ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.08 Справа № 24/57

За позовом: Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави в особі Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго”, м.Львів

До відповідача: Житлово-будівельного кооперативу №210, м.Львів

Про стягнення 9661,67грн.

Суддя Хабіб М.І.

Секретар Савченко Ю.А.

Представники:

Прокурор –Топій Т.В. –пом прокурора

Від позивача –Козак І.С –юр.кон.

Від відповідача –Порохнавець І.В. –голова правління

Суть спору: позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості за договором №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. в сумі 9150,35грн. боргу та 511,32 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем і відповідачем укладено договір№4195 /ІІІ від 15.10.2007р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно із пунктом 6.3 якого відповідач зобов”язувався оплачувати теплову енергію до 25 числа , наступного за звітним.

Всупереч умовам договору з листопада 2007 по лютий 2008р. відповідач не здійснював оплату або здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого заборгованість відповідача станом на 12.03.2008р.становить 9150,35грн.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що жодної заборгованості за договором№4195 /ІІІ від 15.10.2007р. не має. На підтвердження відзиву подав суду платіжні доручення на оплату теплової енергії, поставленої в жовтні 2007р. –січні 2008р.

В судовому засіданні 22.04.2008р. оголошувалась перерва до 20.05.2008р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

15.10.2007р. позивачем і відповідачем укладено договір №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого позивач зобов”язується постачати теплову енергію, а відповідач згідно із пунктом 6.3договору зобов”язується оплачувати вартість фактично спожитої теплової енергії до 25 числа , наступного за звітним.

Матеріалами справи підтверджено, що за період з жовтня 2007р. по січень2008р. позивач поставив відповідачеві 171,19164 Гкал теплової енергії на загальну суму 28631,20 грн., яку відповідач оплатив повністю, а саме:

-у жовтні 2007р.поставлено теплової енергії на суму 1913,68грн, оплачено платіжним дорученням №144 від 28.11.2007р. в сумі 1913,68грн.;

- в листопаді поставлено на суму 8103,63грн., оплачено платіжними дорученнями №162 від 27.12.2007р. в сумі 6103,63грн. та № 1 від 04.01.2008р. в сумі 2000,00грн.;

- в грудні 2007р. поставлено на суму 9630,69грн., оплачено в сумі 9630,69грн. платіжним дорученням №6 від 25.01.2008р.:

- в січні 2008р.поставлено на суму 8983,20грн., оплачено -8983,20грн. платіжним дорученням №24 від 20.02.2008р.

В кожному із названих платіжних доручень вказано призначення платежу, тобто, вказано за спожиту в якому конкретному місяці оплачується теплова енергія.

Прокурор та позивач не заперечують кількості поставленої теплової енергії, за вказаний період, її вартості та факту оплати відповідачем поставленої за цей період теплової енергії. Однак, посилаючись на додаткову угоду від 07.11.2007р.до договору стверджують, що відповідач мав ще заборгованість в сумі 11 064,03грн. за попередній період, тобто період, що передував укладенню договору 4195 /ІІІ від 15.10.2007р. , яку не сплатив. Як стверджують прокурор і позивач, саме ця сума боргу заявлена до стягнення.

У додатковій угоді від 07.11.2007р. до договору № 4195 /ІІІ від 15.10.2007р вказано, у зв”язку з тим, що ЖБК №210 виготовлено опитувальний лист, в якому уточнено обсяги спожитої теплової енергії житловим будинком по вул.. Дж.Леннона,25, сторони погоджуються провести перерахунок оплати за приєднане теплове навантаження з 24.11.2006року (п.1).

Згідно із пунктом 2 цієї угоди, сторони погоджуються, що заборгованість за теплову енергію, яка виникла за договором № 4195 /ІІІ від 15.10.2007р. станом на 23.10.2007р. та залишилась непогашеною станом на 07.11.2007р., становить 11064,03грн.

Відповідач стверджує, що додаткова угода суперечить закону і самому договору, була укладена під впливом помилки, обману та тиску.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати товар покупцеві , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов”язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею). Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі (ст.ст. 546, 547 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач повністю оплатив теплову енергію, поставлену за період з жовтня 2007р. по січень 2008р. на умовах договору №4195 /ІІІ від 15.10.2007р

Як вбачається із розрахунку, позивач зараховував сплачені відповідачем кошти за теплову енергію, поставлену у жовні 2007р.- січні 2008р., в рахунок погашення боргу, вказаного у додатковій угоді від 07.11.2007р.Таке зарахування коштів суд вважає неправомірним, оскільки у платіжних дорученнях відповідач чітко вказав призначення платежу, а саме: за поставлену в якому конкретно місяці теплову енергію він сплачує кошти. Згідно із платіжними дорученнями відповідачем оплачена теплова енергія за жовтень 2007р.-січень 2008р.

Відтак, заборгованість відповідача за договором №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. відсутня.

Суд не бере до уваги посилань прокурора і позивача на додаткову угоду від 07.11.2007р., оскільки ця угода суперечить закону, самому договору №4195 /ІІІ від 15.10.2007р.та фактичним обставинам справи. А саме: в п. 2 цієї угоди вказано, що заборгованість за теплову енергію за договором №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. станом на 23.10.2007р. становить 11064,03 грн. В той час, як згідно із умовами договору №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. жодної заборгованості станом на 23.10.2007р. не могло бути, оскільки договір укладено у жовтні 2007р., а строк оплати поставленої теплової енергії в жовтні 2007р. встановлений до 25.11.2007р.

Крім того, суду не подано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують поставку теплової енергії в жовтні 2007р. на умовах договору №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. на суму 11064,03 грн. та заборгованості за договором №4195 /ІІІ від 15.10.2007р. в сумі 9 150,35 грн.

Отже, заборгованість, яка заявлена до стягнення, не є заборгованістю за договором №4195 /ІІІ від 15.10.2007р.

Щодо стягнення пені, то пеня до задоволення не підлягає, оскільки з матеріалів справи вбачається, а саме, з розрахунку, доданого до позовної заяви, що пеня нарахована на суму боргу за додатковою угодою від 07.11.2007р. Чинним законодавством передбачено, що угода про забезпечення виконання зобов”язання вчиняється у письмовій формі. У додатковій угоді не вказаний строк сплати цієї суми та про нарахування пені на цю суму боргу. Нарахування пені на підставі одного договору на суму боргу, яка виникла за іншим договором суперечить чинному законодавству.

На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.22,29,33,34,36,43,77,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Хабіб М.