ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"17"
квітня 2008 р.
Справа № 16/53

„09”год. „20” хв.

Господарський
суд Чернігівської області у складі:

головуючого
-  судді Фесюри М.В.,

при секретарі -Козацькому А.В.,

за участю представників сторін:

від
позивача -Юрченко В.В.;                                        від
відповідача -не з'явився.

розглянувши
в м. Чернігові у відкритому судовому засіданні справу

за
ПОЗОВОМ:          Управління Пенсійного
фонду України  в Прилуцькому районі

(м. Прилуки вул. Київська,224)

До
ВІДПОВІДАЧА:           Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

Про
стягнення 122,82 грн.

Управлінням
Пенсійного фонду України в Чернігівському районі (надалі -Позивач) заявлено
адміністративний позов до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1  (надалі -Відповідач) про
стягнення 122,82грн. заборгованості зі сплати страхових внесків за період з
01.01.2005р. по 31.03.2005р.

Відповідач
в судове засідання не з'явився, відзиву на позов, заяв та клопотань на адресу
суду не надіслав. Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення
поштового відправлення №827849, судова повістка, яка була направлена на
реєстраційну адресу, отримана відповідачем особисто 13.03.08. За отриманням
наступної повістки відповідач до поштового відділення не з'явився. Таким чином,
неявка в судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши
подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У
відповідності зі ст. 5 Закону України „Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі -Закон № 1058), цей
Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно
-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених
цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом
визначається, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків,
стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно
ст. 1 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058) страхові внески - кошти
відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до
цього Закону.

Відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058, фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Вищевказані особи
являються страхувальниками відповідно до цього Закону (п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону
№ 1058) та платниками страхових внесків до солідарної системи (ч. 1 ст. 15
Закону № 1058).

У
відповідності з ч. 3 ст. 15 Закону № 1058, страхувальники набувають статусу
платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік
територіальним органом Пенсійного фонду.

ОСОБА_1
зареєстрована в якості фізичної особи -підприємця 08.12.04 Прилуцькою
райдержадміністрацією Чернігівської області,
в якості платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування зареєстрована з 25.03.2003р.

Згідно
п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

Статтею
18 Закону № 1058, встановлено, що розмір страхових внесків, у тому числі розмір
частини внесків, що спрямовуються до Накопичувального фонду, встановлює
Верховна Рада України відповідно для страхувальників і застрахованих осіб за
результатами актуарних розрахунків, виходячи з того, що вони повинні
забезпечувати надання особам пенсійних виплат і соціальних послуг, передбачених
цим Законом, а також покриття адміністративних витрат для забезпечення
функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пропозиції
про розмір страхових внесків вносить Кабінет Міністрів України разом із
проектом закону про Державний бюджет України на наступний рік.

Страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій
території України в порядку, встановленому цим Законом.

Страхові
внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що
складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове
законодавство.

Страхові
внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших
рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду
і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом.

Законодавством
не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

У
відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону № 1058, для осіб, зазначених у пункті 5
статті 14 цього Закону, страхові внески до солідарної системи нараховуються на
суми доходу (прибутку), отриманого від відповідної діяльності, що підлягає
оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно
до п. п. 2, 4 п. 8 розділу ХV „Прикінцеві положення” Закону № 1058, до набрання
чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального
фонду:

особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11, у статті 12 цього Закону, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України за осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону, сплачують
страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в
порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників
збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України „Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", але не менше мінімального страхового
внеску;

фізичні
особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального
торгового патенту), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів
з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Пунктом
2 ч. 1 ст. 45 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від
23.12.2004р. № 2285-ІV було встановлено, що до доходів загального фонду
місцевих бюджетів у 2005 році належить у повному обсязі єдиний податок для
суб'єктів малого підприємництва, фіксований податок та фіксований
сільськогосподарський податок.

Частиною
5 цієї ж статті було установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом № 1058, на місяць на кожну
особу.

Визначення
поняття „мінімальний страховий внесок” наведено у ст. 1 Закону № 1058 -це сума
коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної
плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання
заробітної плати (доходу).

Враховуючи
положення п. п. 2 п. 8 розділу ХV „Прикінцеві положення” Закону № 1058, п. 2
ст. 4 Закону України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", ст. 82 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік” від 23.12.2004р. № 2285-ІV (щодо встановлення з 01.01.2005р. розміру
мінімальної заробітної плати 262 гривні на місяць), фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне страхування для відповідача був
встановлений в сумі 83,84 грн. на місяць.

Відповідний
фіксований розмір проіснував до 30.03.2005р. включно, оскільки з 31.03.2005р.
набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів
України” від 25.03.2005р. № 2505-ІV, яким фіксований розмір страхових внесків
встановлений не був.

15.09.2006р.
відповідачем був отриманий акт -розрахунок зарахування сум страхового внеску
сплаченого в складі єдиного (фіксованого) податку СПД  ОСОБА_1 від 13.09.2006р. № 2529/02.

Факт
отримання акту - розрахунку від 13.09.2006р. підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового відправлення № 371118.

Як
вбачається із акту -розрахунку від 13.09.2006р. №2529/02, розрахунок сум
фіксованого внеску, який підлягає сплаті за результатами підприємницької діяльності
за І квартал 2005 року та сум частини податку, що не надійшли на рахунки Фонду,
але підлягають зарахуванню в рахунок сплати страхових внесків, проводиться
відповідно до ст. 1 Закону № 3583, з метою ліквідації суперечностей, які
виникли у зв'язку з дією Закону України „Про Державний бюджет України на 2005
рік” від 23.12.2004р. № 2285-ІV та Закону України „Про внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих
актів України” від 25.03.2005р. № 2505-ІV.

В
акті зазначено, що відповідач повинен був сплатити фіксований розмір страхового
внеску: в січні 2005 року -83,84 грн., в лютому 2005 року -83,84 грн., в
березні -81,14 грн.,  усього на загальну
суму 248,82 грн. Відповідачем протягом січня -березня 2005 року було сплачено
300,00 грн. єдиного податку, з яких 126,00 грн. (42 % від сплаченої суми)
зараховується в рахунок сплати страхових внесків, а належить до сплати
фіксованого розміру страхового внеску за період з 01.01.2005р. по 30.03.2005р.
-122,82 грн.

Згідно
ч. 2 ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані
та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього
Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у
випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються
простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і
стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно
абз. 1-3 ч. 3 ст. 106 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду за
формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

На
підставі викладеного, 06.02.2008р. на адресу відповідача була направлена вимога
№ Ф -413 від 06.02.2008р. про сплату 122,82 грн. недоїмки.

Дана
вимога була отримана відповідачем 12.02.2008р., підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового відправлення № 441000.

Згідно
абз. 8 ч. 3 ст. 106 Закону № 1058 у разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного
фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Оскільки
відповідач добровільно визначену вимогою суму не сплатив, вимогу не оскаржив,
позивач звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду.

За
таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94,
158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь
Управління Пенсійного фонду України в Прилуцькому районі (17500, м. Прилуки
вул. Київська,224, код 21404747, п/р 273 в Прилуцькому відділенні №
221 ВАТ „Державний ощадний банк України”, МФО 343154) заборгованість по
страхових внесках в розмірі 122,82 грн.

3.Постанова набирає законної сили і
може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.254, 185,186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Постанова
у повному обсязі складена 17 квітня 2008 року.

Суддя
М.В.Фесюра