ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.05.08                                                                                           Справа № 14/86

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого –судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” від 18.01.2008 року (вх. № 39 від 29.01.2008 року)

на рішення господарського суду Рівненської області від 24.12.2007 року у справі № 14/86

за позовом Рівненської міської ради, м.Рівне.

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92”, м.Рівне

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Приватне багатогалузеве підприємство “ПВС”, м.Рівне

про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 20 вересня 2005 року, укладеного між сторонами.

за участю представників: від позивача: не з‘явився; від відповідача: Лазарчук М.В.; від 3-ї особи: не з‘явився.

Представнику відповідача роз‘яснено права та обов‘язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.12.2007 року у справі № 14/86 задоволено позов Рівненської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92”: визнано недійсним договір оренди землі від 20 вересня 2005 року, укладений між сторонами, та стягнено з відповідача на користь позивача судові витрати.

На згадане рішення відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” (надалі - ТОВ “ЕКОС 92”) подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким Рівненській міській раді відмовити в позові.

Зокрема, в обгрунтування зазначених вимог, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне. Зокрема, що місцевий суд безпідставно в порушення ст.ст. 22, 29, 77 Господарського процесуального кодексу України (надалі –ГПК) не відклав розгляд справи за клопотанням відповідача. Судом зроблено в порушення ст. ст. 93,124 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), ст.ст. 13, 17, 24, 25 Закону України “Про оренду землі” помилковий висновок про те, що оспорюваний договір укладений не на підставі рішення Рівненської міської ради в частині строку оренди, оскільки строк оренди згідно даних норм законодавства визначається за погодженням сторін в договорі. Судом не наведено згідно ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі –ЦК України) норми закону, якій би суперечив договір оренди від 20.09.2005 року.

У відзиві на апеляційну скаргу від 05.03.2008 року (вх. № 1590 від 05.03.2008 року) Рівненська міська рада заперечила доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що оспорений договір оренди відповідно до ст. 124 ЗК України, ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) є недійсним, оскільки укладений без відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Договір оренди від 20.09.2005 року укладений за відсутності недоліків, що можуть перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки (п. 5), тоді як на час укладення даного договору на території земельної ділянки, що надавалась в оренду, вже знаходився збудований третьою особою нерухомий об‘єкт, тобто сторонами договору порушено п.п. 1-6 Договору, які є істотними умовами, а тому договір оренди від 20.09.2005 року є недійсним відповідно до ст.ст. 215, 217 ЦК України. Оспорюваний договір укладено на строк, що не відповідає рішенню міської ради про надання в оренду земельної ділянки.

Представник третьої особи - Приватного багатогалузевого підприємства “ПВС” в попередньому судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 23.04.2008 року було оголошено перерву до 07.05.2008 року до 9 год. 45 хв.

В дане судове засідання представники позивача та третьої особи не з‘явились. Однак, апеляційний суд враховуючи необов‘язковість їх явки в дане судове засідання, заслухання їх пояснень в попередніх судових засіданнях, вважає за можливе прийняти постанову в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши викладені в апеляційній скарзі мотиви, заперечення зазначені у відзиві та матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Рішенням Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294 вирішено затвердити проект відведення в оренду земельної ділянки площею 58 кв.м. по вул. Київській ( в районі автовокзалу) ТОВ “ЕКОС 92” для будівництва та обслуговування торгового павільйону з літнім майданчиком в комплексі з торговим рядом та надано в оренду строком на десять років дану земельну ділянку (п.п. 16, 16-1).

Рішенням Рівненської міської ради від 28.07.2005 року № 1580 внесено зміни в п.п. 16, 16-1 рішення Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294, а саме: змінено площу земелньої ділянки, наданої ТОВ “ЕКОС 92” в оренду, з 58 кв.м. на 52 кв.м.

20.09.2005 року між сторонами по справі укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування строком на 10 років земельну ділянку площею 52 кв.м., яка знаходиться на вул.Київській ( в районі автовокзалу) в місті Рівне (п.п. 1, 7). Земельна ділянка передана в оренду для будівництва та обслуговування торгового павільйону з літнім майданчиком в комплексі з торговим рядом.

Рішенням Рівненської міської ради від 28.12.2006 року було скасовано п.п. 16, 16-1 рішення даної Ради від 17.04.2003 року № 294, і як вбачається з преамбули даного рішення та п. 1, дане рішення прийнято відповідно до ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” за невиконання ТОВ “ЕКОС 92” п. 36 рішення Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294.

Постановою господарського суду Рівненської області від 01.03.2007 року, у справі за позовом ТОВ” ЕКОС 92” до Рівненської міської ради про визнання недійсним рішення даної ради від 28.12.2006 року № 462, ТОВ “ЕКОС 92” відмовлено в позові.

Рівненська міська рада звернулась з позовною заявою про визнання недійсним згаданого вище договору оренди, як такий, що не відповідає нормам ст. 124 ЗК України, ст. 215 ЦК України, оскільки укладений без відповідного рішення органу місцевого самоврядування, так як рішенням Рівненської міської ради від 28.12.2006 року було скасовано п.п. 16, 16-1 рішення даної Ради від 17.04.2003 року № 294. Крім цього, позивач посилається на те, що оспорюваний договір укладено на строк, що не відповідає рішенню міської ради від 17.04.2003 року № 294 про надання в оренду земельної ділянки.

Задовільняючи зазначений позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди від 20.09.2005 року в силу ст. 215 ЦК України є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону, зокрема ст. 124 ЗК України, оскільки рішення Рівненської міської ради, на підставі якої був укладений даний договір, в подальшому було скасовано.

Однак, апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції грунтується на неправильному застосуванні ним матеріального права, що відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування даного рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ч.ч. 2-3 п. 1 постанови Пленому Верховного суду України “Про судове рішення” від 29.12.1976 року № 11, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України “Про оренду землі” орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

В даному випадку, як зазначено вище, договір оренди землі від 20.09.2005 року укладено на підставі рішення Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294, з врахуванням змін, внесених рішенням від 28.07.2005 року № 1580, тобто у відповідно до вимог ст. 124 ЗК України.

Факт скасування рішенням Рівненської міської ради від 28.12.2006 року п.п. 16, 16-1 рішення даної Ради від 17.04.2003 року № 294, на думку апеляційного суду, не може стверджувати факту недійсності договору оренди землі від 20.09.2005 року, оскільки в силу ст. 58 Конституції України, ст. 59 Закону України “Про місце самоврядування”, виходячи зі змісту рішення Рівненської міської ради від 28.12.2006 року, рішення даної Ради від 17.04.2003 року на час укладення оспорюваного Договору було чинним, та не скасованим в установленому порядку.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” № 3 від 28.04.1978 року, з наступними змінами (п.п. 2, 5), та Вищий арбітражний суд України в своїх роз‘ясненнях № 02-5/111 від 12.03.1999 року, із наступними змінами (п. 10), роз‘яснили, що в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов‘язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Такими згідно ст. 203 ЦК України є слідуючі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вбачається колегією суддів апеляційної інстанції, договір оренди землі від 20.09.2005 року, повністю відповідає вимогам закону, яке діяло на час його укладення, зокрема, укладений на підставі відповідного рішення Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294.

Щодо висновку суду про те, що оспорюваний договір укладено на строк, що не відповідає рішенню міської ради від 17.04.2003 року № 294 про надання в оренду земельної ділянки, апеляційний суд вважає таким, що не відповідає обставинам справи та зроблений за неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з рішення Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294, земельна ділянка по вул. Київській, передана ТОВ “ЕКОС 92” в оренду строком на 10 років. В п. 7 договору оренди від 20.09.2005 року, укладеному між сторонами, строк дії договору визначено сторонами в 10 років.

З комплексного аналізу ст.ст. 93, 124, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 1, 2, 13, 17, 19, 20, 24, 25 Закону України “Про оренду землі”, вбачається, що орендні правовідносини між сторонами виникають на підставі укладеного між сторонами договору оренди, зареєстрованого в установленому законодавством порядку. При цьому, сторони за взаємним погодженням узгоджують істотні умови договору оренди землі, в тому числі й строк його дії.

Як зазначено вище, сторонами погоджено строк дії договору оренди від 20.09.2005 року –10 років, що повністю відповідає строку надання земельної ділянки в оренду відповідачу, визначеному в рішенні Рівненської міської ради від 17.04.2003 року № 294, а отже, й відсутні підстави вважати, що даний Договір укладений не на підставі рішення міської ради та не відповідає Земельному кодексу України та Закону України “Про оренду землі”.

За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення позову щодо визнання недійсним вищезазначеного договору оренди відсутні.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Рівненської області від 24.12.2007 року у справі № 14/86 слід скасувати, та прийняти нове рішення, яким в позові Рівненської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” про визнання недійсним договору оренди землі від 20 вересня 2005 року, укладеного між сторонами, слід відмовити.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49,105 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 24.12.2007 року у справі № 14/86 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові Рівненської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” про визнання недійсним договору оренди землі від 20 вересня 2005 року, укладеного між сторонами - відмовити.

3.          Стягнути з Рівненської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-комерційна фірма “ЕКОС-92” 42 грн. 50 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

4.          Доручити Господарському суду Рівненської області видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України наказ на виконання даної постанови.

5.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6.          Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

7.          Справу повернути в Господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя М.І.Городечна

суддя М.В.Юркевич

суддя В.Л.Кузь