ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"18" квітня 2008 р.

Справа № 4/91

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/91

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "УТН-Восток", м. Донецьк;

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівське плюс", с. Петрівське;

про стягнення 33 200, 00 грн. заборгованості за отриманий товар

Представники сторін :

від позивача - Зеленюх В.Р., довіреність № б/н від 04.01.2008 року;

від відповідача - Хащевацький А.П., розпорядник майном;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівське плюс", с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області заборгованості за отриманий товар в розмірі 33 200 грн. і судових витрат на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТН-Восток", м. Донецьк.

Відповідач позовні вимоги визнає, посилаючись на ту обставину, що підприємство відповідача перебуває в процесі провадження по справі про банкрутство і має тяжкий фінансовий стан.

В судове засідання 18.04.2008 року позивачем подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, оскільки після звернення з позовом до суду відповідач частково погасив заборгованість на суму 1500 грн., яку позивачем прийнято до зарахування і фактичний розмір заборгованості на день розгляду справи судом складає 31 700 грн.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі усного правочину, за умовами якого сторони в грудні 2006 року погодились на проведення господарських операцій по поставці позивачем відповідачу паливно-мастильних матеріалів, а відповідач зобов'язався прийняти поставлений товар та провести його оплату згідно до виданих накладних на поставку.

На виконання умов договору позивачем в грудні 2006 року, січні, лютому та березні 2007 року через повноважного представника відповідача Белей П.М. на підставі наданих йому довіреностей проведено поставку дизельного пального та бензину на загальну суму 166 676 грн. 30 коп. Товар прийнято відповідачем без будь-яких заперечень чи зауважень. Однак, відповідач в односторонньому порядку змінив умови домовленості та провів лише часткову оплату вартості отриманого товару, яка була заявлена позивачем до оплати згідно до наданих відповідачу рахунків - фактур по поставці кожної партії товару з визначенням термінів оплати. Проведеною між сторонами спору звіркою взаєморозрахунків станом на 10.07.2007 року заборгованість відповідача склала 38 000 грн. Після проведення взаємозвірки відповідачем погашено заборгованість на суму 4800 грн., а заборгованість в розмірі 33 200 грн. продовжувала існувати до часу звернення позивача з позовом до суду, оскільки на виконання умов домовленості відповідач сплатив 133 476 грн. 30 коп.

Натомість, після звернення позивача до суду відповідач погасив заборгованість на суму 1 500 грн., а остаточна сума заборгованості складає 31 700 грн. основного боргу.

Відповідач прийняв поставлену продукцію повністю без зауважень, факт прийняття продукції завірив своїм підписом на видаткових накладних. Прийняття продукції відповідачем не оспорюється.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, оскільки, є обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 31 700 грн.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено договір купівлі-продажу.

За приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки, які не врегульовані цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв поставлений товар повністю, але не виконав свої зобов'язання по оплаті поставленого партіями товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в видаткових накладних (а.с. 12-36). Строки оплати та порядок проведення оплати визначались продавцем та покупцем згідно до видаткових накладних та рахунків-фактур. (а.с. 36- 48).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання товару про ціну з ПДВ.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату поставлених позивачем партій товару на суму 31700 грн.

Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті поставленого та отриманого товару.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 31 700 грн. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1 Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 14.03.2008 року, оскільки до суду не подано акт звірки. Однак, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без проведення взаємозвірки розрахунків враховуючи наступне.

За приписами Постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2003 року по справі № 21/308 акти звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Поряд з цим, господарським судом проаналізовано правовий статус відповідача та можливість прийняття рішення про стягнення заборгованості з урахуванням провадження у справі про банкрутство відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи грошові зобов'язання у відповідача перед позивачем виникли в липні 2007 року, а справу про банкрутство відповідача порушено 11.04.2006 року, тобто вимоги позивача є вимогами поточного кредитора за господарськими операціями, які проводились після порушення справи про банкрутство.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Згідно ч. 2. ст. 14 Закону зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Правові наслідки для осіб, які не звернулись в установлений термін зі своїми вимогами, визначені в п. 5 ст. 31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а саме: їх вимоги не розглядаються і вважаються погашеними.

Однак, стосовно вимог поточних кредиторів вказані приписи спеціального Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не діють. Врахування процедури банкрутства враховується лише на стадії виконання рішення суду в порядку, передбаченому Законом України “Про виконавче провадження”.

Господарським судом враховується, що відповідачем частково погашено заборгованість після звернення позивача з позовом до суду та в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про припинення провадження у справі щодо стягнення 1 500 грн. заборгованості, провадження в цій частині підлягає до припинення на підставі п.п. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю, оскільки часткове погашення заборгованості ним проведено вже після звернення позивача до суду за захистом своїх прав, коли позивач поніс додаткові витрати.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Петрівське плюс", с. Петрівське Петрівського району Кіровоградської області (р/р 260057706 в ОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" м. Кіровоград, МФО 323538, ) заборгованість в розмірі 31 700 грн., суму сплаченого державного мита 332 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УТН-Восток", м. Донецьк, вул. Майська, 86-А (р/р 701 в філії АБ "Південний" м. Києва, МФО 320917, ).

Наказ видати.

Провадження у справі щодо стягнення 1 500 грн. припинити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько