ПОСТАНОВА

"06" березня 2008 р.

Справа № 15а/205-4505

15 год. 30 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

при секретарі судового засідання Суховій Р.М.

Розглянув справу:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об'єднання "Текстерно", вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль

до: Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /3/71319 від 24.10.2007р..

за участю представників сторін:

позивача:          Головний бухгалтер Дубівка Л.Б. –довіреність № 8/248 від 19.11.07 р.;

відповідача:           державний податковий інспектор Мельник О.А. –довіреність № 30/7/10-015 від 04.01.07р..

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариство "Тернопільське об'єднання "Текстерно", вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль звернулося у господарський суд з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /3/71319 від 24.10.2007р..

Враховуючи положення Прикінцевих та перехідних положень КАС України, справа розглядається за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

У розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснюється за відсутності відповідного клопотання сторін.

В засіданні з 27.02.2008р. по 06.03.2008р. на підставі ст. 150 КАС України оголошувалася перерва у зв'язку з наданням сторонам можливості подати додаткові матеріали на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідає чинному законодавству, підтвердженням чого є акт виїзної планової перевірки № 2681/23-02/00306650 від 20.03.2007р., яким встановлено, що Відкритим акціонерним товариством "Тернопільське об'єднання "Текстерно", вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, порушено норми Закону України "Про податок на додану вартість".

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту "б", пункту 4.2.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181) та абз. 3 п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" прийняте податкове повідомлення-рішення № /3/71319 від 24.10.2007р. яким Відкритому акціонерному товариству "Тернопільське об'єднання "Текстерно", вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, визначено 10901,00 грн. податкового зобов'язання по податку на додану вартість.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 2681/23-02/00306650 від 20.03.2007р. оформленого за результатами виїзної планової перевірки Відкритого акціонерного товариства "Тернопільське об'єднання "Текстерно" на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004р. по 30.09.2006р., стало порушення ним п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме: підприємством не здійснено нарахування податкового зобов'язання на операції з продажу молока за рахунок коштів підприємства, що призвело до заниження податкового зобов'язання у січні 2005р. на 286,0 грн., лютому 2005р. на 443,0 грн., березні 2005р. на 501,0 грн., квітні 2005р. на 388,0 грн., травні 2005р. на 437,0 грн., червні 2005р. на 352,0 грн., липні 2005р. на 562,0 грн., серпні 2005р. на 387,0 грн., вересні 2005р. на 148,0 грн., жовтні 2005р. на 391,0 грн., листопаді 2005р. на 392,0 грн., грудні 2005р. на 455,0 грн., січні 2006р. на 358,0 грн., лютому 2006р. на 441,0 грн. та березні 2006р. на 513,0 грн., а всього на загальну суму 10901 грн..

Позивач проти доводів податкової інспекції заперечив, в судовому засіданні представник підтримав позовні вимоги, просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /3/71319 від 24.10.2007р. винесене на підставі акта перевірки від 20.03.2007р. № 2681/23-02/00306650, яким встановлено факт заниження позивачем податку на додану вартість за період з січня 2005р. по березень 2006р. у розмірі 10901 грн., у зв’язку з тим, що підприємством не порушено п. 4.2. ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки безоплатну видачу молока не можливо вважати поставкою, так як така видача регулюється ст. 166 Кодексу законів про працю України. Також звертає увагу суду на те, що не належать до поставок операції з передачі товарів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а рішення Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції слід скасувати, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" (далі Закон України), контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи, передбачені Законом України, на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до "Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України (далі Порядок), розробленого на виконання Закону України, шляхом прийняття податкових повідомлень –рішень на підставі Закону 2181.

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

В даному випадку, доказом правомірності притягнення підприємства до відповідальності за порушення норм чинного законодавства є акт документальної перевірки, обов’язковість складання якого передбачена вищезазначеними нормативними актами.

Податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення, посилається на акт перевірки № 2681/23-02/00306650від 20.03.2007р., який не може бути належним доказом, що підтверджує порушення товариством норм чинного законодавства зазначених в оскаржуваному рішенні, оскільки:

при здійсненні перевірки щодо правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість податковим органом встановлено, що позивач впродовж періоду перевірки з 01.04.2004р. по 30.09.2006р. забезпечував працівників молоком відповідно до "Порядку безкоштовної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робочим та службовцям, що зайняті на роботах зі шкідливими умовами праці", затвердженого Постановою Держкомпраці СРСР при Президії ВЦСПС від 16.12.1987р. № 731/П-13, при цьому забезпечення певних категорій працівників з важкими та шкідливими умовами праці лікувально-профілактичним харчуванням, зокрема молоком, податковий орган трактує як операцію з продажу товару (молока) за рахунок коштів підприємства (безоплатна передача), у зв’язку з чим приходить до висновку про порушення ВАТ "Тернопільське об’єднання "Текстерно" п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" , що виявляється в ненарахуванні податкового зобов’язання на операції з продажу молока за рахунок коштів підприємства.

Суд вважає дані висновки податкового органу помилковими, зробленими без сукупного аналізу норм чинного законодавства, що регулюють спірне питання, виходячи з наступного.

Податок на додану вартість нараховується за операціями з поставки товарів (послуг) на митній території України.

У відповідності до п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість", у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов’язаній з продавцем особі чи суб’єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни. (Пункт 4.2 статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом N 169/98-ВР від 04.03.98)

Визначення терміну "поставка товарів" містить п. 1.4 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість", згідно з яким поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Як визначено податковим органом в акті перевірки підприємство забезпечувало працівників молоком відповідно до Порядку безкоштовної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робітникам і службовцям, зайнятим на роботах зі шкідливими умовами праці, затверджений ухвалою Держкомпраці СРСР від 16.12.87 р. № 731/П-13, згідно п. 1«а»якого, молоко видається по 0,5 л за зміну в дні фактичної зайнятості працівника на роботах, пов'язаних із виробництвом або застосуванням хімічних речовин.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 7 Закону України "Про охорону праці", який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров’я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні, працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. У разі роз’їзного характеру роботи працівникові виплачується грошова компенсація на придбання лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів на умовах, передбачених колективним договором.

Статтями 161, 166 КЗпП України передбачено право власника розробляти за участі професійних спілок і реалізовувати комплексні заходи щодо охорони праці відповідно до Закону України "Про охорону праці". Так, зокрема, ст. 166 КЗпП України передбачає, що на роботах зі шкідливими умовами праці працівникам видаються безкоштовно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що пільги і компенсації працівникам за важкі та шкідливі умови праці, що надаються роботодавцями в межах трудового законодавства не є поставкою товару без оплати в розумінні Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки здійснюються не в межах цивільного чи господарського обороту, а у зв’язку із врегульованим спеціальним законодавством трудових відносин між роботодавцем та працівником.

Крім того, у відповідності до п.п.4.3.13 п. 4.3 ст. 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" вартість безоплатного харчування, миючих та знешкоджуючих засобів, а також робочого одягу, взуття, засобів індивідуального захисту, які надаються працедавцем платнику податку відповідно до Закону України “Про охорону праці" належить до доходів, які не включаються до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до п.п. 3.19 п. 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р., № 5, вартість виданого згідно з наявними нормами молока та лікувально-профілактичного харчування до фонду оплати праці не належить, а відтак видачу молока працівникам не можна вважати натуральною виплатою в рахунок оплати праці.

Отже, безоплатна видача молока працівникам, задіяних на роботах зі шкідливими умовами праці, не належить до операцій, що є об’єктом оподаткування податком на додану вартість у розумінні Закону України "Про податок на додану вартість".

Згідно з п. 4.2 Закону України "Про податок на додану вартість", що покладено в основу донарахування податкового зобов’язання позивача з ПДВ з операцій безкоштовної видачі молока працівникам, що зайняті в шкідливих умовах праці, база оподаткування таких операцій визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Визначаючи базу оподаткування податковим органом взято за основу ціни придбання даного молока підприємством для подальшої його видачі працівникам, що суперечить п. 4.2 Закону, оскільки фактична ціна операції в даному випадку рівна нулю, а донарахування податкових зобов’язань платникам податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами. Однак в акті перевірки відсутні дані, що при визначенні бази оподаткування застосовувався метод звичайних цін.

Разом з тим суму податкового зобов’язання, визначену в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні суд вважає такою, що не доведена податковою інспекцією в установленому порядку, оскільки в розділі 3.1.5 акта вказано, що сума заниженого податкового зобов’язання з ПДВ з операцій безоплатної видачі молока працівникам становить 10901 грн., в т.ч. за період січень 2005р.-серпень 2006р., в той час коли в розділі 4 акта –"Висновок" зазначено, що відповідні порушення призвели до заниження ПДВ за період січень 2005р. –серпень 2006р. загалом, згідно підрахунку, на суму 8390 грн., а поданий податковим органом на вимогу суду реєстр сум податку на додану вартість ВАТ "Тернопільське об’єднання "Текстерно", включених до складу податкового кредиту та не відображених у складі податкових зобов’язань з ПДВ при придбанні молока і безоплатній його передачі відповідним категоріям працівників підприємства, згідно якого донарахування податкового зобов’язання з ПДВ здійснено за період з квітня 2004р. по серпень 2006р. на суму 10901 грн. з розбивкою помісячно, не може бути взятий судом до уваги як належний доказ у справі, оскільки містить суперечливі дані з актом в частині визначення періоду, за який здійснено донарахування податкового зобов’язання з ПДВ, та суми такого зобов’язання.

Таким чином, податкова інспекція не довела належними доказами правомірність визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на додану вартість, у зв’язку з чим податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 86, 89, 94 –98, 156, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задоволити.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /3/71319 прийняте 24.10.2007р. Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції яким визначено Відкритому акціонерному товариству "Тернопільське об'єднання "Текстерно" податкове зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 10901 грн..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя