СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

14 квітня 2008 року

Справа № 2-15/10812-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Державне підприємство "Придніпровська залізниця");

відповідача: не з'явився (Державне підприємство "Керченський морський торговельний порт");

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 29 січня 2008 року у справі №2-15/10812-2007

за позовом           Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (вул. К.Маркса 108,Дніпропетровськ,49602)

до           Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" (вул. Кірова, 28,Керч,98312)

про стягнення 16931,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 29 січня 2008 року у справі № 2-15/10812-2007 частково задоволено позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" про стягнення 16931,20 грн.

Стягнуто з Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" 7072,00 грн. штрафу за невиконання плану вивантаження, 169,31 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування судом правил статті 233 Господарського кодексу України є необґрунтованим, оскільки збитки кредитора (позивача у справі) за договором про обробку вагонів судом не визначались і до стягнення не заявлялись. Стаття 233 Господарського кодексу України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, якщо вони надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Більш того, судом першої інстанції проігноровано вимоги пункту 2 статті 232 Господарського кодексу України, яка вказує на те, що законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли допускається стягнення тільки штрафних санкцій, не враховуючи наявність збитків.

Також, заявник апеляційної скарги зазначає, що в жодному з транспортних нормативно-правових актів не передбачено зменшення суми штрафу.

У судовому засідлані, призначеному на 31 березня 2008 року, представником Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" було надано судовій колегії відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання, призначене на 14 квітня 2008 року, представники сторін не з’явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З врахуванням того, що представники сторін були присутніми в минулому засіданні, давали пояснення по суті спірних відносин, підтримуючи свої вимоги та заперечення, судова колегія визнала можливим розглянути справу за відсутністю представників сторін, явку яких не визнано обов’язковою.

Розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи, суд встановив наступне.

15 червня 2004 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (далі –Залізниця) та Державним підприємством "Керченський морський торговельний порт" (далі –Порт) укладено договір про обробку вагонів № ПР/МД-4м/2-04/НЮ (а.с.15).

Згідно з протоколом розбіжностей від 16 липня 2004 року, протоколом розгляду розбіжностей від 30 липня 2004 року та рішенням суду щодо врегулювання розбіжностей від 08-22.02.2005 р. сторони домовилися, що за невиконання норми вивантаження, встановленої добовим планом, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" та Державне підприємство "Керченський морський торговельний порт" несуть матеріальну відповідальність (пункт 7.3. Договору).

Згідно з пунктом 1 вказаного Договору про обробку вагонів добова норма вивантаження - це узгоджена Залізницею і Портом кількість вагонів, які Залізниця повинна подати в Порт під вивантаження, а Порт вивантажити з урахуванням добової переробної спроможності згідно з Єдиним Технологічним Процесом (далі - ЄТП) роботи Станції і Порту. Ця норма встановлюється щоденно змінно-добовим планом роботи Станції і Порту в залежності від наявної кількості вагонів у Порту, на прибортовій Станції та на підходах до неї.

Узгодженим планом перевезення вантажів на експорт через порти прибортові станції України на лютий 2007 р. передбачена середньодобова норма подачі вагонів на ст. Керч-Порт у кількості 01, 02 лютого в кількості 114 вагонів, та згідно додаткового плану завозу на лютий з 03 по 28 лютого - складає 117 вагонів.

Однак, згідно з пунктом 4.4. Договору норма вивантаження на кожну добу встановлюється змінно-добовим планом, який складається на підставі узгоджених обсягів завозу вантажів на місяць, виходячи з наявності вагонів у Порту, на Станції та на підходах до неї рівномірно протягом доби в розмірі не більше переробної спроможності вантажних фронтів з урахуванням роду вантажу відповідно до ЄТП роботи Станції і Порту".

Крім того, розділом 6 пункту 6.4. абзацу 5 ЄТП зі змінами, внесеними протоколом розгляду в Головному комерційному управлінні Укрзалізниці від 30.11.2006 р. розбіжностей передбачено, що „Коригування затвердженого змінно-добового плану поточної доби здійснюється головним диспетчером порту (або його заступником) за участю начальника станції (або його заступника) о 10-00 годині при змінно-добовому плануванні роботи порту і залізниці на наступну добу враховуючи фактори:

- погодні умови;

- підхід вагонів під вивантаження або навантаження".

Як встановлено судом першої інстанції, фактично змінно-добовий план між Станцією та Портом у лютому 2007 року не був узгоджений: станція вказувала норму вивантаження на кожну добу з урахуванням наявності вагонів у Порту, на Станції та на підходах до неї у розмірі не більше переробної спроможності вантажних фронтів - 265 вагонів, а Порт встановлював собі норму вивантаження тільки на підставі узгодженого місячного плану завозу ( 114, 117 вагонів).

Станцією Керч-Порт спільно з Портом складені акти загальної форми за окремі доби лютого 2007 року про неприбуття певної кількості вагонів до запланованої узгодженим місячним планом норми - 114 (117) вагонів на добу. Проте фактична наявність вагонів, що підлягали вивантаженню засобами Порту, у кожну добу лютого 2007 становила більше 114 вагонів, виходячи з наявності вагонів у Порту (не вивантажених у попередню добу), на станції Керч-Порт та на підходах до неї, у відповідності до пункту 4.4 Договору та ЄТП.

Державне підприємство "Керченський морський торговельний порт" підписав облікову картку із зауваженням, посилаючись на те, що стаття 106 Статуту залізниць України передбачає відповідальність залізниць за незабезпечення подачі вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень та відповідальність вантажовідправників за невикористання поданих вагонів і контейнерів чи відмову від вагонів або контейнерів для виконання плану перевезень. Порт є вантажоодержувачем, а не вантажовідправником, тому не є суб’єктом відповідальності за цією статтею. За цими підставами порт відмовився від сплати нарахованого штрафу за невиконання плану вивантаження в лютому місяці поточного року.

Вказані обставини з'явилися підставою для звернення Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" про стягнення 16931,20 грн.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства ( стаття 311 Господарського кодексу України).

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 17 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 передбачено, що перевезення вантажу залізничним транспортом організовується на договірних засадах.

Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Правилами обслуговування залізничних під’їзних колій, затвердженими наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за №875/5096, передбачено примірний договір між залізницею і морським (річковим) портом про обробку вагонів з вантажами (Додаток 3 до Правил).

Цим договором передбачено порядок визначення відповідальності залізниці і порту за невиконання погодженої між ними добової норми вивантаження вагонів.

Як зазначалось вище, сторони за договором домовилися, що за невиконання норми вивантаження, встановленої добовим планом, Державне підприємство "Придніпровська залізниця" та Державне підприємство "Керченський морський торговельний порт" несуть матеріальну відповідальність.

Пунктом 3.10 Правил Перевезення вантажів у прямому змішаному залізнично-водному сполученні, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 р. №334, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 р. за №566/6854 та пунктом 7.3. вищевказаного договору передбачено, що начальники станцій і портів ведуть облік виконання місячного плану перевалки вантажів. Облік обсягів перевалки ведеться за обліковими картками (додаток 4 до вказаних Правил), які складаються у двох примірниках і підписуються обома сторонами.

Порядок ведення облікових карток виконання норм вивантаження встановлено телеграфним розпорядженням Міністерства транспорту та зв'язку України №1/Т/ЦМ-1722 від 30.03.2005 року. Розмір місячного плану вивантаження визначається в обліковій картці як сума (у цілих вагонах) норм вивантаження кожної доби, встановлених змінно-добовим планом, який складається на підставі узгоджених місячних обсягів завозу вантажів у Порти і додатково узгоджених обсягів, виходячи з наявності вагонів у Порту, на станції та на підходах до неї, рівномірно протягом доби в розмірі не менш переробної спроможності вантажних фронтів з урахуванням роду вантажу відповідно до єдиного технологічного процесу роботи Станції і Порту.

Штраф за невиконання плану вивантаження нараховується виходячи із суми неподаних до норми і невивантажених вагонів з вини залізниці і окремо з вини порту за кожну добу незалежно від виконання плану вивантаження в цілому місяці. Належна до сплати сума визначається як різниця штрафів, нарахованих на Порт і на Залізницю і підлягає сплаті у 10-денний термін.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання —відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором про обробку вагонів №ПР/МД-4м/2-04/НЮвід 15.06.2004 р., а саме, не виконав норму вивантаження вагонів, встановлену добовим планом відповідно до пунктів 4.3, 4.4 Договору.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони домовилися, що за невиконання норми вивантаження, встановленої добовим планом, відповідач несе матеріальну відповідальність у вигляді штрафу (пункт 7.3. Договору).

Відповідно до розрахунку позивача, штраф за невиконання плану вивантаження у лютому 2007 року нарахований тільки за ту кількість вагонів, яка в окрему добу фактично не вивантажена відповідачем, але була подана Станцією під вивантаження. Сума штрафу склала 16931,20 грн.

Суд першої інстанції на підставі наведених обставин та вимог норм законодавства дійшов висновку, що сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 16889,60 грн., оскільки сума штрафних санкцій в розмірі 41,60 грн. за 1 невивантажений вагон 2 лютого 2007 р. нарахована позивачем неправомірно у зв'язку з тим, що причиною невиконання плану вивантаження вагонів стали метеорологічні умови, що підтверджується обліковою карткою виконання плану вивантаження вантажів за лютий 2007 р.

Такий висновок суду є вірним, підтвердженим матеріалами справи, тому з ним погоджується судова колегія.

Щодо тверджень апелянта про безпідставність застосування судом статті 233 Господарського кодексу України та неправомірне зменшення суми штрафу, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи, що несвоєчасне вивантаження портом вагонів не спричинило залізниці збитків, оскільки плата за користування цими вагонами сплачена повністю, та з огляду на те, що матеріальна відповідальність, а саме штраф за невиконання плану вивантаження вагонів, є договірною санкцією, суд першої інстанції зробив висновок, що порушення відповідачем зобов'язань не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Також, посилаючись на пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд визнав за доцільне зменшити розмір штрафних санкцій та стягнути з Державного підприємства „Керченський морський торговельний порт» суму штрафу у розмірі 7072,00 грн.

Судова колегія вважає такі висновки суду першої інстанції зробленими з дотриманням вимог законодавства і погоджується з ними з огляду на те, що невизначення самим позивачем розміру збитків та непред’явлення їх до стягнення не перешкоджає суду застосувати правила статті 233 Господарського кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах позивач не зазнав ніяких збитків через те, що транзитний вантаж, який надходив у Порт у лютому 2007 року, надходив у вагонах Російської Федерації, отже вказані вагони не могли бути використані для власних потреб, а після відвантаження повинні бути повернуті до Російської Федерації. Крім того, матеріалами справи підтверджується наявність складних метеорологічних умов у спірний період часу, перебування підприємства відповідача у цей період у складному становищу.

Але, слід вказати, що якщо правопорушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, це не є підставою для звільнення боржника від відповідальності. Суд вправі тільки зменшити розмір штрафних санкцій.

Щодо тверджень заявника апеляційної скарги відносно того, що в жодному з транспортних нормативно-правових актів не передбачено зменшення суми штрафу, суд приймає до уваги, що такі нормативно-правові акти не містять й зворотного, а саме, заборони на зменшення розміру штрафних санкцій, передбачених договором.

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що взаємодія сторін у справі передбачає обов’язковість укладення між ними певного договору, що передбачено статтею 179 Господарського кодексу України, можливість укладення додаткових узгоджень за договором, зважаючи на передбачену законодавством свободу їх укладення. Враховуючи, що відповідальність відповідача передбачена саме укладеним сторонами договором, а не конкретно визначеною нормою Статуту залізниць, суд апеляційної інстанції вважає правомірним застосування до спірних правовідносин сторін приписів статті 233 Господарського кодексу України.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення у справі прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги Державного підприємства "Придніпровська залізниця", які викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 101, 102, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 29 січня 2008 року у справі №2-15/10812-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.І. Гонтар

О.А. Щепанська