СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 квітня 2008 року

Справа № 2-7/14092-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: Божнюк С.Ю., дов. № 5 від 04.02.2008 р. (Державне підприємство "Дельта-Лоцман");

відповідача: Торова І.О., дов. № б/н від 15.09.2005 р. (Державне підприємство "Керченський морський торговельний порт");

третьої особи: не з'явився (Приватне підприємство "ФАМ Балкерс");

третьої особи: не з'явився (Приватне підприємство "Морське агентство ФАМ");

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Дельта-Лоцман" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 24 січня 2008 року у справі №2-7/14092-2007

за позовом           Державного підприємства "Дельта-Лоцман" (вул. Лягіна, 27,Миколаїв,54017)

до           Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" (вул. Кірова, 28,Керч,98312)

треті особи: Приватне підприємство "ФАМ Балкерс" (пр. Адм. Луніна, 15-15,Маріуполь, Донецька обл.,87515)

та Приватне підприємство "Морське агентство ФАМ" (пр. Адм. Луніна, 15-15,Маріуполь, Донецька обл.,87510)

про стягнення 13249,96 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 січня 2008 року у справі № 2-7/14092-2007 відмовлено у задоволені позову Державного підприємства "Дельта-Лоцман" до Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" про стягнення 13249,96 доларів США.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Державне підприємство "Дельта-Лоцман" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, котрим задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийняті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а саме:

- для цілей оподаткування, іноземне морське судно, що перебуває в територіальному морі, внутрішніх водах не є якоюсь державною територією, а є просто звичайним транспортним засобом, що знаходиться на митній території України. А тому послуги, надані такому судну, чи навіть на борту цього судна, є послугами, наданими на митній території України;

- державний морський лоцман не перетинає кордону України, а відповідно, послуги він надає на державній території України, яка співпадає з митним кордоном. Тому послуги, надані лоцманом, надаються на митній території України і оподатковуються на загальних підставах за ставкою 20 %;

- суд першої інстанції неправильно визначив лоцманські послуги та послуги СРРС пов’язаними з транзитом вантажів. Визначення пов’язаності послуг Позивача з транзитом, не враховує фактичну неможливість документального підтвердження цього факту для отримання Позивачем пільг з оподаткування через відсутність у Позивача будь-яких первинних документів та можливості витребувати їх у агента чи судновласника;

- матеріалами справи не підтверджено, що на суднах, яким надавались послуги, перевозився транзитний вантаж;

- лоцманські послуги та послуги СРРС підлягають оподаткуванню податком на додану вартість в загальному порядку, відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту „а” пункту 6.5 статті 6, пункту 7.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” за ставкою 20%, яка додається до ціни послуги.

04 квітня 2008 року на адресу Севастопольського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт", в якій відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 07 квітня 2008 року, у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі судді Щепанської О.А. та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддя Щепанська О.А. замінена на суддю Горошко Н.П.

В судове засідання призначене на 07 квітня 2008 року представники Приватного підприємства "ФАМ Балкерс" та Приватного підприємства "Морське агентство ФАМ" не з’явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутністю представників третіх осіб, оскільки вони не надіслали судовій колегії доказів про наявність поважних причин неявки у судове засідання, а крім того їх явку не визнано обов’язковою.

Повторно розглянувши справу по порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників позивача та відповідача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

20 травня 2002 року між Приватним підприємством «ФАМ Балкерс»(Агент) та Державним підприємством «Керченський морський торговельний порт»(Субагент) була укладена субагентська угода №194/пф/02, згідно умов якої Порт виступає субагентом, на якого покладено, зокрема, виконання представницьких послуг від імені Агента, Судновласника перед офіційною портовою і іншою адміністрацією, установами і комерційними підприємствами та підтримка необхідних контактів з ними.

10 липня 2003 року була укладена аналогічна субагентська угода №205/пф/03 між Портом та Приватним підприємством «Морське агентство ФАМ».

З метою належного виконання вказаних угод Державним підприємством «Керченський морський торговельний порт»подавалися Державному підприємству "Дельта-лоцман" заявки на лоцманське проведення суден.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №945 від 18.09.2006 р. «Щодо удосконалення функціонування державної системи забезпечення безпеки судноплавства»Державне підприємство "Дельта-лоцман" визначено головним підприємством в системі забезпечення безпеки судноплавства України. На ДП "Дельта-лоцман" покладено виконання функцій з лоцманського проведення, регулювання руху суден, утримання судноплавних шляхів, пошуку та рятування на морі, підготовки відповідних кадрів для забезпечення безпеки судноплавства, а також створення єдиної системи моніторингу за рахунок технічного переоснащення й вдосконалення роботи берегових та супутникових інформаційно-навігаційних інфраструктур, що забезпечують належну організацію безпеки судноплавства та спасіння у морській зоні відповідальності України, а також інформаційне забезпечення підприємств морської галузі щодо руху суден та вантажів, інших видів діяльності у сфері забезпечення безпеки судноплавства.

Відповідно до статті 116 Кодексу торговельного мореплавства України у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства. Плата за послуга агентських організацій всіх форм власності встановлюється Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки України.

Згідно із статтею 117 Кодексу торгового мореплавства України морський агент виконує формальності та дії, пов'язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами державної виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов’язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морським ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполучені.

Відповідно до норм статті 295 Господарського кодексу України, сутність агентської діяльності полягає у надані агентом послуг суб’єктам господарювання шляхом здійснення посередництва. Агентська діяльність, як вид посередницької діяльності, є допоміжною діяльністю по відношенню до будь-яких інших видів господарської діяльності. Оскільки Господарським кодексом України не встановлено обмежень щодо сфери застосування зазначеного визначення поняття агентської діяльності, то зазначене стосується надання агентських послуг у будь-якій сфері господарювання.

Як зазначалось вище, морські агенти діють як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов'язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства (стаття 116 КТМУ).

Посередницький характер діяльності морських агентів підтверджується і обсягом прав та обов'язків, який встановлено для таких агентів статтею 117 Кодексу торговельного мореплавства України. Зокрема, морський агент має право виконувати формальності у сфері морського транспорту та дії, які мають всі ознаки посередницьких дій.

Крім цього, вказаною статтею морському агенту надано право здійснювати експедирування вантажу.

Експедиція вантажів, відповідно до частини четвертої статті 306 Господарського кодексу України, є допоміжною діяльністю у сфері перевезення вантажів. Звідси, морський агент, як посередник, знову ж таки має право виконувати дії, які у сфері перевезення вантажів (транспортній сфері) вважаються допоміжними. Таким чином, наведене також свідчить на користь того, що діяльність морського агента (як і вся агентська діяльність в цілому) є допоміжним видом господарської діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 04 липня 2007 року по 31 серпня 2007 року Державним підприємством "Дельта-лоцман" надавалися Державному підприємству «Керченський морський торговельний порт»послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден, на оплату яких виставлялися відповідні рахунку. У зв'язку з несплатою відповідачем виставлених рахунків в повному обсязі позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Виставлення рахунків здійснено в іноземній валюті відповідно до положень Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». При цьому рахунки виставлялися фактично не ДП «Керченський морський торговельний порт», а ДП «Керченський морський торговельний порт», як агенту, тобто представнику нерезидента. Оскільки частина 1 статті 7 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю»передбачено, що у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу ; іноземна валюта, виставлення позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) рахунків в іноземній валюті та, відповідно, їх оплата в іноземній валюті, є легітимним.

Морські агенти, субагенти є посередниками, які за дорученням і за рахунок судновласника-нерезидента на підставі зовнішньоекономічного договору з останнім вчиняють певні дії в його інтересах.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, дії морського агента на виконання зовнішньоекономічного договору з судновласником-нерезидентом або субагента, якому морський агент делегував свої повноваження щодо вчинення певних дій від імені та за рахунок судновласника-нерезидента, є діями цього нерезидента.

Оплата судновласником-нерезидентом посередницьких послуг, які йому надав морський агент, субагент, або продукції (робіт, послуг), придбаних у інших резидентів за посередництвом агента, субагента, проводиться в іноземній валюті, оскільки здійснюється нерезидентом - стороною зовнішньоекономічного договору за послуги, отримані в України згідно з цим договором, і є формою розрахунків в межах торговельного обороту між нерезидентом і резидентами, які регулюються статтею 7 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Здійснення розрахунків у валюті України допускається за умови отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Порядок здійснення таких розрахунків врегульований нормами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 N 492.

Кошти в іноземній валюті надходять від судновласника-нерезидента на рахунок морського агента, який утримує з них суму своєї винагороди, а решту перераховує субагенту, який після утримання належної йому суми винагороди здійснює розподіл коштів між іншими резидентами - безпосередніми продавцями продукції (робіт, послуг) судновласнику-нерезиденту.

Отже, відповідач у справі є морським агентом, який діяв від імені та за дорученням іноземних судновласників, споживачем послуг є нерезидент, в свою чергу, агент, за виконану ним роботу з організації обслуговування судна, отримує агентську винагороду. Дії морського агента стосовно виконання зовнішньоекономічного договору з судновласником-нерезидентом є діями нерезидента.

З матеріалів справи вбачається, що виставлені позивачем рахунки №АФ-0001622 від 04.07.2007 р., №АФ-0001704 від 13.07.2007 р., №АФ- 0001752 від 18.07.2007 р., №АФ-0001892 від 31.07.2007 р., №АФ-0001955 від 06.08.2007 р., №АФ-0002035 від 16.08.2007 р., №АФ-0002118 від 22.08.2007 р., №АФ-0002159 від 27.08.2007 р., №АФ-0002161 від 27.08.2007 р., №АФ-0002200 від 31.08.2007 р., №КФ-0013481 від 08.08.2007 р., №КФ-0013529 від 07.08.2007 р., №КФ-0013742 від 13.08.2007 р., №КФ-0014256 від 17.08.2007 р., №КФ-0014479 від 22.08.2007 р., №КФ-0014573 від 23.08.2007 р., №КФ-0014727 від 23.08.2007 р., №КФ-0014747 від 28.08.2007 р., №КФ-0014870 від 27.08.2007 р., №КФ-0014951 від 28.08.2007 р., №КФ-0015469 від 31.08.2007 р. були сплачені Державним підприємством «Керченський морський торговельний порт»за виключенням сум наданого на надані послуги податку на додану вартість. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами та не заперечуються сторонами по суті. У той же час, при подачі позову та заяви про збільшення позовних вимог Державне підприємство «Дельта-Лоцман»стверджувало, що рахунки №АФ-0001842 від 25.07.2007 р., №АФ-0001884 від 30.07.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р. не були сплачені відповідачем взагалі.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, вказані твердження ДП «Дельта-Лоцман»спростовуються матеріалами справи. Так, суми наданих послуг, на оплату вартості яких були виставлені рахунки №АФ-0001842 від 25.07.2007 р., №АФ-0001884 від 30.07.2007 р., за винятком сум нарахованого на них ПДВ, були включені відповідачем в дисбурсментські рахунки №6440/Т від 31.07.2007 р., №6441/Т від 31.07.2007 р. та направлені на адресу Приватного підприємства «ФАМ Балкерс», як генерального агента. Сума ж отриманих за дисбурсментськими рахунками грошових коштів була перерахована ДП «Дельта-Лоцман», про що свідчать наявні в матеріалах справи реєстр рахунків для справи та платіжні доручення в іноземній валюті. Аналогічна ситуація склалася також при оплаті рахунку №КФ-0015376 від 31.08.2007 р. Так, сума грошових коштів за цим рахунком, за винятком нарахованого ПДВ, була включена відповідачем до дисбурсментського рахунку №6597/Т від 10.09.2007 р., та, після надходження грошових коштів від генеральних агентів, перерахована позивачу у справі.

Таким чином, на час розгляду справи, несплаченою залишилася лише сума нарахованого на надані послуги податку на додану вартість у розмірі 23481,49 доларів США.

Згідно з положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду з вимогою про захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Факт порушення або оспорювання права повинен існувати до часу звернення до суду. Проте, як вже було зазначено раніше, сума заборгованості за рахунками №АФ-0001842 від 25.07.2007 р., №АФ-0001884 від 30.07.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р., за винятком сум нарахованого податку на додану вартість, була погашена Державним підприємством «Керченський морський торговельний порт»до звернення позивача до суду.

Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надана у судовому засіданні заява ДП «Дельта-Лоцман»про зменшення позовних вимог не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вказані дії позивача суперечать вимогам чинного законодавства України та порушують права ДП «Керченський морський торговельний порт».

Стосовно нарахування податку на додану вартість на надані позивачем за позовом послуги з лоцманського проведення та регулювання суден.

Перелік операцій, які є об'єктом оподаткування ПДВ встановлено пунктом 3.1 статті З Закону України «Про податок на додану вартість».

При цьому, такий перелік операцій є вичерпним.

Послуги, відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість», об'єктом оподаткування ПДВ є операції із:

- поставки будь-яких послуг (включаючи «супутні») за умови, якщо місце надання таких послуг буде знаходитись на митній території України;

- ввезення лише супутніх послуг у митному режимі імпорту (вивезення лише супутніх послуг у митному режимі експорту).

Отже, визнання тієї чи іншої операції із поставки послуг об'єктом оподаткування ПДВ залежить від 1) місця поставки (надання) таких послуг та 2) визнання тих чи інших послуг супутніми при здійсненні операцій із ввезення (вивезення) на з митної території України товарів під різними митними режимами.

Відповідно до статті 5 Митного кодексу України Територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять єдину митну територію України. Території спеціальних митних зон, розташованих в Україні, вважаються такими, що знаходяться поза межами митної території України, крім випадків, визначених законами України.

Отже, обов'язковою ознакою за якою визначається належність тієї чи іншої території (споруди) до митної території України - є знаходження такої території (споруди) під виключною юрисдикцією України. Із зазначеного випливає, що при непоширенні на певну територію (споруду) юрисдикції України, така територія (споруда) не є митною територією України а навпаки.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною першою статті 92 Конвенції Організації Об'єднаних Націй з морського права від 10 грудня 1982 року яка ратифікована Законом України від 3 червня 1999 року №728-ХІУ встановлено, що всі судна (крім військових суден та тих суден, що знаходяться на некомерційній державній службі) у відкритому морі підпорядковуються виключній юрисдикції тієї держави, під прапором якої воно ходить, крім тих випадків, які прямо передбачені у міжнародних угодах або безпосередньо Конвенцією з морського права.

Таким чином, відповідно до норм Конвенції з морського права, на іноземні судна (включаючи державні судна, які використовуються із некомерційною метою (у тому числі військові)), які прямують територіальним морем прибережної держави або знаходяться у відкритому морі не поширюється юрисдикція прибережної держави. Борт таких іноземних суден, проходячи територіальним морем прибережної держави або знаходячись у відкритому морі, залишається під юрисдикцією тієї держави, прапор якої він несе. Тобто, зазначені іноземні судна зберігають за собою статус території тих держав, під прапором яких вони ходять (перебувають).

Статтею 32 Кодексу торговельного мореплавства України визначено судна, на які поширюється юрисдикція України. Зокрема, юрисдикція України поширюється виключно на ті судна, місцем реєстрації яких є Україна та які отримали право плавання під Державним прапором України.

Звідси, юрисдикція України не поширюється на ті судна, що не зареєстровані в Україні та не отримали право плавання під Державним прапором України. Під час знаходження у територіальному морі України, виключній економічній зоні України або у відкритому морі, на іноземні судна не може бути поширена юрисдикція України та такі судна залишаються під юрисдикцією тієї держави, прапор якої вони несуть. Тобто, зазначені іноземні судна завжди зберігають за собою статус території тих держав, під прапором яких воші ходять (перебувають). .

Відповідно до статті 48 Кодексу торговельного мореплавства України, якою визначено правове становище екіпажу судна. Зокрема, правове становище екіпажу судна, що плаває під прапором України - визначається чинним законодавством України, а екіпажу судна, яке плаває під прапором іншої держави, визначається законодавством держави, під прапором якої плаває судно.

Крім того, Державна податкова адміністрація України у своєму листі від 9 жовтня 1998 року №11697/10/22-1217 роз'яснила, що „іноземне судно, що перетинає митний кордон України, заходячи в територіальні води України, зберігає за собою статус території держави, під прапором якої воно перебуває (поза межами митного кордону України)".

Також, Державна податкова адміністрація України у своєму листі від 20 грудня 2002 року №20054/7/15-3417 роз'яснює, що ті послуги, які виконуються (надаються, споживаються) на судні нерезидента - є послугами виконаними (наданими, спожитими) за межами митної території України. Таке твердження ДПА України підкріплюється твердженням про те, що згідно з Конвенцією ООН з морського права територія іноземного судна є відповідно територією іноземної держави, під прапором якої плаває судно".

Таким чином, оскільки на іноземне судно не поширюється юрисдикція України, то, відповідно до статті 5 Митного кодексу України, таке судно не є митною територією України.

Зміст поняття „супутні послуги" встановлено пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість». Зокрема, супутніми послугами вважаються послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Статтею 274 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору купівлі-продажу або міни, визначається на основі ціни, яку було фактично сплачено або яка підлягає сплаті за ці товари на момент перетинання митного кордону України.

До митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніше до неї включені:

а) на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування та страхування до пункту перетинання митного кордону України;

б) комісійні та брокерські винагороди;

в) ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів права інтелектуальної власності, які покупець повинен прямо чи побічно здійснити як умову продажу (експорту) товарів, які оцінюються.

Митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на підставі договору, відмінного від договорів купівлі-продажу чи міни, визначається на основі ціни, підтвердженої комерційними, транспортними, банківськими, бухгалтерськими та іншими документами, що містять відомості про вартість товарів, які оцінюються, з урахуванням витрат на транспортування та страхування товарів до пункту перетинання митного кордону України.

У разі встановлення цінових обмежень під час вивезення (експорту) окремих товарів (індикативні ціни, граничні рівні цін, ціни, встановлені в результаті антидемпінгових розслідувань тощо) митна вартість таких товарів у разі вивезення (експорту) їх з України визначається з урахуванням положень, що визначають порядок застосування зазначених обмежень.

З          гідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

При цьому, основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті,                     - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, які є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов'язаних з представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість контейнерів, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних з пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижченаведених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв'язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну

оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та ліцензійні платежі, які стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються патентів, знаків для товарів і послуг та авторських прав. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена

або підлягає сплаті за оцінювані товари;

4)відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, передачі чи використання товарів, що оцінюються, на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5)витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Виходячи із зазначеного вище переліку послуг, вартість яких за митним законодавством України включається до митної вартості товарів, що експортуються (імпортуються) - лише наведені послуги можна вважати супутніми. Звідси, плата за надання будь-яких агентських послуг (включаючи послуг морських агентів) не може включатися до митної вартості товарів, які експортуються (імпортуються), оскільки будь- які агентські послуги (включаючи послуги морських агентів) не входять до переліку послуг, які вважаються супутніми при здійсненні операцій з експорт) (імпорту) товарів.

Як було зазначено вище, права морського агента встановлено статтею 117 Кодексу торгового мореплавства України. При цьому, реалізація морським агентом вищенаведених прав цілком підпадає під ознаки транспортно-експедиторської діяльності, основні засади здійснення якої регулюються Законом України „Про транспортно-експедиторську діяльність" від 1 липня 2004 року №1955-ІУ.

Статтею 8 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що експедитори за дорученням клієнтів мають право надавати транспортно-експедиційні послуги.

Також, слід звернути увагу на пункт 14 „Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України", який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2003 року №1375. Зокрема, ним встановлено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, декларант, серед іншого, подає: 1) рахунок про сплату наданих транспортно-експедиційних послуг або 2) калькуляцію транспортних витрат.

Тобто, транспортно-експедиційні послуги (у тому числі ті, що налаються морськими агентами) входять до митної вартості товарів. Виходячи із цього, транспортно-експедиційні послуги морських агентів (щодо операцій із експорту або імпорту товарів) є супутніми послугами. Останнє випливає із положень пункту 1.14 статті 1 Закону, за якими послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються, є супутніми.

В свою чергу, відповідно до підпунктів 3.1.2 та 3.1.3 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість»супутні послуги є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» ставка оподаткування податком на додану вартість експорту морськими агентами своїх транспортно-експедиційних послуг становить „0" відсотків до бази оподаткування.

Порядок визначення місця поставки послуг, встановлено пунктом 6.5 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість». Так, у загальному випадку, місцем поставки послуг є місце, де особа, яка надає послугу, зареєстрована платником ПДВ (абзац „а" пункту 6.5 статті 6 Закону) При цьому, для тих осіб, які падають послуги на митній території України та є нерезидентами, встановлено інший (відмінний від загального) порядок визначення місця надання послуг.

Проте, зазначений загальний порядок не поширюється на абзаци «в», «д»та «є»пункту 6.5 статті 6 Закону, якими, у тому числі, передбачено інший порядок визначення місця поставки (надання) послуг для:

-          послуг, які надаються консультантами та послуг, які є аналогічними щодо послуг консультантів (абзац «д» пункту 6.5 статті 6 Закону);

-          послуг з надання інформації (абзац «д»пункту 6.5 статті 6 Закону);

-          послуг, які надаються персоналу з обслуговування морських об'єктів (абзац «є»пункту 6.5 статті 6 Закону).

Поряд із цим, абзацом «а»пункту 6.5 статті 6 Закону, яким передбачено загальний порядок визначення місця поставки (надання) послуг, не встановлено, що абзац «г»цього ж пункту є виключенням із нього, як із загальної норми Закону.

Отже, сфера дії абзацу «а»пункту 6.5 статті 6 Закону не обмежена сферами господарської діяльності - його дія поширюється на будь-які сфери зазначеної діяльності. В свою чергу, положення абзацу «г»пункту 6.5 статті 6 Закону навпаки можуть застосовуватися лише по відношенню до певних сфер господарської діяльності.

Звідси, положення абзацу «а»пункту 6.5 статті 6 Закону, по відношенню до абзацу «г» цього ж пункту Закону, носять загальний характер.

Отже, абзац «г»пункту 6.5 статті 6 Закону, як норма яка встановлює спеціальний порядок визначення в конкретних сферах господарської діяльності місця поставки послуг, є спеціальною нормою по відношенню до абзацу «а»пункту 6.5 статті 6 Закону. На підставі зазначеного, положення абзацу «г»пункту 6.5 статті 6 Закону мають пріоритет перед нормами абзацу «а» цього ж підпункту Закону. Фактично це означає, що абзац «г»пункту 6.5 статті 6 Закону є таким же виключенням із абзацу «а»цього ж пункту Закону, як і вище згадувані абзаци „в», «д»та «є»пункту 6.5 статті 6 Закону.

Виходячи із змісту статті 901 Цивільного кодексу України, сторонами договору про надання послуг є виконавець та замовник послуг. Зрозуміло, що такими виконавцем та замовником послуг (тобто особами, які надають та особами, які споживають послуги) не можуть бути річ або майно (чи то конкретне судно, як вид майна) тому, що виконавець за договором про надання послуг за будь-яких умов може надати послугу лише фізичній або юридичні особі. Послуга не може бути надана будь-якій речі або будь-якому майну чи то конкретному судну, як виду майна.

Порядок визначення місця виконання господарського зобов'язання встановлено статтею 197 Господарського кодексу України. Зокрема, господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним: 1) законом; 2) господарським договором або 3) місцем, яке визначено змістом зобов'язання.

Відповідно до пункту 4.10 „Положення про державну морську лоцманську службу" лоцманські послуги надаються на підставі двостороннього договору між капітаном судна або морським агентом, що виступають від імені судновласника, з однієї сторони, і лоцманською організацією, що надає ці послуги.

При цьому, за таким договором місцем надання лоцманом своїх послуг буде не акваторія по якій проходитиме судно (та на якому такий лоцман буде присутній), а безпосередньо сам борт судна. Це випливає з того, що послуги лоцмана, за своїм змістом, не є діями, які безпосередньо спричиняють переміщення судна по тій чи іншій акваторії. Судно завжди керується капітаном судна та завдяки саме його наказам і розпорядженням судно переміщується в обраному ним напрямку.

Зокрема, за п. 5.5 Положення виключно капітан (навіть за присутності лоцмана на борту) несе відповідальність за управління судном. При цьому, капітан судна, для здійснення переміщення свого судна у тій чи іншій акваторії, лише використовує практичні знання лоцмана і його досвід плавання в даному районі. Звідси, лоцман не здійснює управління та переміщення судна по тій чи іншій акваторії. Він лише надає інформацію та консультації капітану судна, який, в свою чергу, і здійснює переміщення та управляння судном.

Також, на користь того, що місцем надання лоцманом своїх послуг є само борт судна свідчить те, що під час палання капітану судна відповідної інформації та консультацій, лоцман знаходиться безпосередньо на борту судна.

Зокрема, для надання своїх послуг лоцман прибуває на борт судна (п. 5.1 та п 5.2 Положення). Після цього капітан судна повідомляє лоцмана про особливості в управлінні свого судна (про будь-які відомі капітану обмеження та/або несправності навігаційного устаткування, двигунів, суднових пристроїв, обмеження суднового персоналу, що можуть впливати на безпеку плавання, маневрування, швартовних операцій), а лоцман інформує капітана судна про маршрут переходу, особливі умови плавання, такі як: стан погоди; глибини; наявність течій; очікуваний рух інших суден; порядок взаємодії з постами регулювання руху суден і з адміністрацією порту; місця, де можливо безпечно стати на якір; відомості про причал, до якого прямує судно; схему швартування; характеристику, число й порядок використання буксирів, що залучені для забезпечення переходу і/або швартування тощо (п. 5.2 Положення). У процесі лоцманського проведення капітан і лоцман повинні постійно обмінюватися інформацією про умови плавання, місцеві умови, особливості судна, будь-які інші умови, що можуть вплинути на виконання лоцманського проведення судна (п. 5.4 Положення). Лоцман не має права без згоди капітана залишити судно раніше ніж поставить його на якір у безпечному місці, пришвартує, виведе в море або буде змінений іншим лоцманом (п. 5.7 Положення).

Таким чином, наведені вище норми Положення свідчать про те, що лоцман надає лоцманські послуги, які полягають в наданні відповідної інформації та консультацій капітану судна, перебуваючи безпосередньо на борту судна (поруч із капітаном такого судна).

Зміст зобов'язання за договором про надання лоцманських послуг полягає у наданні лоцманом послуг інформаційного та консультаційного характеру капітану судна з метою забезпечення саме капітаном безпеки мореплавства та інших вимог.

Виходячи з викладеного, за змістом зобов'язання, за договором про надання лоцманських послуг, а також за вимогами Положення - місцем надання послуг державним морським лоцманом є безпосередньо борт судна.

Як вже було зазначено раніше, судно, яке ходить під іноземним прапором, не знаходиться під юрисдикцією України. Отже, таке судно не є митною територією України. Виходячи з цього місце поставки (надання) всіх послуг екіпажу (персоналу), який присутній на борту іноземного судна - знаходитиметься поза митною територією України.

При цьому, положеннями Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що коли місце поставки (надання) послуг знаходиться поза митною територією України, то такі послуги:

- не є об'єктом оподаткування ПДВ, оскільки вони не входять до виключного переліку операцій, які є об'єктом оподаткування ПДВ та які встановлено пунктом 3.1 статті 3 Закону;

- не можуть бути базою оподаткування ПДВ, оскільки вони не входять до переліку об'єктів оподаткування ПДВ, який встановлено статтею 4 Закону;

- не може оподатковуватися за будь-якою ставкою ПДВ, оскільки для них статтею 6 Закону не встановлено будь-якої ставки ПДВ (позаяк такі послуги не зазначенні в статті 3 Закону, як об'єкт оподаткування).

Як вже було вказано раніше, відповідно до підпункту «є»пункту 6.5 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість», при наданні персоналу морських об'єктів послуг з обслуговування таких морських об'єктів, місцем поставки послуг є місце надання таких послуг.

При цьому, із наведених положень Закону випливає, що місцем поставки послуг буде місце їхнього надання лише при дотриманні таких вимог:

1) послуги повинні надаватися безпосередньо персоналу морського об'єкту (у даному випадку морським об'єктом вважатимемо морське судно);

2) послуги повинні бути безпосередньо пов'язані з обслуговуванням судна;

При цьому, «персоналом судна»є будь-які особи, які забезпечують щодо судна: керування, рух, живучість та експлуатацію.

Також, до таких осіб відносяться особи, що обслуговують технологічне, промислове обладнання та особовий склад судна.

Саме таке визначення поняття «персонал судна»встановлено у другому розділі «Положення про сертифікацію персоналу суден флоту рибної промисловості», яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики України від 12 січня 2005 року №7.

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Положення, воно розроблене відповідно до:

- „Міжнародної конвенції про стандарти підготовки, сертифікації персоналу риболовних суден та несення вахти 1995 року" (до якої, відповідно до Закону України від 17 січня 2002 року №2993-111, Україна приєдналася 17 січня 2002 року та яка, відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України „Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства України);

- Кодексом торгового мореплавства України;

- Інших законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів.

Звідси, встановлене Положенням визначення поняття «персонал судна», відповідає положенням Конвенції та Кодексу торгового мореплавства України та іншим законодавчим та підзаконним нормативно-правовим актам.

Проте, треба зауважити, що ані Конвенцією, ані Кодексу торгового мореплавства України безпосередньо не встановлено визначення такого поняття як „персонал судна". Також, таке поняття не вживається у інших законодавчих та підзаконних нормативно-правових актах (крім зазначеного Положення).

Однак, Кодексом торговельного мореплавства України, встановлено перелік осіб, які відносяться до «екіпажу судна». Зокрема, до «екіпажу судна»відносяться: 1) особи командного складу (включаючи капітана) та 2) суднова команда.

В свою чергу, відповідно до статті 49 Кодексу торгового мореплавства України встановлено, що до командного складу судна, крім капітана, належать: 1) помічники капітана, 2) суднові механіки, 3) електромеханіки, 4) радіоспеціалісти, 5) судновий лікар, 6) боцман. При цьому, до командного складу судна судновласником можуть бути віднесені й інші суднові спеціалісти. До суднової команди відносяться особи, які виконують службові обов'язки на судні та не належать до командного складу судна.

Таким чином, виходячи із того, що зазначені особи керівного складу судна та особи з числа осіб, які за КТМ України входять до суднової команди забезпечують: керування судном; рух судна;живучість та експлуатацію судна; обслуговування технологічного, промислового обладнання судна;

обслуговування особового складу судна. Поняття «персонал судна»(визначення якому встановлено п. 2 Положення) та поняття «екіпаж судна»(склад якого визначено ст. 49 Кодексу торговельного мореплавства України) - є ідентичними (рівнозначними) за своїм змістом та значенням.

На підставі вище зазначеного також можна зробити висновок про те, що у підпункті «є» пункту 6.5 статті 6 чинної редакції Закону України «Про податок на додану вартість» йдеться мова про падання послуг екіпажу (персоналу) судна до складу якого (яких) входять: із числа командного складу судна: капітан та помічники капітана; суднові механіки; електромеханіки; радіоспеціалісти; судновий лікар; боцман; інші спеціалісти, визначені судновласником; із числа членів суднової команди: особи, які виконують службові обов'язки на судні та не належать до командного складу судна.

Звідси, послуги, які надаватимуться будь-якій особі із числа вище зазначених та/або їх групі та/або всім вищезазначеним особам разом узятим - вважатимуться такими, що надані персоналу (екіпажу) судна.

Стосовно необхідності дотримання другої вимоги треба зазначити - персонал (екіпаж) судна, шляхом виконання покладених на нього обов'язків, має забезпечувати: керування судном; рух судна; живучість та експлуатацію судна; обслуговування технологічного, промислового обладнання судна; обслуговування особового складу судна.

Звідси, послуга, надання якої буде пов'язано чи спрямовано на забезпечення виконання персоналом (екіпажем) судна вищезазначених функцій, вважається такою, що пов'язана із обслуговуванням судна.

При цьому, чинним законодавством України не встановлено переліку послуг, які зазвичай може бути надано персоналу (екіпажу) ї метою обслуговування судна. Звідси, оскільки це не заборонено чинним законодавством України та чинне законодавство України не містить виключного переліку послуг, такими послугами можуть бути будь-які послуги надані третіми особами персоналу (екіпажу) судна, які в свою чергу, пов'язані із виконанням таким персоналом (екіпажем) звичайних функцій із обслуговування судна.

Таким чином, якщо виходити із змісту Кодексу торгового мореплавства України послугами персоналу з обслуговування морського судна можуть бути: лоцманські послуги; послуги регулювання руху суден; послуги радіолокаційного проведення суден; подання допомоги суднам під час аварійно-рятувальних операцій; інформаційні послуги (наприклад, стосовно руху суден, стану засобів навігаційного облаштування, гідрометеорологічних умов та інших факторів, що впливають на безпеку плавання), послуги пов'язані з прибуттям у певний порт (країну), перебуванням і відходом судна з них; послуги щодо організації постачання і обслуговування судна в порту; послуги щодо оформлення митних документів та документів на вантаж; послуги щодо інкасування сум фрахту та інших сум для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення; послуги щодо сплати за розпорядженням судновласника і капітана судна сум, пов'язаних з перебуванням судна у порту; послуги щодо збору фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах; інші послуги.

Таким чином, місцем поставки (надання) послуг персоналу (екіпажу) судна з обслуговування такого судна, у розумінні абзацу «є»пункту 6.5 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість», буде безпосередньо місце надання послуги з числа вищезазначених послуг, тобто борт судна.

Послуги, за надання яких сплачуються портові збори, пов'язані та спрямовані на забезпечення виконання персоналом (екіпажем) судна своїх функцій (керування; експлуатація, обслуговування; здійснення руху судна; підтримання живучості судна та інших функцій стосовно судна, обладнання та особового складу). Тобто послуги які оплачуються портовими зборами є такими, що пов'язані із обслуговуванням судна персоналом (екіпажем) такого судна. Виходячи із цього, порядок визначення місця поставки (надання) послуг, за які сплачуються портові збори, підпадає під порядок, який встановлено абзацом «є»пункту 6.5 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість». Зокрема, місцем поставки (надання) послуг, які оплачуються портовими зборами, відповідно до абзацу «є»пункту 6.5 статті 6 Закону, є місце фактичного їхнього надання - борт судна (тобто територія тієї держави, під прапором якої таке судно ходить).

Послуги, які оплачуються відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 27 червня 1996 року №214 (у редакції наказу Міністерства транспорту України від 15 грудня 2000 року №711 та з іншими відповідними змінами та доповненнями) (лоцманський збір; збір за користування послугами служби регулювання рухом суден; швартовний збір; плата за роботу буксирів при швартовних операціях; плата за користування плавзасобами; плата за агентські послуги; супервайзерська винагорода), також пов'язані та спрямовані на забезпечення виконання персоналом (екіпажем) судна своїх функцій. Тобто - згадувані послуги є такими, що пов'язані із обслуговуванням судна персоналом (екіпажем) такого судна.

Виходячи із цього, порядок визначення місця поставки (надання) послуг, за які сплачуються вище згадувані збори та плати, підпадають під порядок, який встановлено абзацом «є»пункту 6.5 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість». Зокрема, місцем поставки (надання) послуг, які оплачуються зазначеними зборами та платами, відповідно до абзацу «є»пункту 6.5 статті 6 Закону, є місце фактичного їхнього надання - борт судна (тобто територія тієї держави, під прапором якої таке судно ходить).

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нарахування позивачем податку на додану вартість на надані послуги з лоцманського проведення та регулювання суден не відповідають положенням чинного законодавства України, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Дельта-Лоцман»в частині стягнення з Державного підприємства «Керченський морський торговельний порт»суми податку на додану вартість у розмірі 23481,49 доларів США.

Крім того, приймаючи рішення про відмову з задоволенні вимог позивача про стягнення з ДП «Керченський морський торговельний порт»податку на додану вартість, суд виходить з наступного.

Так, наявні в матеріалах справи заявки на лоцманське проведення, лоцманські квитанції, квитанції ЦРРС, інформація для виставлення рахунку, свідчать, що всі рахунки, окрім рахунків №КФ-0013481 від 08.08.2007 р., №КФ-0013742 від 13.08.2007 р., №КФ-0014479 від 22.08.2007 р., №КФ-0014573 від 23.08.2007 р., №КФ-0014747 від 28.08.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р., були виставлені позивачем за надані послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден, які здійснювали транзит вантажів. Рахунки ж №КФ-0013481 від 08.08.2007 р., №КФ-0013742 від 13.08.2007 р., №КФ-0014479 від 22.08.2007 р., №КФ-0014573 від 23.08.2007 р., №КФ-0014747 від 28.08.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р. були дійсно виставлені позивачем за проведення порожніх суден, які йшли по баласту.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону України "Про транзит вантажів" транзитні послуги (роботи) - це безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо.

Згідно із частиною 6 статті 1 Закону України "Про транзит вантажів" учасники транзиту - це вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Таким чином, оскільки Порт, Агентство та Підприємство відносяться до учасників транзиту, а надані ДП «Дельта-Лоцман»послуги сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами території України, то надані послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден є такими, що були безпосередньо пов'язані з транзитним вантажем.

Частина 3 підпункту 6.2.4 статті 6 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлює, що операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів та вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 цього закону.

Пунктом 5.15 статті 5 Закону України "Про податок на додану вартість" визначає, що звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що послуги з лоцманського проведення та служб регулювання руху суден, яки були надані ДП «Дельта-Лоцман», та оплату яких були виставлені рахунки (окрім тих, що були виставлені за проведення порожніх суден), у даному випадку є такими, що безпосередньо пов'язані з транзитом вантажів та пов'язаними з перевезенням (переміщенням) таких вантажів, тому підлягають звільненню від нарахування податку на додану вартість за ставкою 20 %.

Враховуючи те, що сума заборгованості за рахунками №АФ-0001842 від 25.07.2007 р., №АФ-0001884 від 30.07.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р., за винятком сум нарахованого податку на додану вартість, була погашена Державним підприємством «Керченський морський торговельний порт»до звернення позивача до суду, а нарахування податку на додану вартість визнається судом неправомірним, у суду також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 2744,07 доларів США, розрахованих ним на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу Україниза несплату в повному обсязі рахунків №АФ-0001842 від 25.07.2007 р., №АФ-0001884 від 30.07.2007 р., №КФ-0015376 від 31.08.2007 р. та відмову у сплаті ПДВ.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Державного підприємства «Дельта-Лоцман» не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги Державного підприємства «Дельта-Лоцман», які викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дельта-Лоцман»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 січня 2008 року у справі №2-7/14092-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Н.П. Горошко