ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"29" квітня 2008 р.

Справа № 4/99

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/99

за позовом: Дочірнього підприємства "Теплоенергоцентраль" товариства з обмеженою відповідальністю "Високі енергетичні технології", м. Кіровоград;

до відповідача: Житлово-експлуатаційної контори № 1, м. Кіровоград

про стягнення 12 129 грн. 46 коп. заборгованості за надані послуги,

Представники сторін :

від позивача: Пастух В.В., довіреність № 6 від 06.09.07 р.;

від відповідача: участі не брали. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Рекомендоване поштове відправлення № 2933362 вручене відповідачу 28.03.2008 року. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні, витребувані судом матеріали згідно до ухвали від 27.03.2008 року не подав, позовні вимоги не заперечив.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення 12 129 грн. 46 коп. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, з яких 8 868 грн. 89 коп. основного боргу за період з березня 2005 року по квітень 2006 року, 2 978 грн. 01 коп. втрати від інфляції, 282 грн. 56 коп. проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Представник позивача вимоги підтримав повністю та надав до суду витребувані судом матеріали. Представник відповідача не надав будь-яких заперечень по суті позовних вимог.

Підстави для відкладення розгляду справи відсутні, господарський суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в справі матеріалів та при даній явці представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши встановлені факти та відповідні до них правовідносини, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі домовленості про надання послуг з теплопостачання та укладеного 15.11.2005 р. договору № 29 про надання послуг по постачанню теплової енергії, предметом якого сторонами в результаті вільного волевиявлення визначено проведення господарських операцій по забезпеченню замовника тепловою енергією з метою опалення та гарячого водопостачання споруд споживача (відповідач по справі) за адресою вул. Гоголя, 61 в м. Кіровограді (контора), а замовник зобов'язався проводити оплату наданих послуг з теплопостачання згідно до діючих тарифів з урахуванням щомісячного теплового коефіцієнта і п. 6.2 договору на протязі поточного місяця, але не пізніше 15 числа місяця, слідуючого за розрахунковим. Згідно до п. 6.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

При укладанні даного договору сторони керувалися Законом України “Про теплопостачання” та Правилами користування тепловою енергією № 310 від 06.12.1981 р.

Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться через банк шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виробника, або готівкою в касу виробника.

На виконання умов договору позивач надавав в період з листопада 2005 року по квітень 2006 року включно відповідачу послуги, однак відповідач в односторонньому порядку не виконував умови договору, оскільки проводив оплату отриманих послуг несвоєчасно та не в повному розмірі, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 20.03.2008 року на суму 8 868 грн. 89 коп.

Умови договору прийнято сторонами в результаті вільного волевиявлення, договір підписано повноважними представниками сторін, а їх підписи скріплено відтисками печаток підприємств.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання при укладанні вказаного договору, заборгованість не погашає, а претензія позивача № 618 від 16.08.07 р. залишена відповідачем без реагування та задоволення.

Проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Такий висновок суд робить на підставі наступного.

У відповідності до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Крім того, за приписом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи викладене з відповідача підлягає до стягнення втрати від інфляції в розмірі 2 916 грн. 80 коп. за період з листопада 2005 року по лютий 2006 року включно та три проценти річних в розмірі 263 грн. 36 коп. за цей же період. При цьому господарським судом враховується, що правовідносини між учасниками спору по проведенню господарських операцій з теплопостачання існували до укладення вказаного договору та фактично продовжили існувати на умовах визначених в договорі, оскільки позивачем надавались відповідачу рахунки-фактури для проведення оплати фактично отриманих послуг за квітень, березень та жовтень 2005 року, а зазначені у них суми підлягають до стягнення з відповідача як заборгованість за отримані послуги. Однак, нарахування втрат від інфляції та процентів річних за період до укладення договору від 15.11.2005 року господарський суд визнає безпідставним, оскільки позивачем не подано до суду доказів про визначення строку для оплати отриманих послуг за той період.

Господарським судом враховується, що позивачем не заявлялись вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, незважаючи на те, що згідно до п. 7.3.4 договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу від суми платежу за кожен день прострочки. При цьому господарський суд не находить підстав для виходу за межі позовних вимог щодо стягнення пені через відсутність клопотання зацікавленої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Наявність та розмір заборгованості повністю підтверджується: розрахунком заборгованості (а.с.9), розрахунком втрат від інфляції та процентів річних (а.с.10-11), рахунками-фактурами, які передавались відповідачу у спірний період.

Господарським судом враховуються приписи ст. 267 ЦК України про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяви про застосування строку позовної давності від сторін спору до суду не надходили та судом не розглядались.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, оскільки через порушення прав відповідачем, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст. ст. 34, 44, 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із Житлово-експлуатаційної контори № 1, м. Кіровоград, вул. Гоголя, 61 (р/р 260087080 в Райффайзен банк Аваль м. Кіровограда, МФО 323538, ) на користь Дочірнього підприємства "Теплоенергоцентраль" товариства з обмеженою відповідальністю "Високі енергетичні технології", м. Кіровоград, вул. Енергетиків, 20 (р/р 0046 в ВАТ "Мегабанк", м. Харків, МФО 351629, ) заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання в розмірі 8 868 грн. 89 коп., 2 916 грн. 80 коп. втрати від інфляції, 263 грн. 36 коп. проценти річних на загальну суму 11 785 грн. 69 коп., суму сплаченого державного мита в розмірі 117 грн. 86 коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в розмірі 114 грн. 66 коп.

Наказ видати після набранням рішення законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько