19.09.2006р. на суму 611050, 00 грн., завірена копія якого додана до матеріалів справи позивачем. Отже, право Позивача на податковий кредит в розмірі фактично сплаченого ПДВ (згідно оформленої належним чином ВМД) документально підтверджено.

Оскільки позивач по справі є виробником сільськогосподарської продукції, то його діяльність підпадає під дію пункту 11.29 ст.11 Закону про ПДВ, відповідно до якої, до 1 січня 2009 року зупинено дію пункту 7.7 статті 7, пунктів 10.1 і 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з поставки переробним підприємствам молока та м'яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства. Для новостворених сільськогосподарських товаровиробників різних форм власності питома вага сільськогосподарської продукції в загальній сумі валового доходу підприємства в поточному році визначається за даними звітного періоду. Зазначені кошти залишаються в розпорядженні сільськогосподарських товаровиробників і використовуються ними на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення. У разі нецільового використання акумульованих коштів вони стягуються до Державного бюджету України в безспірному порядку. Порядок акумуляції та використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Преамбули Закону про ПДВ, цей Закон визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Згідно п. 3.1.1. та п. 3.1.2 ст. З Закону про ПДВ, операція з ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів за договорами які передбачають їх обмін на корпоративні права є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, отже в даному випадку, облік вказаних операцій, звітування та внесення податку до бюджету здійснюється в порядку, встановленому саме Законом України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.11.4 ст.11 Закону про ПДВ, зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону окремим законом з питань оподаткування цим податком. У разі якщо іншим законом, незалежно від часу його прийняття, встановлюються правила оподаткування цим податком, відмінні від зазначених у цьому Законі, пріоритет мають норми цього Закону.

Пунктом 3.1 ст.3 Закону про ПДВ, встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю) (п.п.3.1.1); - ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту). (п.п.3.1.2).

У відповідності до п.п.7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону про ПДВ, платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону.

Інших випадків, коли платник податку зобов’язаний вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (робіт, послуг) та відображати його результати в окремих податкових деклараціях закон не встановлює.

З вищевказаного, не допускається встановлення будь-яких повноважень органу виконавчої влади щодо зміни порядку обчислення та сплати податку на додану вартість, який встановлено Законом України «Про податок на додану вартість»облік спірних операцій (операція з імпорту майна нерезидентом, який є власником ТОВ «Унірем-Агро»в обмін на корпоративні права позивача), звітування та внесення по цим операціям податку на додану вартість до бюджету здійснюється саме в порядку, встановленому Законом України «Про податок на додану вартість», і спірні операції не підпадають під дію п.3.2 ст.3 та ст.5 Закону України «Про податок на додану вартість», тому положення п.7.2.8 ст.7 цього ж Закону щодо окремого обліку до спірних операцій не застосовується.

Стосовно висновків відповідача, які викладені в п.3 акту перевірки №15/124-245 від 14.12.2006р., щодо неправомірності віднесення позивачем до складу податкового зобов”язання загальної податкової декларації з ПДВ за жовтень 2006р. суми податку на додану вартість у розмірі 3401,00 грн. , отримана позивачем у жовтні 2006 року в складі вартості орендної плати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Аккордо», які повинні бути відображені в спеціальній податковій декларації з податку на додану вартість сільськогосподарського товаровиробника з виключенням з загальної податкової декларації, суд зазначає наступне.

Ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються Цивільним Кодексом України та іншим законом.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Аналізуючи зміст ст 759, 760, 901 ЦК України, суд вважає, що предметом договору оренди та договору про надання послуг є різні об’єкти цивільних прав і ототожнення переданих власних основних засобів у оренду з наданням послуг власного виробництва не відповідає нормам діючого законодавства, оскільки для того, щоб виконана підприємством послуга вважалась послугою власного виробництва необхідно, щоб підприємство понесло для її виконання витрати (матеріальні, трудові, загальнодоступні), послуги для виконання яких підприємство не несе витрати не можуть вважатись послугами власного виробництва, як це передбачено п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 (витрати), затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №318 від 31.12.1999р.

Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що спеціальний режим оподаткування податку на додану вартість, передбачений п.11.29 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість»не розповсюджується на спірні операції.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 27.12.2006р № 245151600/0/40747/10/151 та винесені на його основі податкові повідомлення-рішення №245151600/1/2257/10/151/119 від 02.02.07р. №245151600/2/9935/10/15-119 від 18.04.07р. №245151600/3/16237/10/15-219 від 21.06.07р., якими визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ Позивача у розмірі 603 982,00 грн. є неправомірними, оскільки суперечать вимогам Закону України «Про податок на додану вартість», звідси позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 158-163 КАС України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення №245151600/0/40747/10/151 від 27.12.06р., №245151600/1/2257/10/151/119 від 02.02.07р. №245151600/2/9935/10/15-119 від 18.04.07р. №245151600/3/16237/10/15-219 від 21.06.07р. прийняті Державною податковою інспекцією у м. Дніпродзержинську

Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро»3,40 грн. витрат по сплаті державного мита.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                      Н.А.Бишевська

Постанову складено в повному обсязі та підписано 06.06.2008р.