ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.08                                                                                 Справа № 11/34.

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім „Клуб сиру», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Діна-ТРАНС”, м. Луганськ

про стягнення 41434 грн. 79 коп.

суддя Москаленко М.О.

секретар судового засідання Мелехова О.С.

за участю представників сторін:

від позивача –Волошин Ю.І., дов. б/н від 17.12.2007

від відповідача –не прибув

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21434 грн. 79 коп., що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем укладеного з позивачем договору купівлі-продажу № КС-20 від 10.01.2005.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на факт поставки відповідачеві за відповідними накладними товару у відповідності з укладеним сторонами договором купівлі-продажу № КС-20 від 10.01.2005. Посилаючись на неповну оплату поставленого товару та наявність на час подання позову заборгованості у розмірі 41434 грн. 79 коп., позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 41434 грн. 79 коп.

Відзив на позовну заяву та інші витребувані господарським судом матеріали відповідачем надані не були, внаслідок чого на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши представника позивача у справі, суд встановив таке.

10.01.2005 сторонами у справі був укладений договір № КС-20 (далі за текстом –договір), у відповідності з умовами пункту 1.1 якого Постачальник (позивач у справі) прийняв на себе зобов»язання продати, а Покупець (відповідач у справі) –купити продукти харчування (далі –товар).

Пунктом 1.2 договору його сторони встановили, що асортимент, кількість продукції та термін її постачання обумовлюються у замовленні та підтверджуються у товарно-транспортній накладній. Товарно –транспортні накладні, згідно яких постачається продукція, є невід”ємною частиною договору.

У відповідності з умовами пункту 2.5 моментом поставки вважається день передачі продукції постачальником та приймання її покупцем з обов”язковим підписом товарно-транспортних накладних.

Згідно з пунктом 3.2 додатку до договору сторони встановили, що розрахунки за продукцію, що відпускається, здійснюються протягом семи календарних днів з моменту отримання продукції.

Як на підтвердження факту поставки відповідачеві обумовленого договором товару позивач посилається на наявність накладної СВ-0303 від 21.03.2006, у відповідності з якою відповідачем було отримано товар на загальну суму 414343 грн. 79 коп., а також на факт підписання сторонами договору акту звірення розрахунків (а.с. 13).

Вказану вище накладну на вимогу суду під час судового розгляду даної справи позивачем надано не було.

Акт звірення розрахунків, на який посилається позивач як на підтвердження визнання відповідачем факту існування заборгованості за договором, з боку відповідача підписаний особою, посада, прізвище та ініціали якої не зазначені взагалі, та скріплений з боку відповідача штампом. Відтиск печатки підприємства відповідача на вказаному акті звірення відсутній.

У відповідності з приписами ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин акт звірення розрахунків, на який посилається позивач як на доказ факту поставки товару відповідачеві, судом оцінюється критично та не може бути належним доказом доводів позивача у справі.

Надані позивачем у справі виписки з банківського рахунку свідчать про наявність договірних відносин між сторонами та виконання відповідачем у справі взятих на себе зобов”язань з оплати поставленого позивачем товару, проте рядки „призначення платежу” вказаних виписок не містять жодного посилання на накладну СВ-0303 від 21.03.2006, на наявність якої посилається позивач у справі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки позивачем у справі заявлено до стягнення з відповідача основний борг за позовом у розмірі 41434 грн. 79 коп. та на час розгляду справи відсутні докази отримання відповідачем товару на вказану суму за зазначеною вище накладною, вимога про стягнення з відповідача суми боргу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні позовних вимог слід відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дата підписання рішення – 03.06.2008.

Суддя                                                                        М.О. Москаленко