ПОСТАНОВА

"14"
березня 2008 р.

Справа №
7а/235-5113

10 год. 20 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у
складі судді  Стадник М.С.

при
секретарі судового засідання Лисому Я. І.

Розглянув
справу

за
позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,АДРЕСА_1

до
відповідача: Тернопільської
об'єднаної державної податкової інспекції, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1,
46000

за
участю представників сторін:

позивача:   ОСОБА_1

ОСОБА_2-довіреність № 12352 від
25.12.06р.

відповідача:          Ткач Ірина Ярославівна -довіреність № 34/7/10-015 від
08.01.08р.

Суть
справи:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1звернувся з позовом про
скасування податкових повідомлень-рішень: №/1/31857 від
26.05.2006р.та №/2/46468 від 31.07.2006р. прийнятих Тернопільською
об'єднаною державною податковою інспекцією, якими підприємцю визначено
податкові зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 9806,70грн., з яких
6537,80грн. основний платіж та 3268,90грн. штрафні санкції.

Представникам
сторін в судовому засіданні роз'яснено їх права і обов'язки, передбачені ст.ст.
49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).

Ухвалою
суду від 16.01.2008р. справу №7а/235-5113 призначено до судового розгляду.

На
підставі ст. 150 КАС України в судовому засіданні з 27.02.2008р.  до 14.03.2008р. оголошувалася перерва для
надання можливості сторонам досягти примирення або подати додаткові докази в
обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Податкова
інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні
податкові повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству,
підтвердженням чого є акт перевірки №10100/17-426/ від 16.05.2006р.
яким встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1порушено норми
Закону України „Про податок на додану вартість”.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

-
Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією, на підставі
підпункту „б”, пункту 4.2.2 ст. 4, пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III (далі Закон 2181), прийняті
податкові повідомлення-рішення №/1/31857 від 26.05.2006р.та  в процесі апеляційного оскарження
№/2/46468 від 31.07.2006р., якими суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1визначено суму податкового зобов'язання 9806,70грн.  по податку на додану вартість, з яких 6537,80
грн. сума податку та 3268,90грн. штрафних санкцій по даному податку.

Як
зазначає інспекція, підставою для визначення податкового зобов'язання згідно
акту перевірки №10100/17-426/ від 16.05.2006р., оформленого за
результатами позапланової документальної виїзної перевірки СПД ОСОБА_1 на
предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати  ним податків, зборів (обов'язкових платежів)
за період з 01.10.2004р. по 31.12.2005р., стало порушення ним п.п.7.2.1 п.7.2
ст.7, пп. 7.4.1, пп.7.4.5 п. 7.4 ст.7, пп. 7.5.1, п. 7.5 ст.7 Закону України
„Про податок на додану вартість” (далі Закон про ПДВ), а саме підприємцем
безпідставно включено до податкового кредиту 6537,80грн. суми ПДВ  сплаченої у вартості товарів одержаних в
період з 03.05.2005р. -по 06.05.2005р. згідно податкових накладних виписаних
ТОВ «Сейл»який не являвся платником ПДВ, про що свідчить інформація про
анулювання 01.07.2002р. Свідоцтва про реєстрацію його як платника податку на
додану вартість.

Позивач
заперечує проти доводів інспекції і просить суд врахувати, що суб'єктом
господарювання сформовано податковий кредит по господарських операціях з ТОВ
«Сейл»у відповідності до норм Закону про ПДВ і він не може нести будь-якої
відповідальності за обсяг задекларованих та сплачених до бюджету контрагентом
сум ПДВ, крім того актом перевірки підтверджено проведення оплати підприємцем в
якості компенсацій за отримані товарно-матеріальні цінності та те, що сам факт
скасування державної реєстрації не є підставою для припинення юридичної особи,
а також  не є підставою для виключення з
податкового кредиту сум ПДВ сплачених позивачем в період його діяльності.

Суд,
керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та  наведеним доводам, прийшов до висновку, що у
позові слід відмовити.

При
цьому суд  виходив із наступного:

-
згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-
відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні”,
контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які
уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податкових зобов'язань платниками податків та здійснювати
заходи з погашення податкового боргу;

- до
суб'єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства,
органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Закону 2181,
шляхом прийняття податкових повідомлень -рішень на підставі матеріалів
перевірки результати яких оформляються актом документальної перевірки
відповідно до "Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької
діяльності -фізичними особами" затвердженого наказом ДПА України від
11.06.2004р. № 326 (далі Порядок).

Відповідно
до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого
рішення покладається на відповідача.

В
даному випадку, доказом правомірності притягнення товариства до
відповідальності за порушення норм Закону 2181 є акт перевірки, обов'язковість
складання якого передбачена вищезазначеними нормативними актами.

Податкова
інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, посилається на акт перевірки №10100/17-426/ від
16.05.2006р., який є належним доказом, що підтверджує порушення підприємцем
норм чинного законодавства зазначених в рішеннях №/1/31857 від
26.05.2006р., №/2/46468 від 31.07.2006р. якими правомірно визначено
9806,70грн. податкового зобов'язання по податку на додану вартість, оскільки:

1.
Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ ( в редакції закону
станом на момент здійснення спірних господарських операцій), податковий кредит
звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Доказами
правомірності включення відповідних сум до податкового кредиту є належним чином
оформлена податкова накладна, передбачена пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про
ПДВ, відповідно до якого не дозволяється включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку не підтверджених податковими накладними.

Підставою
виникнення права платника податку на податковий кредит, згідно пп. 7.5.1. п.
7.5. ст. 7 Закону про ПДВ вважається дата здійснення першої з подій: дата
списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (
робіт, послуг) або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Право
на нарахування податку та складання податкових накладних згідно пп. 7.2.4 п.
7.2 ст. 7 Закону про ПДВ надано виключно особам зареєстрованим як платники
податку в порядку передбаченому ст. 9 даного закону.

Як
випливає із матеріалів справи, акту перевірки, податковий кредит позивачем  сформовано на підставі даних податкових
накладних: №29 від 03.05.2005р., №30 від 04.05.2005р., №31 від 05.05.2005р.,
№32 від 06.05.2005р. виписаних ТОВ «Сейл». Оплата по даним накладним з
врахуванням суми ПДВ проведена позивачем в готівковій формі відповідно до
квитанцій до прибуткових касових ордерів , що засвідчено актам перевірки.

Зазначені
податкові накладні виписані не платником ПДВ, що підтверджується даними Реєстру
платників податку на додану вартість, який ведеться центральним органом
державної податкової служби, в порядку передбаченому Положенням про реєстрацію
платників податку на додану вартість затвердженого наказом ДПА України № 79 від
01.03.2000р. і дана інформація оприлюднюється на web  сайті ДПА України (www.sta.gov.ua),
Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 11829965
видане   ТОВ «Сейл» анульовано
01.07.2002р.за рішенням суду.

Як
зазначено в  інформаційній довідці ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя та підтверджено копією рішення ,
Свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Сейл»анульоване відповідно до пп."б"
п.9.8.ст.9 Закону про ПДВ на підставі рішення господарського суду Запорізької
області від 21.06.2002р. у справі №3/5/1820(02) яким скасовано державну
реєстрацію товариства.

Крім
того, вищезазначені податкові накладні, які були об'єктом проведення перевірки,
оформлені з порушенням вимог пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону про ПДВ, оскільки
у них значиться номер свідоцтва платника ПДВ №12026640, а також індивідуальний
податковий номер 44, що не відповідає фактичним даним, так як
товариству при його реєстрації платником ПДВ 20.09.1999р. видано свідоцтво за
№11829965 та присвоєно індивідуальний податковий номер 293.

Доводи
позивача стосовно того, що податкові накладні в травні 2005р. виписані ТОВ
«Сейл» правомірно, оскільки товариство мало право вчиняти будь-які юридичні дії
та виступати стороною у цивільно-правових відносинах до дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про реєстрацію припинення підприємницької
діяльності юридичної особи, судом відхиляються, оскільки дана обставина мала б
значення у спорах при визнанні недійсними господарських  зобов'язань щодо купівлі - продажу товарно -
матеріальних цінностей придбаних у товариства, а не при формуванні податкового
кредиту  порядок якого визначений п.7.4.ст.
7 Закону про ПДВ і  який порушено
відповідачем , що і стало підставою прийняття спірних рішень.

При
таких обставинах, податковою інспекцією доведено належними та допустимими
доказами зафіксовані в акті перевірки порушення позивачем положень Закону про
ПДВ та правомірно визначено підприємцю податкове зобов'язання по податку на
додану вартість та штрафних санкціях, у зв'язку з чим у позові відмовляється.

Враховуючи
викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та
перехідні положення  Кодексу
адміністративного судочинства України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В
позові відмовити.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право
подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі ( 25 березня 2008р.) до Львівського
адміністративного апеляційного  суду , а
протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя
М.С. Стадник