ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 3/176

06.05.08

За позовом Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах

держави в особі Подільської районної у місті Києві ради

До           Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-дослідний

інститут «Інтерправо» (відповідач 1)

Комунального підприємства «Оренда»(відповідач 2)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Подільську районну у місті Києві державну адміністрацію

Про            визнання недійсним договору оренди

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від прокуратури не з’явились

Від позивача не з’явились

Від відповідача 1 Кравцов В.Ю. –по дов. № б/н від 10.04.2008

Від відповідача 2 Сергієнко В.В. –по дов. № 370 від 28.03.2008

Від третьої особи не з’явились

У засіданні брали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Заступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Подільської районної у місті Києві ради про визнання недійсним договору оренди № 2720 від 27.11.2001 будинку за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-дослідний інститут «Інтерправо»та Комунальним підприємством «Оренда»; про зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-дослідний інститут «Інтерправо»повернути приміщення за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В до Подільської районної у місті Києві ради.

Прокуратурою 23.04.2008 в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявник просить визнати недійсним договір оренди № 2720 від 27.11.2001 будинку за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-дослідний інститут «Інтерправо»та Комунальним підприємством «Оренда»; про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-дослідний інститут «Інтерправо»з приміщення площею 119, 30 кв. м. за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В; про зобов’язання повернути приміщення за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В до Подільської районної у місті Києві ради

Представник прокуратури в судове засідання не з’явився, не виконав вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 02.04.2008 та ухвалі від 15.04.2008.

Однак, прокуратурою 23.04.2008 до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв’язку з неможливістю направити в судове засідання повноважного представника, який має приймати участь в іншому судовому процесі.

Позивач в судове засідання не з’явився, не виконав вимог суду викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 02.04.2008 та ухвалі від 15.04.2008.

Однак, позивачем 05.05.2008 до канцелярії суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв’язку з неможливістю направити в судове засідання повноважного представника, який перебуває у відпустці.

Розглянувши подані клопотання про відкладення розгляду справи суд відзначає, що зайнятість представника прокуратури в іншому судовому процесі та відпустка представника позивача не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в даному випадку прокуратура та позивач мали можливість скористатись правилами ст. 28 Господарського процесуального кодексу України та ст. 244 Цивільного кодексу України.

Відповідач 1 в судове засідання не з’явився. У письмовому відзиві на позовну заяву проти позову заперечу з огляду на наступне. Вважає твердження позивача про те, що спірне приміщення, згідно з додатком 8 рішення Київської міської ради «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» від 27.12.2001 № 208/1642 відноситься до житлового фонду і нежитлових приміщень не має, хибним, адже спірне приміщення, відповідно до того ж рішення № 208 є «будинком, який визнаний непридатним для проживання, але не переведений в нежитловий фонд (мешканці відселені)», отже, очевидно, що воно не має статусу житлового будинку. Більше того, такий статус (нежитловий) спірного приміщення закріплений ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу України (ЖК) як непридатний для проживання жилий будинок і такий, який має бути переобладнаний для використання в інших цілях. Наголошує на тому, що в даний час ТОВ «Інформаційно-дослідний інститут «Інтерправо»належним чином переобладнало спірне приміщення для використання останнього в якості нежилого, з подальшим його викупом. Крім того, метою вищезазначеного рішення № 208, як зазначено у його преамбулі, було забезпечення формування комунальної власності районів м. Києва Отже, до прийняття цього рішення № 208 (до 27.12.2001), комунальна власність районів м. Києва (в тому числі і згідно з додатком 8) сформована (а тим більше розподілена на житлові будинки; будинки, які визнані непридатними для проживання, але не переведені в нежитловий фонд (мешканці відселені) та нежитлові будинки) ще не була. Звертаю увагу суду на той факт, що договір оренди спірного приміщення між відповідачами було укладено 27.11.2001, тобто за 30 днів до того, як була сформована комунальна власність районів м. Києва (в тому числі і Подільського). Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. А. ч. 4 ст. 10 Закону № 2269 встановлено загальне правило, згідно з яким прийняті після укладення договору оренди законодавчі акти, які погіршують становище орендаря, не поширюються на взаємини останнього з орендодавцем за раніше укладеним договором. Отже, відповідачі, під час укладання договору оренди, не знали і не могли знати про статус спірного приміщення, і це зайвий раз підтверджує, що суб'єкти договору оренди, діяли добросовісно і виключно в межах та відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється тривалістю у три роки (позовна давність). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким днем, виходячи з обґрунтувань позивача, є день прийняття рішення № 208 - 27.12.2001, яким, на думку позивача, був визначений статус спірного приміщення як жилий. Відтак, строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу сплив. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідач 2 у письмовому відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з огляду на наступне. На підставі розпорядження голови Подільської районної державної адміністрації від 26.11.2001 № 135 «Про переоформлення договорів оренди на нежилі приміщення 27.11.2001 між Управлінням з питань майна Подільського райдержадміністрації та ТОВ «Інформаційно - дослідний інститут «Інтерправо»був укладений договір № 2720 оренди не житлового приміщення по вул. Верхній Вал, 62 літ. «В»в м Києві загальною площею 119,3 кв. м. Згідно додаткової угоди від 01.03.2002 про зміну та доповнення до договору оренди № 2720 від 27.11.2001 орендодавцем є КП «Оренда», а орендарем ТОВ «Інформаційно - дослідний інститут «Інтерправо». Рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 49 від 27.12.2001 «Про створення комунального підприємства «Оренда»та порядок використання одержаної орендної плати на базі структурного підрозділу - відділу розрахунків та контролю за використанням орендованих приміщень Управління з питань майна Подільської держадміністрації було створено Комунальне підприємство «Оренда». Пунктами 1.2, 2.1, 2.2 Статуту КП «Оренда»засновником підприємства, є Подільська районна у м. Києві рада; предметом діяльності підприємства є здійснення заходів щодо передач, в оренду нерухомого майна, що є комунальною власністю Подільського району, а саме контроль виконання умов договорів оренди нежитлових приміщень, збереженням, належною експлуатацією, ефективним використанням переданого в оренду нерухомого майна; основними напрямками діяльності підприємства є, зокрема, погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти комунальним майном; укладання на підставі рішень виконавчого органу Засновника договорів оренди нежитлових приміщень та підписання актів приймання - передачі цих приміщень в орендне користування. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будують на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органами місцевого самоврядування. У додатку № 8 до рішення Київради від 27.12.2001 № 208 /1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва»зі змінами та доповненнями вбачається, що будинок по вул. Верхній вал, 62 літ. В відноситься до будинків, які визнанні непридатним для проживання, але не переведені в нежилий фонд (мешканці відселенні).Відповідно до ст.ст. 7 та 8 ЖК України передбачено, що будинки, непридатні до проживання, можуть бути переобладнанні та використані в інших цілях. Переведення жилих будинків і приміщень у нежилі може здійснюватись за рішенням відповідної ради або уповноваженого нею органу. В позовній заяві зазначено, що будівля є житловою на підставі того, що вона належить до житлового фонду, посилаючись на ст. 4 ЖК України. Стаття 379 ЦК України визначає, що житлом є приміщення, призначені та придані для проживання. Тобто статус помешкання як житлового чи не житлового визначається не належністю його до житлового фонду, а цільовим призначенням і придатністю до постійного проживання. Цільове призначення будівлі - нежила - та придатність до - проживання непридатна однозначно визначені у додатку № 8 до рішення Київради від 27.12.2001 № 208/1642. Крім того ст. 4 ЖК України, що певний перелік будівель формує житловий фонд. А не визначає належність будівлі до житлової чи ні, тому посилання па ст. 4 ЖК України є безпідставним, а отже, передача в орендне користування для розміщення офісу приписам Житлового кодексу України не суперечить. В позовній заяві є посилання на ст.6 ЖК України, в який встановлено заборону відносно надання приміщень жилих будинків для потреб промислового характеру та визначено призначення жилих будинків та приміщень для постійного проживання, є необгрунтованим. Так ст. 4 ЖК України передбачено, що до житлового фонду не входять вбудовані нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівлі, громадського харчування, побутового та інших видів. Таким чином, спірний договір оренди був укладений на підставі розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації № 135 від 26.11.2001 про переоформлення договорів оренди на нежилі приміщення у м. Києві по вул. Верхній Вал, 62 літ. В ТОВ «Інформаційно - дослідний інститут «Інтерправо». В зв’язку з викладеним просить в позові відмовити повністю.

Третя особа в судове засідання не з’явилась, вимог суду викладених в ухвалі від 15.04.2008 не виконала, а саме не подала письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідачів, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.11.2001 між Управлінням з питань майна Подільської райдержадміністрації м. Києва (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно - дослідний інститут «Інтерправо»(орендар) був укладений договір № 2720 оренди приміщення по вул. Верхній Вал, 62 літ. В у м. Києві.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі розпорядження голови Подільської районної державної адміністрації від 26.11.2001 № 135 «Про переоформлення договорів оренди на нежилі приміщення»передає, а орендар приймає в орендне користування будинок по вул. Верхній Вал. 62 літ. В, загальною площею 119,30 кв. м.

Додаткової угодою від 01.03.2002 сторонами внесено зміни та доповнення до договору оренди № 2720 від 27.11.2001, згідно яких орендодавцем є Комунальне підприємство «Оренда», а орендарем ТОВ «Інформаційно дослідний інститут «Інтерправо».

Як вбачається п. 1.1. договору оренди, приміщення за адресою по вул. Верхній Вал, 62 літ. В передано в користування орендаря для розміщення офісу.

Залученим до матеріалів справи рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва»затверджено переліки об’єктів комунальної власності територіальних громад районів м. Києва, відповідно до додатків 1-12.

Згідно додатку 8 до вказаного рішення будинок по вул. Верхній вал, 62 літ. В відноситься до будинків, які визнанні непридатним для проживання, але не переведені в нежилий фонд (мешканці відселенні).

Згідно інформації КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району»від 25.03.2008 будинок за адресою вул. Верхній Вал, 62 літ. В до нежитлового фонду не переводились.

В позовній заяві Заступник прокурора Подільського району м. Києва зазначив, що будівля є житловою оскільки, належить до житлового фонду.

Статтями 7, 8 Житлового Кодексу України передбачено, що будинки, непридатні до проживання, можуть бути переобладнанні та використані в інших цілях. Переведення жилих будинків і приміщень у нежилі може здійснюватись за рішенням відповідної ради або уповноваженого нею органу.

Статтею 379 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Тобто статус помешкання як житлового чи не житлового визначається не належністю його до житлового фонду, а цільовим призначенням і придатністю до постійного проживання.

З огляду на викладене безпідставним є посилання Заступника прокурора Подільського району м. Києва на ст. 6 Житлового кодексу України, в який встановлено заборону відносно надання приміщень жилих будинків для потреб промислового характеру та визначено призначення жилих будинків та приміщень для постійного проживання.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу може бути визнаний судом недійсним.

Як свідчать матеріали справи, КП «Оренда»створено рішенням Подільської районної у м. Києві ради № 49 від 27.12.2001, згідно з яким підприємству надано повноваження щодо укладення договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності.

За таких обставин та враховуючи те, що орендоване відповідачем 1 приміщення переобладнано та використовуються як офіс та не використовуються як жиле приміщення, оскільки будівля не придатна для проживання підстав для визнання договору недійсним у суду відсутні.

Враховуючи те, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, вимоги прокуратури про виселення орендаря та повернення приміщення, загальною площею 119,30 кв. м., що розташовано за адресою м. Київ, вул. Верхній Вал, 62 літ. В, яким останній користується на підставі договору № 2720 від 27.11.2001, безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заперечуючи проти позову, відповідач 1 посилається на пропуск строку позовної давності, перебіг якого, на його думку, починається за дати прийняття рішення Київради від 27.12.2001 № 208 /1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва».

Відповідно до п. 7.2. договору оренди № 2720 від 27.11.2001 строк дії договору встановлений з 27 листопада 2001 року по 27 листопада 2011 року.

Оскільки договір оренди, зміст якого не суперечить вимогам чинного законодавства, продовжує тривати, Заступник прокурора не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визнання його недійсним протягом всього його строку дії.

Таким чином, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя

В.В. Сівакова

Рішення підписано 08.05.2008