ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2008 р. Справа № 18/5770

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від первісного позивача: Римар А.В. (довіреність від 28.12.2007року) від первісного відповідача: Стельмах В.М. - керівник,

Ганжа С.М. (довіреність від 25.02.2008 року),

розглянувши апеляційну скаргу фермерського господарства "Велес"

на рішення господарського суду Хмельницької області

від "06" листопада 2007 р. у справі № 18/5770 (суддя Саврій В.А.)

за позовом закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" (м. Київ)

до фермерського господарства "Велес" (м. Старокостянтинів Хмельницької області)

про стягнення 41 464,34 грн.

та зустрічним позовом фермерського господарства "Велес"

до закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна"

про визнання правочину недійсним, зобов'язання повернути кошти за угодою та стягнення збитків в сумі 1 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2007 року закрите акціонерне товариство "АІСЕ Україна" звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з фермерського господарства "Велес" 41 464,34 грн. боргу відповідно до укладеної між сторонами угоди №019113 від 28 березня 2001 року.

Позов мотивовано тим, що після отримання автомобіля відповідач неналежним чином виконував умови угоди, порушував графік внесків, а з листопада 2004 року припинив сплачувати щомісячні повні внески, передбачені угодою, внаслідок чого і утворилась вищевказана заборгованість.

В жовтні 2007 року фермерське господарство "Велес" подало зустрічний позов до закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" про визнання правочину №019113 від 28 березня 2001 року недійсним, повернення коштів, переданих на виконання вказаної угоди та стягнення з позивача за первісним позовом збитків у розмірі 1 000,00 грн.

В зустрічній позовній заяві фермерське господарства "Велес" зазначає, що додаток №1 до угоди №019113 від 28 березня 2001 року чітко встановлює ціну автомобіля ГАЗ 2705-24 в розмірі 31 200,00 грн. Будь-якого посилання на чинність іншої ціни автомобіля станом на певний місяць в цьому додатку№1 немає.

На противагу цьому положенню угоди підпункт 3.3 статті 3 додатку №2 угоди №019113 від 28 березня 2001 року визначає, що розмір цілого чистого внеску, що підлягає сплаті у відповідному місяці, визначається щомісячно шляхом ділення ціни автомобіля, що діє у відповідному місяці, на загальну кількість внесків, визначену графіком внесків, що суттєво підвищує ціну договору в цілому. Умови угоди вважає нікчемними, оскільки вони порушують вимоги ч.3 ст.173 Господарського кодексу України.

Вважає, що оскільки ціна договору є істотною умовою господарського зобов'язання в розумінні ч.2 ст.189 Господарського кодексу України, визнання цієї умови недійсною тягне за собою недійсність договору в цілому.

Крім цього позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ЗАТ "АІСЕ Україна" нанесені йому збитки в сумі 1 000,00 грн. Збитками вважає витрати на оплату послуг юриста для підготовки матеріалів до господарського суду.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06 листопада 2007 року у справі №18/5770 задоволено позов закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна".

Стягнуто з фермерського господарства "Велес" на користь закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" 41 464,34 грн. заборгованості, 414,64 грн. витрат по оплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У зустрічному позові фермерського господарства "Велес" відмовлено.

Стягнуто з фермерського господарства "Велес" в доход державного бюджету державне мито в сумі 85,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фермерське господарство "Велес" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі фермерське господарство "Велес" зазначає, що згідно висновків суду першої інстанції ціна договору може змінюватись в односторонньому порядку, в даному випадку збільшуватись, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Фермерське господарство "Велес" вважає угоду №019113 від 28 березня 2001 року договором приєднання в розумінні ст.634 Цивільного кодексу України.

На думку позивача за зустрічним позовом, умови оспорюваної угоди, що регулюють питання відповідальності сторін є нікчемними.

ФГ "Велес" вважає, що місцевим господарським судом невірно застосовано норми ч.2 ст.207 Господарського кодексу України, оскільки вказані приписи застосовуються лише стосовно порушення рівномірності розподілу заходів відповідальності, закріплених в договорі.

Зазначає, що сторони не дійшли згоди стосовно розміру щомісячного страхового внеску, визначення якого, всупереч вимогам правил діяльності Автоплану, здійснено закритим акціонерним товариством "АІСЕ Україна" в односторонньому порядку, що вплинуло на ціну договору.

Закрите акціонерне товариство "АІСЕ Україна" у письмовому відзиві на апеляційну скаргу зазначає про необґрунтованість доводів, викладених у скарзі.

Представники фермерського господарства "Велес" в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримують.

Представник закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" в судовому засіданні заперечує проти апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому виходить з наступного.

28 березня 2001 року між закритим акціонерним товариством "АІСЕ Україна" та фермерським господарством "Велес" укладена угода №019113 (далі - угода) з додатками №1 та №2 до неї, які є невід’ємними частинами угоди, в рамках створеної позивачем в Україні системи продажу автомобілів Автоплан. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

Предметом спірної угоди є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля (ст.1 угоди).

Відповідно до додатку № 1 до угоди графік внесків складає 84 місяці.

Вартість послуг визначена додатком №1 до угоди і складає 0,35 % щомісячних адміністративних витрат від ціни автомобіля, 1,19 % щомісячного чистого внеску, 1 123,20 грн. вступного внеску та 2% плати на право отримання, а загалом 29,4 % від ціни автомобіля за весь термін дії угоди.

Згідно Термінології додатку №2 "Правила здійснення діяльності автоплану" (далі - Правила) до вищевказаної угоди до ціни автомобіля включається ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером і є базовою величиною для визначення розміру чистого внеску, адміністративних витрат, страхового внеску та інших платежів, передбачених правилами.

Термінологія додатку №2 Правил до угоди встановлює поняття графіку внесків - сукупності платежів, що складається з повних внесків, у кількості, необхідній для сплати повної ціни автомобіля, послуг фірми з обслуговування та утримання системи Автоплан і страхових внесків.

Адміністративні витрати - плата за послуги фірми з організації діяльності Автоплану. Фірма надає можливість учаснику сплачувати цю плату щомісячними внесками, розмір кожного з яких складає зазначений у додатку № 1 відсоток від ціни автомобіля, разом із чистим внеском.

Пункт 3.1 статті 3 додатку № 2 до угоди визначено, що ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця.

Стосовно ціни автомобіля яка вказана у додатку №1 до угоди слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3.2 статті 3 додатку №2 до угоди ціна автомобіля, зазначена у додатку № 1, - це ціна автомобіля, дійсна для попереднього місяця, в якому підписано дану угоду.

Таким чином в додатку №2 до угоди чітко встановлено, що ціна автомобіля вказана в додатку №1 до угоди дійсна в місяці підписання угоди.

Ст.4 угоди встановлено, що учасник системи зобов'язується оплатити послуги, що надає фірма в формі та обсязі, зазначених в Правилах сплатити витрати фірми щодо організації та забезпечення діяльності Автоплану, страхування життя учасника системи, а також страхування автомобіля, сплатити повну вартість автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до цієї угоди, у розмірі та на умовах, описаних у Правилах.

Відповідно до ст.10 угоди ця угода набуває юридичної сили з моменту її підписання обома сторонами і діятиме до моменту, коли обидві сторони виконають усі зобов'язання нею передбачені.

Згідно ст.6 Закону України "Про ціни та ціноутворення" в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Ст.632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст.189 Господарського кодексу України ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Отже, розмір складових платежів за угодою встановлений у відсотках (тарифі), а не в твердій сумі.

Оскільки розмір повного щомісячного внеску визначається у відсотках до встановленої виробником актуальної ціни, відсотки розміру щомісячних платежів залишаються незмінними, а ціна може змінюватися в разі, якщо її змінює виробник/імпортер.

Таким чином, зазначення в договорі ціни договору не в твердій сумі, а у відсотках (тарифі) від певного, взаємно обраного критерію, відповідає чинному законодавству України, є загально прийнятим способом визначення ціни в господарських договорах та не може вважатись односторонньою зміною умов угоди.

При цьому про зміну актуальної ціни ЗАТ "АІСЕ Україна" повідомляє кожного учасника шляхом направлення квитанцій до початку кожного місяця. В даних квитанціях також вказується сума, яку необхідно сплатити учаснику виходячи із зазначеної ціни, та склад платежів.

П.15.1 ст.15 угоди передбачена можливість учасника системи, який ще не отримав автомобіль розірвати угоду у будь-який момент без пояснення причин.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст.11 та ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно п.4. Прикінцевих положень Господарського кодексу України, кодекс застосовується до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.193 цього Кодексу суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належними чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.526,530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов’язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна".

Стосовно зустрічного позову фермерського господарства "Велес" слід зазначити наступне.

Ст.179 Господарського кодексу України встановлено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання.

Ч.4 ст.179 цього Кодексу визначено, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно частин 1,2 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Кодексу встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 92 Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів недодержання вимог, встановлених ст.203 Кодексу при укладенні угоди, дотримання яких є необхідним для чинності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, зміст та форма оспорюваної угоди відповідають вимогам Цивільного кодексу України, угоду укладено правоздатними юридичними особами, які є належними учасниками цивільних правовідносин в Україні, виконання угоди з боку ЗАТ "АІСЕ Україна" підтверджується документально.

ФГ "Велес" не доведено також наявності правових підстав для визнання угоди нікчемною згідно ч.2 ст. 207 Господарського кодексу України.

Довід ФГ "Велес" про те, що ЗАТ "АІСЕ Україна" вийшов за межі своєї господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) не є переконливим, оскільки фермерським господарством "Велес" не доведено, що надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, суперечить меті та предмету діяльності ЗАТ "АІСЕ Україна".

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість зустрічних позовних вимог фермерського господарства "Велес".

За таких обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від 06 листопада 2007 року у справі №18/5770 відповідає обставинам справи та прийнято відповідно до чинного законодавства, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 06 листопада 2007 року у справі №18/5770 залишити без змін, а апеляційну скаргу фермерського господарства "Велес" - без задоволення.

2. Справу №18/5770 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам;

4 - в наряд.