ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.05.08 р.                     Справа № 24/35

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Будко

при секретарі судового засідання Н.В.Новіченко

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” м.Київ

до відповідача: Закритого акціонерного товариства „Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк

про: стягнення 100 892грн. 85коп.

а також за зустрічним позовом: Закритого акціонерного товариства „Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк

до Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” м.Київ

про визнання укладеним договору факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р. та визнання права власності на грошові кошти в сумі 100 495грн.

за участю:

представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Білан В.Г. по дов.;

від відповідача за первісним позовом: не з”явився;

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року Відкрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Алькона” м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Закритого акціонерного товариства “Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк про стягнення помилково перерахованих коштів в сумі 100 495грн. 00коп. та процентів за безпідставне користування чужими коштами в сумі 397грн. 85коп., а всього 100 892грн. 85коп.

Крім того, разом з позовною заявою позивач надав суду заяву №100 від 19.02.07р., в якій просить суд накласти арешт в розмірі ціни позову на поточний рахунок відповідача № в Донбаській філії ВАТ „Родовід банк” м.Донецьк, МФО 394512.

В обґрунтування вимог позивач посилається на платіжні доручення, лист №67 від 08.02.07р.

Відповідач у судове засідання не з’явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, однак з наявного в матеріалах справи відзиву на позов вбачається, що позовні вимоги не визнає, оскільки перерахування коштів позивачем було проведено не помилково, а на виконання умов договору №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р., який був направлений позивачу 31.01.07р. о 17год. 07хвил. шляхом електронної пошти.

Оскільки про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, неможливість присутності в судовому засіданні представника документально підтверджена не була, в матеріалах справи достатньо документів та доказів для вирішення спору по суті, господарський суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Також, Закрите акціонерне товариство “Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк подало до господарського суду зустрічний позов згідно ст. 60 Господарського процесуального кодексу України до Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Алькона” м.Київ про визнання укладеним договору факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р. та визнання права власності на грошові кошти у розмірі 100 495грн. 00коп.

Позивач заявлені у зустрічний позовній заяві вимоги не визнав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши подані докази господарським судом встановлено:

01.11.05р. сторони уклали договір №108/2005 про сумісну діяльність по факультативному перестрахуванню (ретроцесії), відповідно до умов якого сторони здійснюють факультативне перестрахування та/чи ретроцесію ризиків.

Розділом 3 договору сторонами передбачений механізм розміщення ризику в перестрахуванні (ретроцесії).

Згідно п.3.1 договору сторони передбачили попереднє розміщення конкретного ризику в перестрахуванні у формі сліпа, який може здійснюватися як при особистій зустрічі, так і шляхом факсимільного, електронного зв’язку, або у іншій спосіб, що повинен містити певний обсяг інформації.

Пунктом 3.2 даного договору сторони визначили, що на підставі акцептованого сліпу сторони підписують договір перестрахування (ретроцесії) або перестрахувальний (ретроцесійний) ковернот (в подальшому договір перестрахування (ретроцесії) в обоюдоприємлимій формі. У разі, якщо після акцептування сліпу протягом 5 робочих днів не буде підписаний договір перестрахування (ретроцесії), то передача ризику вважається такою, що не відбулася.

За приписами п.3.3 договору договір перестрахування (ретроцесії) є юридичним документом в рамках цього договору, який обумовлює умови передачі ризику, і повинен містити інформацію, аналогічну вимогам п.3.1 даного договору, а також посилання на цей договір. Передача ризику одним сліпом без підписання договору перестрахування не допускається і не може мати юридичної сили.

Відповідно до п.3.5 договору акцептовані сліпи, договори перестрахування (ретроцесії), передані факсимільними та електронними засобами, мають для обох сторін рівну юридичну силу до отримання самого оригіналу.

На підставі п.3.3 договору сторонами укладалися договори перестрахування (ретроцесії) на передачу конкретного ризику.

31.01.07р. о 18:07год. позивач шляхом електронної пошти направив на адресу відповідача проект договору факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р., тобто сліп, в якому запропонував прийняти у перестрахування конкретний страховий ризик.

Відповідь на дану пропозицію позивача відповідач не надіслав.

Не отримавши від відповідача акцептованого сліпу, позивач звернувся до іншого перестрахувальника, а саме Акціонерного товариства закритого типу „Страхова компанія „Акваполіс”, і уклав з ним договір факультативного пропорційного перестрахування цього ризику №9988-181-00021-07-03 від 31.01.07р.

Однак, позивачем була допущена помилка, в результаті якої 01.02.07р. страхова премія, що мала бути перерахована Акціонерному товариству закритого типу „Страхова компанія „Акваполіс” за договором факультативного пропорційного перестрахування цього ризику №9988-181-00021-07-03 від 31.01.07р., була безпідставно перерахована відповідачу, про що свідчать платіжні доручення №248 від 01.02.07р. на суму 53 597грн. 33коп. та №249 від 01.02.07р. на суму 46 897грн. 67коп., а всього на суму 100 495грн. 00коп.

Враховуючи те, що відповідач договір пропорційного перестрахування №9988-181-00021-07-03 від 31.01.07р. не акцептував і не повернув позивачу підписаний та скріплений печаткою свого підприємства примірник даного договору, тобто означений договір між сторонами укладений не був, господарський суд дійшов висновку, що грошові кошти в сумі 100 495грн. були перераховані відповідачу помилково.

За приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка безпідставно набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілої) без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, означеною нормою закону врегульований обов’язок особи, що набула майно за рахунок іншої особи, негайно повернути безпідставно отримане, не очікуючи певних вимог з боку потерпілої сторони. Водночас, цією нормою не встановлений обов’язок особи, на користь якої має бути повернено майно (кошти), звертатись із певними вимогами про повернення їй неналежно набутого майна (коштів).

08.02.07р. позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу №67 з проханням повернути помилково перераховані кошти в сумі 100 495грн.

Дана вимога відповідачем була залишена без відповіді та задоволення, грошові кошти в сумі 100 495грн. 00коп. позивачу не повернуті.

За таких обставин, господарський суд вважає вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення безпідставно придбаних коштів в сумі 100 495грн. 00коп. обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 397грн. 85коп. на підставі ст. ст. 1214, 536 ЦК України.

За приписами ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного отримання чи збереження грошових коштів нараховуються відсотки за користування ними (статті 536 цього кодексу).

Частина 2 статті 536 ЦК України передбачає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, чи іншим актом цивільного законодавства.

У позовній заяві позивач зазначає, що договір між ним та відповідачем не укладався, а розмір процентів встановлений ст. 231 Господарського кодексу України і розраховує їх у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за весь час користування чужими коштами, і згідно наданого розрахунку складають 397грн.85коп.

Однак, господарський суд вважає дані твердження позивача помилковими та юридично неспроможними, оскільки ст. 231 Господарського кодексу України визначає розмір штрафних санкцій, до яких за змістом ст. 230 цього ж кодексу відносяться неустойка, штраф, пеня, а відсотки за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 536 ЦК України за своєю правовою природою є боргом і не можуть розраховуватись відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України.

У зв’язку з цим господарський суд відмовляє позивачу у стягненні відсотків в сумі 397грн. 85коп.

Водночас, господарський суд відмовляє ЗАТ „Південно-Східна страхова компанія” у заявлених вимогах про визнання договору пропорційного перестрахування №9988-181-00021-07-03 від 31.01.07р. укладеним з огляду на таке.

Частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) та прийняття пропозиції (акцептом) іншою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним з моменту отримання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір про її прийняття (акцепт), повинна бути повною та безумовною (ч.1 ст.642 Цивільного кодексу України.

Як зазначалось раніше, 31.01.07р. о 18:07год. позивач шляхом електронної пошти направив на адресу відповідача проект договору факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р., тобто сліп, в якому запропонував прийняти у перестрахування конкретний страховий ризик.

У зустрічний позовній заяві відповідач стверджує, що 31.01.07р. він, підписавши цей договір уповноваженою особою та поставивши печатку підприємства, тобто акцептувавши, передав його шляхом факсимільного зв’язку на телефон позивача №201-43-83 (код 044).

Однак дані твердження відповідача спростовуються наявними матеріалами справи, а саме листом ВАТ „Укртелеком”, відповідно до якого номерний ресурс з індексом 386хххх використовується оператором ЗАТ „Фарлеп-Телеком-Холдинг”, а також листом ЗАТ „Фарлеп-Телеком-Холдинг” №07-31/03 від 31.07.07р., згідно якого у період з 31.01.07р. по 01.02.07р. з’єднань з телефонного номеру 8 з телефонним номером 8 станційним обладнанням не зафіксовано.

Крім того, як вбачається з листа ЗАТ „Фарлеп-Телеком-Холдинг” №05-05/06 від 05.05.08р., абонентом номеру 386-84-71 є ТОВ „Мега-Альянс”, у період з 31.01.07р. по 01.12.07р. з’єднань з телефонним номером 386-84-71 з телефонних номерів 247-44-77, 247-44-76, 269-08-94 станційним обладнанням ЗАТ „Фарлеп-Телеком-Холдинг” не зафіксовано.

Ухвалами від 03.04.08р. та від 17.04.08р. господарський суд зобов’язав відповідача надати докази направлення позивачу факсимільним зв’язком акцептований договір факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р.

Таких доказів відповідач не представив, у зв’язку з чим господарський суд дійшов висновку, що договір факультативного пропорційного перестрахування №9988-181-0002/07-03 від 31.01.07р. відповідачем акцептований не був та факсимільним зв’язком на адресу позивача не направлявся.

Таким чином, у господарського суду відсутні правові підставі вважати вищевказаний договір укладеним, у зв’язку з чим у заявлених зустрічних вимогах відповідачу відмовляє.

Крім того, відповідач просить суд визнати право власності на грошові кошти в сумі 100 495грн. 00коп.

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Однак грошові кошти в сумі 100 495грн. не можуть бути індивідуально визначеним майном, а за приписами ст. ст. 386, 392 Цивільного кодексу України визнання права власності на майно як засіб захисту застосовується лише відносно майна, яке визначено індивідуальними ознаками.

У зв’язку з цим господарський суд відмовляє відповідачу у зустрічних вимогах в частині визнання права власності на грошові кошти в сумі 100 495грн.

Водночас, суд відмовляє відповідачу у вимогах щодо накладення арешту в розмірі ціни позову на поточний рахунок відповідача за первісним позовом № в Донбаській філії ВАТ „Родовід банк” м.Донецьк, МФО 394512, оскільки ним жодним чином не доведено, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині первісного позову.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 386, 392, 536, 638, 640, 1212, 1214 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” м.Київ до Закритого акціонерного товариства „Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк про стягнення 100 892грн. 85коп. задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Південно-Східна страхова компанія” на користь Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” м.Київ безпідставно придбані кошти в сумі 100 495грн. 00коп., витрати по сплаті держмита в сумі 1 004грн. 95коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 117грн.53коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ.

У зустрічних позовних вимогах Закритого акціонерного товариства „Південно-Східна страхова компанія” м.Донецьк до Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” м.Київ відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя