ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№ 05-5-38/14816

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

Міністерства юстиції України

Махорт Д.О. –дов. від 29.12.2007 року

відповідачів

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

Генеральної прокуратури України

Солодка Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Міністерства юстиції України

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року

у справі

№ 05-5-38/14816 господарського суду міста Києва

за позовом

Міністерства юстиції України в інтересах держави в особі Державного казначейства України

до

- Прокуратури м. Чернігова

- Новозаводського районного суду м. Чернігова

- Деснянського районного суду м. Чернігова

- Державної судової адміністрації України

про

стягнення збитків у розмірі 36 398, 74 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року Міністерство юстиції України в інтересах держави в особі Державного казначейства України звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Прокуратури м.Чернігова, Новозаводського районного суду м.Чернігова, Деснянського районного суду м. Чернігова, Державної судової адміністрації України про стягнення солідарно з відповідачів збитків в розмірі 36 398, 74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки стягувана сума є збитками Державного бюджету України, то відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Міністерство юстиції України звертається в інтересах держави з регресним позовом до відповідачів, дії яких призвели до порушення державою Україна статті 8, пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2007 року (суддя: Власов Ю.Л.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року (судді: Корсак В.А. –головуючий, Кондес Л.О., Авдеєв П.В.) у справі № 05-5-38/14816 господарського суду міста Києва позовна заява повернута без розгляду на підставі пункту 1 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не мав права підписувати та подавати позовну заяву в інтересах держави в особі Державного казначейства України, а тому позовна заява підлягає поверненню без розгляду.

Не погоджуючись з постановою суду, Міністерство юстиції України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року у справі № 05-5-38/14816 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі та ухвалу господарського суду міста Києва від 29.10.2007 року скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм процесуального права, зокрема, статті 63 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що позивач має право звертатися до суду за захистом інтересів держави.

Відзиви на касаційну скаргу не надані.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У жовтні 2007 року Міністерство юстиції України в інтересах держави в особі Державного казначейства України звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Прокуратури м.Чернігова, Новозаводського районного суду м.Чернігова, Деснянського районного суду м. Чернігова, Державної судової адміністрації України про стягнення солідарно з відповідачів збитків в розмірі 36 398, 74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки стягувана сума є збитками Державного бюджету України, то відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Міністерство юстиції України звертається в інтересах держави з регресним позовом до відповідачів, дії яких призвели до порушення державою Україна статті 8, пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має право її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Повертаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство юстиції України не мало права підписувати та подавати позовну заяву в інтересах держави в особі Державного казначейства України.

Проте, залишаючи без змін ухвалу господарського суду м. Києва, Київський апеляційний господарський суд відзначив і пункти 4, 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку і розмірі і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Колегія суддів вважає такі висновки апеляційного господарського суду безпідставними, оскільки позовна заява не була повернута судом першої інстанції на підставі вказаних пунктів.

Однак, при цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанції правомірно відзначено наступне.

Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2006 року за № 1577, одним із завдань Міністерства юстиції є організація в установленому порядку своєчасного, повного і неупередженого примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), яке покладено на державних виконавців.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»Орган представництва –орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»від 31.05.2006 року № 784 на Міністерство юстиції покладено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень.

Згідно із частиною 4 статті 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом трьох місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, з зазначеної статті вбачається, що позивачем в даній справі має бути Орган представництва, а саме - Міністерство юстиції України.

В даному ж випадку Державне казначейство України набуло статусу позивача, тоді як Міністерство юстиції України –особа, яка звертається з позовом в його інтересах, що не передбачено чинним процесуальним законодавством.

Отже, з наведених вище норм чітко вбачається, що Міністерство юстиції України у справах за позовом про стягнення збитків, завданих Державному бюджету України, має право звертатись до суду самостійно від свого імені.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваної ухвали та прийнятті постанови попередніми судовими інстанціями вірно застосовані приписи пункту 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, що дає підстави для залишення їх без змін з підстав, зазначених у цій постанові.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2008 року у справі № 05-5-38/14816 господарського суду міста Києва та ухвалу господарського суду міста Києва від 29.10.2007 року залишити без змін.

Головуючий О.Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова