ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 2/194

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Удовиченко О.С.

суддів: Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

За участю представників :

від позивача Соколовська Є.В. (дор. від 16.10.07р.)

від відповідача Шарко Р.М. (дов. від 25.05.07р.)

розглянувши касаційну скаргу ПП "Ареал" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.07.07р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.07р.

у справі № 2/194

за позовом ЗАТ спільного українсько-англійського підприємства з іноземними інвестиціями "Регіональний агропромисловий центр", м. Кіровоград

до ПП "Ареал", с. Суботці, Знам'янський р-н, Кіровоградської області

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 23.01.07р.

В С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.07.07р. у справі № 2/194 (суддя Деревінська Л.В.) задоволено позовні вимоги ЗАТ спільного українсько-англійського підприємства з іноземними інвестиціями "Регіональний агропромисловий центр" до ПП "Ареал" про визнання недійсним договору; договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 23.01.07р. визнано недійним з моменту його вчинення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.07р. (головуючий Павловський П.П., судді Чус О.В., Логвиненко А.О.) вказане рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 18.07.07р. та постанову від 17.10.07р. скасувати та припинити провадження у справі. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 92, ч. 2 ст. 203, ст.ст. 215, 657 Цивільного кодексу України та ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

23.01.07р. між Закритим акціонерним товариством спільним українсько-англійським підприємством з іноземними інвестиціями "Регіональний агропромисловий центр" (Продавець) та приватним підприємством "Ареал" (Покупець) укладено договір купівлі–продажу нежитлової будівлі –приміщення майстерні (загальною площею 1 456,6 кв. м.), що знаходиться на території Суботцівської сільської Ради Знам'янського району Кіровоградської області, за ціною 45 000грн. (без ПДВ). Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області 23.01.07р. № 31 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1878953. Від імені продавця договір підписаний директором Веретельник Г.П.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.08.04р. порушено провадження у справі № 10/140 за заявою кредитора - Української аграрної біржі до боржника –Закритого акціонерного товариства спільного українсько-англійського підприємства з іноземними інвестиціями “Регіональний агропромисловий центр” про визнання банкрутом.

Ухвалою від 29.11.06р. призначено розпорядника майна боржника.

Постановою господарського суду Кіровоградської області від 07.02.07р. у справі № 10/140 закрите акціонерне товариство спільне українсько-англійське підприємство з іноземними інвестиціями “Регіональний агропромисловий центр” було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру на строк до 07.11.07 року.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Ст. 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно абзацу першого ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 13 статті 13 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” визначено, що керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного фонду господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Судами встановлено, що балансова вартість активів боржника, виходячи з фінансового звіту станом на 01.01.07р., складала 605 600 грн.; по-друге, розпорядником майна згода на укладення спірного договору купівлі–продажу не надавалась.

Відповідно ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 23.01.07р. з моменту його вчинення.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, в зв'язку з непідвідомчістю, помилкові, оскільки господарські суди вирішили спір про визнання угоди недійсною, а не про право, яке ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, як стверджує заявник.

Враховуючи вищезазначене, колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що оскаржені рішення та постанова прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ПП "Ареал" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.07.07р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.07р. у справі № 2/194 залишити без змін.

Справу № 2/194 повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Головуючий суддя О.С. Удовиченко

Судді:                                                                       О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін