ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.08

Справа №АС2/83-07нр.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Група Айсберг”, м. Суми

до відповідачів: 1. Сумської міської ради, м. Суми

2. Сумського обласного відділення Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Суми

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Державне підприємство “Центр державного земельного

кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах”

в особі Сумської регіональної філії, м. Суми

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Управління земельних та природних ресурсів Сумської

міської ради, м. Суми

Про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею та визнання нечинним рішення Сумської міської ради

Суддя Миропольський С. О.

Представники:

Від позивача: не прибув

Від відповідачів: 1. не прибув, 2. не прибув

Треті особи: не прибули

В судовому засідання брала участь секретар судового засідання Т.М.Міщенко.

Суть спору: позивач просив визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № ІІ-СМ 000218, виданий Сумському обласному відділенню фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі рішення Сумської міської ради № 274 від 01.10.2003р., вилучити з незаконного володіння.

В судове засідання від представників сторін додаткових заяв та клопотань не надходило.

Представники сторін належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, тому суд вирішує справу на основі наявних доказів (п.6 ст.71 КАС України).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд встановив:

Позивач набув право власності на комплекс будівель, розташованих за адресою м. Суми, площа Свердлова, 5, за договором купівлі-продажу від 19 листопада 2003 року, який був укладений засновником Товариства (потім ці будівлі були передані до статутного фонду Товариства) з попереднім власником цих будівель - Відкритим акціонерним товариством «Селмі». Згідно рішення Сумської міської-Ради № 129-МР спірна земельна ділянка передана Відкритому акціонерному товариству «Селмі» у постійне користування 16 жовтня 2002 року, тобто за рік раніше, ніж землекористувачем цієї ж земельної ділянки було визнано Сумське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Право власності позивача на комплекс будівель, розташованих за адресою м. Суми, пл. Свердлова, 5, в тому числі і виробничий корпус «А-1» загальною площею 415,7 кв. м. (який розташований на спірній земельній ділянці), крім договору купівлі-продажу та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 серпня 2004 року № 4435015, підтверджується й рішенням господарського суду Сумської області від 08 липня 2004 року по справі № 16/314-04 (копія рішення знаходиться в матеріалах справи).

Фактична наявність цих будівель в натурі, їх розташування саме на спірній земельній ділянці підтверджено листом Відповідача - Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 11 вересня 2006 року (лист знаходиться в матеріалах справи).

Згідно ст. ст. 13 Конституції України від імені Українського народу права власника землі здійснюють органи державної влади та органи територіальної громади у межах, визначених Конституцією. Саме органам територіальної громади ст. ст. 140, 142 Конституції України та ст. 122 Земельного кодексу України надано право розпоряджатися землею, передавати її у постійне користування, оренду, тощо.

Сумська міська Рада в особі Управління земельних ресурсів, розглядаючи в 2006 році звернення позивача встановила, що дійсно на земельній ділянці, що надана в постійне користування другому відповідачу, знаходиться нежитлове приміщення, що належить на праві власності позивачу (листи від 18 серпня 2006 року, від 27 жовтня 2006 року, збірний план землекористування - в матеріалах справи). Третя особа на боці позивача не спростовує права позивача на переважне право надання йому у постійне користування спірної земельної ділянки, а тільки констатує, що спірна ситуація виникла внаслідок помилкового включення до плану землекористування СОВФСС з тимчасової втрати працездатності ділянки, на якій розташовані приміщення, що належали раніше Відкритому акціонерному товариству «Селмі», а потім перейшли у власність позивача. Цей факт підтверджується і актом погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки за адресою м. Суми, площа Свердлова, 5 (арк.51 1 том справи) та схеми до технічної документації від 09 червня 2003 року (арк. 52 1 том справи) в територію, що надавалася у постійне користування відповідачу-2 по справі, яким вбачається, що в межі виділеної відповідачу-2 земельної ділянки помилково включено земельну ділянку площею 0,0308 га, на якій розміщена зазначена на плані будівля під № 2, що є власністю позивача.

Крім того, слід відзначити, що Відповідач-2 - Сумське          обласне відділення          Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності фактично і не користується цією земельною ділянкою, що підтверджується поясненнями Сумського міського відділу Сумської регіональної філії «Центру Державного земельного кадастру» (в матеріалах справи).

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом.

Крім того привілейоване право на набуття прав на земельні ділянки, на яких знаходиться об’єкти незавершеного будівництва (рішенням від 08.07.2004 року по справі № 16/314-04 визнано право власності за позивачем на комплекс не житлових будівель та споруд, розташованих в м. Суми, площа Свердлова, 5), відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України в редакції (1990 р.) при переході права власності на будівлю та споруду разом з цими об’єктами переходить право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України встановлення меж земельних ділянок віднесено до компетенції землевпорядних організацій, при цьому якщо при встановлені меж земельних ділянок буде виявлено розбіжності даних про розміри ділянок, переданих в користування або власність, із фактичними розмірами, то остаточний розмір такої ділянки визначається місцевою радою.

Також слід зазначити, що у відповідності до ст. 140 Земельного кодексу України підставою припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, а також ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно з ч. 1 статей 81, 82 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України, а іноземні громадяни та юридичні особи й особи без громадянства та спільні підприємства, засновані за участю іноземних юридичних і фізичних осіб, можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставах, передбачених частинами 2, 3 ст. 81, частинами 2, 3 ст. 82 ЗК

Положеннями ст. 119 Земельного кодексу України передбачена передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК;

Громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (п. 7 розд. X "Перехідні положення" Земельного кодексу України), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством;

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 р. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 ЗК на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходить право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких вона належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на них до фізичних або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.

Таким чином все викладене свідчить про те, що приймаючи рішення про надання відповідачу-2 земельної ділянки разом зі спірною без попереднього вилучення або викупу цієї ділянки у попереднього користувача - Відкритого акціонерного товариства «Селмі», відповідач-1, порушив вимоги ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України.

Крім того вищевикладене підтверджується і судовою практикою, а саме: Постановою Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( п.п.8, 9, 18), Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 18 червня 2004 року «Про практику Верховного суду України зі справ у спорах, пов'язаних із застосуванням земельного законодавства», ухвалою Верховного суду України від 24 листопада 2004 року, в який визначено «...Якщо при встановленні меж земельних ділянок буде виявлено розбіжності даних про розміри ділянок, переданих у користування або власність, із фактичними розмірами, то остаточний розмір такої ділянки визначається місцевою радою у відповідності до вимог ст. 130 Земельного кодексу України», постановами Верховного суду України від 13.02.2007 року (справа 8/65), 14.07.2005 року (справа 2-8/13797-04), постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2005 року (справа 10/298).

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо клопотання другого відповідача про зупинення провадження у справі у зв’язку розглядом скарги Вищим адміністративним судом України, суд у задоволені клопотання відмовляє, оскільки другим відповідачем з урахуванням вимог ст. 79 Кодексу Адміністративного судочинству не надано належних доказів що мають суттєве значення для справи (докази прийняття та призначення зазначеної касаційної скарги до розгляду судом касаційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою за № ІІ-СМ 000218, виданий Сумському обласному відділенню фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі рішення Сумської міської ради № 274 від 01.10.2003 року.

3. Вилучити з незаконного володіння Сумського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності земельну ділянку, розташовану в м. Суми, площа Свердлова 5 розміром 0,0284 га.

Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.