ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

13
березня 2008 р.

№
5/150

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Дроботової
Т. Б. -головуючого Волковицької Н.О. Рогач Л.І.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
30.01.2008 р. Львівського апеляційного господарського суду

у
справі

№ 5/150
господарського суду Чернівецької області

за
позовом

Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

за
участю третьої особи

Чернівецького
обласного управління статистики

про

звільнення
займаного приміщення та стягнення 10304,54 грн.

В
С Т А Н О В И В:

Подана
касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХП1 Господарського
процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно
до пункту 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального
кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного
мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно
до статті 3 пункту 2 підпунктів ”б”, “в” Декрету Кабінету Міністрів України
“Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із позовних заяв немайнового
характеру державне мито сплачується у розмірі                                 5
неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно
до статті 3 пункту 2 підпункту ”а” зазначеного Декрету із заяв майнового
характеру, що подаються до господарських судів державне мито сплачується у
розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Декретом
Кабінету Міністрів України “Про державне мито” затверджено порядок та розміри
сплати державного мита, згідно вимог якого державне мито сплачується у розмірі
50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

Позовні
заяви, що носять одночасно майновий і немайновий характер оплачуються державним
митом як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за
ставками, встановленими для розгляду позовних заяв по немайнових спорах (пункт
36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита,
затвердженої Наказ Головної державної податкової інспекції України від 22
квітня 1993 року N 15).

Враховуючи,
що позов містить вимоги як майнового, так і немайнового характеру, державне
мито з касаційної скарги належить обчислювати та сплачувати до державного
бюджету з врахуванням вимог вказаних норм Декрету Кабінету Міністрів України
“Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93, а саме:

- за
немайновим спором, щодо звільнення займаного приміщення -42,50 грн.;

- за
вимогами майнового характеру щодо стягнення суми -51 грн.

Додані
до касаційної скарги квитанції № 216.29.1 та № 216.30.1 від 13.02.2008 р. про
сплату державного мита у сумі 51 грн. та 30 грн. не можуть бути належним
доказом сплати державного мита у встановленому законодавством розмірі, оскільки
не відповідають наведеним вимогам, що є підставою повернення касаційної скарги
без розгляду у відповідності з пунктом 4 частини 1 статті 1113
Господарського процесуального кодексу України.

Разом
з тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після усунення обставин,
зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у
справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне
подання в загальному порядку.

Керуючись
статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113, Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 30.01.2008 р. у справі             № 5/150 господарського суду
Чернівецької області повернути скаржнику.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:                                                                                     Н.Волковицька

Л. Рогач