КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2008                                                                                           № 27/329 (05-5-37/1469)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Лосєва А.М.

Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Шакірова Т.В. – дов. б/н від 15.09.2007р.;

від відповідача - Олійник В.В. – дов. б/н від 24.10.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Русь Інтернешнл"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.02.2008

у справі № 27/329 (05-5-37/1469) (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Русь Інтернешнл"

до                                                   Приватного підприємства "Веста-Сервіс"

про                                                  стягнення 698629,76 грн. та визнання недійсним договору № 11/2005-01 від 01.11.2005 року, укладений між ПП "Будівельна компанія "Олександрія" та ТОВ "Русь Інтернешнл" (зустрічна позовна заява по справі № 27/329)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Веста-сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь-Інтернешнл» заборгованості за Договором №11/2005-01 від 01.11.2005р., яка складається з 610 000,00 грн. основного боргу, 68 324,28 грн. індексу інфляції та 20 305,48 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2007р. за вказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №27/329.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Приватного підприємства «Веста-сервіс» про визнання недійсним договору №11/2005-01 від 01.11.2005р., укладеного між Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2008р. №05-5-37/1469 зустрічну позовну заяву було повернуто без розгляду на підставі ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною Ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-37/1469 від 11.02.2008р.

Вимоги та доводи апеляційної скарги, зокрема, мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, а саме ст. ст. 512, 514, 518 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 63 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до безпідставного, на думку відповідача (за первісним позовом), повернення зустрічного позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.04.2008р.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» у судовому засіданні 02.04.2008р. підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд її задовольнити та скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-37/1469 від 11.02.2008р.

Представник Приватного підприємства «Веста-сервіс» заперечував проти апеляційної скарги позивача з підстав, зазначених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржувану Ухвалу місцевого господарського суду від 11.02.2008р. №05-5-37/1469 як таку, що прийнята з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Оскаржувана Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2008р. №05-5-37/1469 мотивована тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» заявлені зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним Договору №11/2005-01 від 01.11.2005р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» та Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія», але зважаючи на те, що фактично відповідачем за вищевказаною зустрічною позовною заявою є Приватне підприємство «Будівельна компанія «Олександрія», яке не є стороною за первісним позовом у господарській справі №27/329, а резолютивна (прохальна) частина зустрічного позовну не містить вимог до первісного позивача у справі №27/329, такі вимоги не можуть бути розглянуті спільно з первісним позовом у справі №27/329.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» зазначено про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ст. 60 Господарського процесуального кодексу України та не надано належної оцінки тому факту, що Приватне підприємство «Веста-Сервіс» стало новим кредитором за зобов'язаннями, які виникли з оскаржуваного в зустрічній позовній заяві Договору №11/2005-11 від 01.11.2005р., оскільки Приватне підприємство «Будівельна компанія «Олександрія» передало своє право вимоги до Приватного підприємства «Веста-Сервіс». На думку апелянта (скаржника), дана обставина свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» не має правових підстав звертатись із позовом про визнання вищевказаного Договору недійсним до Приватного підприємства «Будівельна компанія «Олександрія».

Суд не погоджується з таким твердженням позивача (за зустрічним позовом), з огляду на наступні обставини.

Поняття зобов'язання та підстави його виникнення наведені в ст. 509 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

В ст. 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора у зобов'язанні, з яких випливає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами договору відступлення права вимоги, до Приватного підприємства «Веста-Сервіс» перейшло лише право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» своїх зобов'язань за Договором №11/2005-11 від 01.11.2005р., а не всі права та обов’язки первісного кредитора у зобов'язанні.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини. В ст. 21 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно зі ст. 23 Господарського процесуального кодексу України, позов може бути подано кількома позивачами чи до кількох відповідачів. Кожний з позивачів або відповідачів щодо іншої сторони виступає в судовому процесі самостійно.

Порядок подання зустрічного позову зазначений в ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Стаття 54 Господарського процесуального кодексу України визначає форму і зміст позовної заяви, зокрема, в п.4 ч.2 вказаної статті передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, а у разі, якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Перелік документів, що додаються до позовної заяви наведений в ст. 57 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вимог статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та, зокрема, оскаржуваної Ухвали суду, Договір №11/2005-01 від 01.11.2005р., вимоги про визнання якого недійсним були викладені в зустрічній позовній заяві, укладений між Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл».

З тексту зустрічної позовної заяви випливає, що відповідачем в даному випадку є Приватне підприємство «Будівельна компанія «Олександрія», але дане підприємство не є ані стороною, ані учасником судового процесу у господарській справі №27/329 (за первісним позовом). До того ж, в резолютивній частині зустрічного позовну позивачем не зазначено, які позовні вимоги пред’являються ним до первісного позивача у справі №27/329 та/або які дії/бездіяльність Приватного підприємства «Веста-Сервіс» призвели до порушення прав або охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл», наслідком чого є визнання недійсним правочину (договору №11/2005-01 від 01.11.2005р.).

При цьому, питання щодо залучення до розгляду спору за первісним або зустрічним позовами Приватного підприємства «Будівельна компанія «Олександрія», яке було первісним кредитором у зобов’язанні за оспорюваним Договором №11/2005-01 від 01.11.2005р. та безпосередньо з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» погоджувало всі істотні умови вищевказаного Договору, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» взагалі не ставилось, тоді як підстави визнання договору недійсним можуть стосуватись періоду, коли Приватне підприємство «Будівельна компанія «Олександрія» ще не уклало договір відступлення права вимоги з Приватним підприємством «Веста-Сервіс».

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов’язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов’язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з’ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами у справі, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом було порушено порядок його подання, визначений в господарському процесуальному судочинстві.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

В ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2008р. №05-5-37/1469 прийнята з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл», з викладених у ній підстав, задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 56, 60, 63, 86, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» залишити без задоволення, а Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2008р. №05-5-37/1469 – без змін.

2. Матеріали справи №27/329 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Лосєв А.М.

Гарник Л.Л.

07.04.08 (відправлено)