ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2008 р.

Справа № 15/24-08-616

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Бойко Л.І.,

суддів: Величко Т.А., Жукової А.М.,

при секретарі судового засідання Арбієві А.А.

за участю представників сторін:

від позивача –Тимошенко Т.Ф.

від відповідача – Кушнірук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Одеської області від 19.03.2008р.

зі справи № 15/24-08-616

за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми "Вікторія"

до Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

про стягнення 952533,78 грн.

встановив:

Приватна виробничо-комерційна фірма "Вікторія" звернулась до господарського суду Одеської області з позовом та уточненнями до нього про стягнення з Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" суми заборгованості та пені загальним розміром 952533,78 грн. за невиконання договору поставки № 133-о від 17.02.2006р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.03.2008р. (суддя Петров В.С.) позов задоволено, оскільки суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та відповідність їх чинному законодавству. Стягнуто з відповідача на користь позивача 894146,90 грн. основної заборгованості за договором поставки, 58386,88 грн. пені, 9525,34 грн. витрат по сплаті держмита і 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Не погодившись із прийнятим судом рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач вважає рішення суду законним і обгрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про законність прийнятого судом рішення з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено господарським судом, 17.02.2006р. між Приватною виробничо-комерційною фірмою „Вікторія” та Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт” був укладений договір поставки № 133-о, відповідно до умов якого перший зобов’язався поставити, а останній - прийняти і оплатити техніку в кількості, асортименті, за цінами та у відповідності з умовами, що вказуються в додатках до договору № 1, 2, 3. Згідно п. 2.2. договору загальна вартість продукції склала 2760000,00 грн.

14.03.2006р. до договору поставки № 133-о від 17.03.2006р. були внесені доповнення, згідно преамбули яких сторони домовилися про збільшення замовлення продукції на 1296 000,00 євро, що на день укладення доповнення по офіційному курсу НБУ (1 євро=6,02061 грн.) складає еквівалент 7802710,56 грн.

Згідно п. 2.2. договору, який був викладений в доповненні до нього від 14.03.2006р. в новій редакції, загальна вартість договору визначається по кінцевому платежу, здійсненному портом по курсу НБУ на день оплати. Так, оплата згідно додатків № 4, 5 здійснюється по курсу НБУ на день оплати в два етапи: 30% передплати протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання доповнення до договору, 70 % - другий платіж - здійснюється протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки продукції та підписання акту прийому-передачі.

Як свідчить акт прийому-передачі від 03.11.2006р. та видаткова накладна № РН-0000026 від 03.11.2006р., на виконання договору поставки відповідачем було прийнято від позивача 8 колісних навантажувачів KОMATSU WA320-5 вартістю 8327207, 81 грн., в тому числі ПДВ 1387867,97 грн.

Сума перерахованих портом за укладеним договором коштів склала 3252710,56 грн. до отримання техніки, та 4424497,25 грн. - після отримання техніки і до моменту пред’явлення позову, що разом становить 7677207,80 грн.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків між ДП „Іллічівський морський торговельний порт” та ПВКФ „Вікторія” за договором поставки № 133-о (доповнення від 14.03.2006р.) станом на 03.03.2008р., за даними позивача заборгованість відповідача складає (виходячи з вартості техніки на день її отримання - 03.11.2006р.) 650000,00 грн., а виходячи з курсу євро на день надходження коштів на поточний рахунок - 980606,58 грн., що становить 128027,64 євро. За даними відповідача, наведеними в акті звірки, заборгованість порту перед ПВКФ „Вікторія” на 03.03.2008р. складає 650000,00 грн., однак з урахуванням сплати 18.03.2008р. боргу у розмірі 125502,76 грн. заборгованість складає 524497,24 грн. При цьому суд першої інстанції зазначив, що за бухгалтерськими даними відповідача сума вартості отриманої відповідачем техніки на 03.11.2006р. становить 8328 207,81 грн., що спростовує доводи відповідача про визнання ним вартості цієї техніки лише у розмірі 7802 710,56 грн., зазначеної в доповненні до договору поставки № 133-о від 14.03.2006р. Судова колегія вважає такий висновок місцевого господарського суду правильним.

Згідно наданих позивачем до суду податкових накладних, які виписувалися ПВКФ „Вікторія” відповідачу на дати перерахування ним суми заборгованості та на дату поставки техніки 03.11.2006р., загальна сума вартості поставленої техніки за цими податковими накладними також складає 8328207,81 грн. При цьому доказів спірності відносин між відповідачем та позивачем стосовно ціни договору, визначеної в євро, та загальної вартості отриманої продукції, відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума перерахованих у гривні позивачу портом платежів становить 1183 731,41 євро.

Виходячи з того, що сума договору склала 1296000,00 євро, а відповідачем сплачено в гривнях 1183 731,41 євро, заборгованість відповідача перед позивачем в євро станом на 19.03.2008р. складає 112268, 59 євро (1296000,00 - 1183731,41), що по курсу НБУ станом на 19.03.2008р. (100 євро= 796,4355 грн.) в еквіваленті гривні складає 894146,90 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.           Згідно ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на це, вказана сума заборгованості відповідача підлягає стягненню на користь позивача у судовому порядку.

Твердження відповідача про неправомірність визначення позивачем суми заборгованості в еквіваленті до євро по офіційному курсу НБУ суд розцінив як необгрунтовані, дійшовши висновку про досягнення сторонами згоди щодо встановлення ціни договору в євро та проведення платежів в гривні з урахуванням еквіваленту офіційного курсу НБУ в євро на день проведення розрахунків, з чим судова колегія також погоджується з огляду на таке.

Ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” визначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов’язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Частинами 1 і 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов’язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов’язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається із змісту ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, чинне законодавство обмежує лише застосування іноземної валюти як засобу платежу в розрахунках між резидентами і не містить приписів щодо заборони на вираження грошових зобов’язань і визначення ціни продукції в іноземній валюті.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені, то, суд першої інстанції правильно вказав, що, як вбачається із змісту п. 5.2 договору поставки № 133-о від 17.02.2006р., за прострочення оплаті вартості продукції відповідач зобов’язався сплатити пеню в розмірі 0,01 % від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється тривалістю три роки. Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність (скорочена) тривалістю в один рік, зокрема, за позовами про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з положень з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

При цьому термін позовної давності за позовами про стягнення пені за прострочення платежу або прострочення виконання іншого зобов’язання починається для кредитора з дня закінчення терміну для оплати (виконання відповідного зобов’язання). Адже сума пені нараховується за кожний день прострочення виконання зобов’язання, тому і перебіг терміну позовної давності за вимогами про стягнення пені починається з дня виникнення права на позов, тобто з дня, що настає за тим, з якого обчислюється пеня. У зв'язку з цим пеня нараховується до повного виконання зобов’язання, а строк позовної давності слід обчислювати щодо кожного дня прострочення виконання зобов’язання за попередній один рік з дня подання позову.

Розмір пені станом на 19.03.2008р. склав 58386,88 грн., і ця сума з огляду на вищевикладене теж підлягає стягненню у судовому порядку.

Посилання апелянта на низку порушень норм матеріального права судом першої інстанції і неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 ГПК України, колегія суддів постановила:

Рішення господарського суду Одеської області від 19.03.2008р. у справі № 15/24-08-616 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                   Л.І. Бойко

Судді:                                                             Т.А. Величко

А.М. Жукова