ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№ 9/136

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

розглянув касаційну скаргу

Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції

на постанову

від 15 січня 2008 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 9/136 господарського суду

Чернігівської області

за позовом

ВАТ "Агроінформсервіс"

до

Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції

про

стягнення заборгованості, зобов'язання звільнити та повернути приміщення

за скаргою

Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції

до

Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції

про

визнання дій незаконними, визнання бездіяльності незаконною

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 20.11.2007 (судді: М.Фесюра, С.Івченко, М.Тимченко) скарга Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції на дії Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції задоволена частково. Визнано неправомірними дії Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції по накладенню арешту на майно Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції. В решті скарг відмовлено.

Ухвала господарського суду мотивована тими обставинами, що відповідно до актів опису та арешту майна було проведено опис та накладено арешт на майно, яке належить боржнику та знаходилось у приміщенні, що передавалось стягувачу, однак як слідує із суті виконуваного судового рішення, описане та арештоване майно не було призначене для передачі стягувачу або реалізації, тому на це майно не міг бути накладений арешт, а відтак такі дії державної виконавчої служби є неправомірними.

Опис та арешт майна здійснені з метою збереження та передачі його боржнику без мети реалізації, боржник сам уникає отримати належне йому майно, що знаходиться на зберіганні стягувача, отже відсутні підстави вважати наявною бездіяльність органу державної виконавчої служби у передачі майна боржнику, як і підстави для зобов'язання органу державної виконавчої служби до вчинення дій, яких уникає боржник.

При встановлених обставинах відсутні підстави визнавати незаконною бездіяльність органу державної виконавчої служби по оцінці та реалізації арештованого майна.

В частині визнання неправомірними дій стягувача по збереженню майна вимоги задоволенню не підлягають, оскільки викладені обставини спростовані актом виконавця від 12.11.2007. Крім того, оскарження дій стягувача не передбачено ст. 121-2 ГПК України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.01.2008 (судді: Л.Смірнова, С.Алданова, О.Коротун) ухвала господарського суду першої інстанції в частині визнання неправомірними дій Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції скасована, в задоволенні скарги відмовлено. В решті ухвала місцевого господарського суду залишена без змін.

Постанова апеляційної інстанції в частині скасування ухвали мотивована тими обставинами, що в актах опису і арешту майна про заборону розпорядження майном, обмеження права користування, його вилучення у боржника, про реалізацію майна не зазначено, а саме лише використання державним виконавцем бланків актів опису і арешту майна не свідчить про накладення арешту на майно боржника.

Чернігівська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати, визнати неправомірними дії Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції по накладенню арешту на майно та зобов'язати Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції скасувати акт вилучення від 29.05.2007.

В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що державна виконавча служба наклала арешт на його майно, склавши про це відповідний акт опису і арешту майна, а висновок апеляційної інстанції про те, що застосування відповідних бланків не свідчить про арешт є неправильними і суперечить ст. 19 Конституції України, ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження". Вилучення майна може застосовуватися тільки для арештованого майна, а на майно вказане в акті вилучення арешт не накладався. Не заповнення державною виконавчою службою відповідних граф у актах свідчить про порушення вимог Інструкції. Висновок про те, що боржник сам уникає отримання майна не відповідає ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що передане на зберігання майно видається боржнику державним виконавцем.

Сторони не скористалися правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським судом встановлено, що відповідно до рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2006 у справі № 9/136 з Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції стягнуто заборгованість по орендній платі та комунальних послугах та зобов'язано звільнити орендоване нежитлове приміщення та передати ВАТ "Агроінформсервіс".

24.02.2007 державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 07.03.2007.

Вимоги державної виконавчої служби щодо звільнення приміщення боржником виконано не було внаслідок чого державною виконавчою службою винесені постанови про накладення штрафу від 20.04.2007., 07.05.2007.

29.05.2007 державним виконавцем складено акт вилучення у боржника предметів, зазначених у судовому рішенні, згідно якого у боржника вилучено орендоване нежитлове приміщення, яке передано стягувачу.

Крім того, складені акти, в яких зафіксовано, що боржником добровільно складено документи в коробку, однак майно боржник добровільно забрати з приміщення відмовився.

Також державним виконавцем складені акти опису і арешту майна, які оскаржуються скаржником.

Відповідно до ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження" виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні даній особі користуватися цим приміщенням.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржникові.

Про виконання рішення про виселення боржника державним виконавцем складається акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Враховуючи вимоги норм зазначеної статті закону господарський суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що дії державного виконавця по опису майна боржника та передачі на збереження є правомірними, акт про вилучення приміщення та передачу його стягувачу спрямований на виконання судового рішення.

Таким чином, касаційна інстанція не вбачає порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме вимог Закону України "Про виконавче провадження", що регламентують порядок виконання судового рішення про виселення з приміщення.

Крім того, апеляційною інстанцією надано оцінку актам опису і арешту майна, які оскаржуються. Як встановлено судом апеляційної інстанції зазначені акти не містять відомостей про заборону розпорядження майном, обмеження права користування майном, вилучення майна у боржника, відомостей щодо реалізації майна.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, апеляційна інстанція дійшла правомірного висновку про те, що використання для опису майна бланків актів опису і арешту майна не свідчить про застосування державним виконавцем арешту майна, оскільки відповідної постанови державний виконавець не виносив, в оскаржуваних актах про накладення арешту відомостей немає.

Крім того, апеляційною інстанцією на підставі встановлених обставин зазначено, що боржник уникає отримання належного йому майна. Як свідчать встановлені судом обставини, зокрема, листи ВАТ "Агроінформсервіс" (стягувач) скаржнику пропонувалося забрати належне йому майно з приміщень, які підлягали звільненню. Скаржником зазначених обставин не спростовано, а відтак не спростовано висновків про відсутність арешту на майно, не доведено, що скаржник немає змоги це майно використовувати.

За змістом приписів ч. 2 ст. 1117 ГПК України суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати докази, встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні, зазначена обставина щодо відсутності арешту майна у сукупності з іншими обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції, вірно оцінені як підстава для відмови в задоволенні скарги. При цьому порушень норм матеріального права судом при прийнятті оскаржуваного рішення не допущено.

Касаційна інстанція вважає, що за встановлених судами обставин висновки судів щодо відсутності підстав вважати наявною бездіяльність органу державної виконавчої служби у передачі майна боржнику, як і підстави для зобов'язання органу державної виконавчої служби до вчинення дій, яких уникає боржник, а також відсутності підстав визнавати незаконною бездіяльність органу державної виконавчої служби по оцінці та реалізації арештованого майна правомірними.

В частині визнання неправомірними дій стягувача по збереженню майна вимоги задоволенню не підлягають, оскільки викладені обставини спростовані встановленими судом обставинами справи, а саме актом виконавця від 12.11.2007. Крім того, оскарження дій стягувача не передбачено ст. 121-2 ГПК України.

Доводи скаржника встановлених судом обставин не спростовують, не доводять порушення державною виконавчою службою його прав та законних інтересів при виконанні судового рішення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.01.2008 у справі № 9/136 господарського суду Чернігівської області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                          В. Овечкін

судді                                          Є. Чернов

В. Цвігун