КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.03.2008
№ 2-991/07

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:            Авдєєва  П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з'явився,

від відповідача - Мигитко С.С. (за довір.),

від
третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
06.03.2007

у справі № 2-991/07

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "ВЛВ"

третя особа відповідача           Голосіївська районна у м. Києві державна
адміністрація

третя особа позивача

про
визнання недійсним рішення зборів учасників ТОВ "ВЛВ" в
частині виключення зі складу учасників товариства та поновлення у складі
учасників товариства

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовними
вимогами до ТОВ „ВЛВ" про:

-визнання
рішення загальних зборів ТОВ „ВЛВ" від 01.02.2002 року (протокол № 5) в
частині виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства недійсним,

-
поновлення позивача у складі учасників Товариства,

-
визнання недійсним Договору про подальшу діяльність ТОВ „ВЛВ" від
06.02.2002 року та його реєстрацію Голосіївською районною у м.Києві державною
адміністрацією 15.02.2002 року за № 02903,

-
зобов'язання ТОВ „ВЛВ" зареєструвати зміни до установчих документів з
урахуванням поновлення позивача у складі учасників ТОВ „ВЛВ" в
Голосіївській районній в м. Києві державній адміністрації.

Рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 06.03.2007 р. у справі N2-991/06 в позові відмовлено.

Не
погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення від 06.03.2007 року  з підстав
неповного з'ясуванням всіх обставин справи та порушення норм
процесуального права.

В
своїй апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом його
процесуальних прав, зокрема, прийняття рішення у справі за відсутності
позивача, який не був повідомлений належним чином про час та місце судового
засідання. Позивач вказує про вагомість підстав його неявки в судове засідання,
що не було досліджено судом. Також стверджує, що судом безпідставно в порушення
вимог ст.169 ч.3 ЦПК України позов не було залишено без розгляду, а
постановлено рішення у справі. Тому такі обставини заявник вважає підставою для
скасування рішення суду від 06.03.2007 р.

Від
відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він проти доводів
позивача, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить відмовити в її
задоволенні, а оскаржуване рішення від 06.03.2007 р. вважає законним та
обґрунтованим, тому просить залишити його без змін.

Відповідач
зазначає про відсутність процесуальних порушень, оскільки позивач був належним
чином повідомлений судом про проведення судових засідань, та неодноразово
з'являвся, приймав участь у розгляді справи, надавав суду пояснення та приймав
участь у з'ясуванні обставин справи, перевірці зібраних доказів. Неявка
позивача в останні судові засідання без поважних причин призводила лише до
зволікання постановлення судом рішення, оскільки з метою захисту процесуальних
прав позивача суд неодноразово відкладав розгляд справи. За таких обставин
відповідач вважає, що  судом не було допущено
процесуальних порушень, а тому підстави для скасування рішення суду є
відсутніми.

Сторони
були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що
свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Однак, в судове
засідання 24.03.2008 р. повноважні представники позивача та третьої особи не
з'явилися. В цей день на адресу канцелярії суду від позивача надійшла
телеграма,  в якій він просив суд
відкласти розгляд справи в зв'язку із хворобою його представника та
неможливість явки в судове засідання.

Дослідивши
обставини справи, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за відсутності позивача та третьої особи, які були
повідомлені належним чином про час та місце судових засідань. Враховуючи те, що
розгляд справи неодноразово ухвалами суду відкладався через неявку
представників сторін, колегія вважає відсутніми підстави задовольняти
клопотання позивача та відкладати розгляд справи з наступних підстав.

В
судовому засіданні від 19.03.2008 р. заявлене позивачем клопотання про
відкладення розгляду справи було судом задоволено, представник позивача був
письмово повідомлений про час та місце наступного судового засідання. Однак в
судове засідання 24.03.2008 р. не з'явився.

Частиною
5 ст.28 ГПК України передбачено, що громадяни можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через своїх представників, повноваження яких
підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю.

З
матеріалів справи вбачається, що неодноразово в судових засіданнях під час
розгляду апеляційної скарги в якості представника позивача приймав участь
гр.ОСОБА_2, а під час розгляду спору судом першої інстанції інтереси позивача
були представлені адвокатом ОСОБА_3.
Оскільки нормами процесуального законодавства передбачено, що на відміну
від юридичної особи, фізична особа вправі брати участь у розгляді справи
особисто і водночас мати у цій справі свого
представника, а якщо фізичну особу представляє її законний представник,
він не позбавлений, у свою чергу, права призначати представника для ведення
справи в суді. За таких обставин, колегія приходить до висновку, що позивач не
скористався повною мірою наданими йому законом процесуальними правами, та мав
всі можливості з'явитися в судове засідання та представляти власні інтереси
самостійно, або забезпечити явку іншого представника. Натомість поведінка
позивача свідчить про зволікання та умисне затягування розгляду справи, яка
розглядається судом апеляційної інстанції з грудня 2007 р.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, наданого відзиву, заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судова колегія встановила наступне.

Між
сторонами виник спір з приводу правомірності виключення позивача зі складу
учасників ТОВ „ВЛВ” відповідно до прийнятого рішення загальних зборів учасників
(протокол №5 від 01.02.2002 р.)

Позивач
стверджує, що 01.02.2002 р. без його участі були проведені загальні збори
учасників товариства і прийнято незаконне рішення про виключення його зі складу
учасників Товариства. На зборах було прийнято рішення компенсувати йому
вартість майна ТОВ „ВЛВ" пропорційно частки в статутному фонді, відкрити
депозитиний рахунок на його ім"я та перерахувати нараховані грошові кошти.
Зазначене рішення він вважає неправомірним, оскільки заяви про виключення зі
складу Товариства він не подавав і не був належним чином повідомлений про
проведення загальних зборів, в зв"язку з чим просить суд рішення загальних
зборів від 01.02.2002 р. визнати недійсним, та поновити позивача у складі
учасників Товариства.

Відповідач
проти позовних вимог заперечує, стверджує, що позивач - ОСОБА_1 особисто в 1999
році подав до Товариства заяву про виключення його зі складу учасників ТОВ
„ВЛВ". Дана заява не була розглянута на той час в зв'язку з особистими
стосунками між ОСОБА_1 та директором Товариства. ОСОБА_1 Відповідач також
зазначає, що підставою для прийняття рішення про виключення позивача з
учасників товариства було, й зокрема те, що дольовий внесок до статутного фонду
позивачем не вносився, участі в діяльності Товариства ніякої не приймав.

В
судовому засіданні представник відповідача пояснив, що   01.02.2002 р. відбулись загальні збори за
участі учасників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які володіють у сукупності 94 % статутного
фонду. Загальними зборами учасників товариства було прийнято рішення про
виключення ОСОБА_1 із учасників ТОВ „ВЛВ" та виплату компенсації йому
вартості частки майна ТОВ „ВЛВ", враховуючи подану позивачем заяву про
виключення (протокол загальних зборів №7 від 28.12.1999р.) та не прийняття ним
участі  в господарській діяльності
товариства. Про   проведення загальних
зборів ОСОБА_1 був належним чином завчасно повідомлений, однак участі в цих
зборах не прийняв.

В
2004 році в приміщенні, де розташовано Товариство відбулась пожежа. Всі
документі діяльності Товариства, які знаходились в приміщенні були знищенні
пожежею, відповідно  надати суду заяву
ОСОБА_1 про вихід із Товариства та дані про повідомлення його про проведення
загальних зборів не є можливим, однак, як стверджує відповідач, ОСОБА_1
неодноразово повідомлявся також і в усній формі про проведення загальних зборів
і виключення його із складу Товариства.

Заслухавши
пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, судова
колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в
позові з  наступних підстав.

Положеннями
ст.42 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що рішення
загальних зборів приймаються більшістю у 3/4
голосів акціонерів, які беруть участь у зборах з питань зміни статуту
Товариства, прийняття рішення про припинення діяльності товариства, створення
та припинення діяльності дочірніх підприємств філій та представництв
товариства. З решти питань рішення приймаються простою більшістю голосів
учасників, які беруть участь у зборах.

Згідно
з Статутом ТОВ „ВЛВ" загальні збори визначаються правомочними, якщо на них
присутні учасники, що володіють більш як 60 % голосів. Відповідно до п.8.5
Статуту Товариства виключно до компетенції зборів відноситься питання про
прийняття до Товариства та виключення з нього.

Статтею
43 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що про
проведення загальних зборів учасники повідомляються персонально передбаченим
статутом способом. Однак, положеннями статуту ТОВ „ВЛВ" не передбачено у
якій спосіб учасники Товариства повинні бути повідомлені про день і час
проведення загальних зборів.

Судовою
колегією в судовому засіданні досліджено оригінал протоколу загальних зборів №5
від 01.02.2002 р., з якого вбачається правомочність проведення загальних зборів
та легітимність прийнятих на них рішень, оскільки збори відбувалися за участі
учасників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сукупна частка яких в статутному фонді становить
94 %.

За
результатами прийнятих на загальних зборах рішень від 01.02.2002 р.,
Голосіївською районною у місті Києві держадміністрацією проведено державну
реєстрацію установчих документів товариства, прийнятого в новій редакції
Статуту ТОВ „ВЛВ”, та Договір про подальшу діяльність ТОВ „ВЛВ”.

Судова
колегія також звертає увагу на пояснення, надані суду першої інстанції свідками
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили, що позивач  участі у діяльності  Товариства не приймав, внесків до статутного
фонду не робив, а також повідомлявся про дату проведення загальних зборів у
передбаченому діючим законодавством порядку.

Відповідно
до вимог ст.33 ГПК України (ст.10 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Дослідивши
обставини справи, колегія приходить до висновку, що позивачем не надано суду в
обґрунтування власної позиції жодних доказів, не доведено факт неповідомлення
його відповідачем про дату проведення загальних зборів, що відбулись 01.02.2002
року, а також не обґрунтовано підстави звернення із позовом із пропуском  трирічного строку позовної давності,
передбаченої ст.257 ЦК України.

Крім
того, колегія звертає увагу на те, що позивач оскаржує рішення суду від
06.03.2007 р. лише в частині процесуальних порушень. Однак, заслухавши
представників сторін та розглянувши наявні у справі матеріали, колегія не може
погодитися із доводами позивача щодо допущення порушення його процесуальних
прав. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що повноважний представник
позивача приймав участь у судових засіданнях, надавав пояснення та заявляв
клопотання, про час та місце судових засідань був повідомлений судом належним
чином., однак в наступні судові засідання 09.02.2007 р. та 06.03.2007 р. ані
позивач особисто, ані його представник не з'являлися,  про причини своєї неявки суд не повідомляли.
За таких обставин, враховуючи надання раніше позивачем  пояснень у справі, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про можливість завершення розгляду справи за
відсутності представника позивача.

Враховуючи
вищевикладене, колегія вважає, що оскаржуване рішення відповідає фактичним
обставинам справи, чинному законодавству, а тому підстави для його скасування
чи зміни відсутні. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження
власної позиції, доводів відповідача не спростовано, колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1
відмовити.

2.  Рішення Голосіївського районного суду м.
Києва  від 06.03.2007 р. у справі N
2-991/06   залишити без змін.

3.
Матеріали справи N 2-991/07 повернути до Голосіївського районного суду м.
Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді
Авдєєв  П.В.

Коршун Н.М.