ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/117

21.04.08

За позовом                    Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві

До відповідача          Закритого акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»

Про                              визнання договору недійсним

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача Губарева О.М. (за дов.)

Від відповідача Бусюкін І.А. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом Головне управління Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС) України у місті Києві до закритого акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»про визнання недійсним договору № 314 від 13.12.2007.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір вчинено без відповідного дозволу (ст. 227 Цивільного кодексу України) та з порушенням законодавства України. Обґрунтовуючи вказані обставини, позивач посилається на те, що, всупереч п. 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об’єктами державної власності», при укладенні договору ним не було отримано дозвіл чи погодження МВС України, яке є органом управління об’єктами державної власності, щодо використання об’єкту державної власності, який розміщено по вул. Зарічній, 16 в м. Києві, а також оформлення земельної ділянки, на якій розміщено зазначений об’єкт. У зв’язку з цим позивач вважає, що правочин ним вчинено без відповідного дозволу та при відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на те, що за оскаржуваним договором не використовується майно, яке перебуває в господарському віданні чи оперативному управлінні підрозділів МВС України. Відповідач вважає, що оскаржуваний договір не передбачає об'єднання вкладів сторін, а встановлює тільки спільні дії щодо будівництва житлового будинку, а тому доводи про використання об’єктів нерухомості, які перебувають у державній власності, є необґрунтованими. Надання земельної ділянки в користування здійснюється Київською міською радою, якою буде визначено межі та порядок користування землею.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

13.12.2007 між Головним управлінням МВС України в м. Києві та закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «Виробничо-комерційна фірма «Інвестгруп»було укладено договір № 314 (далі –Договір).

Предметом вказаного Договору є спільна діяльність позивача та відповідача з метою проектування, будівництва та введення в експлуатацію на умовах цього договору житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземною автостоянкою по вулиці Зарічній, 16 у Дарницькому районі міста Києва.

З метою виконання предмету Договору позивач прийняв на себе зобов’язання оформити документи на право користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою, разом з відповідачем отримати архітектурно-планувальне завдання, технічні умови на розробку проектної документації та погодити проектну документацію в установленому порядку, взяти участь в укладенні договорів з проектною організацією на розробку проектно-кошторисної документації, після розробки якої, разом з відповідачем, оформити дозвіл на будівництво будинку, передавши останньому будівельний майданчик та необхідну документацію і делегувавши функції замовника будівництва, створити робочу та Державну приймальну комісії та прийняти об’єкт в експлуатацію (п. 2.1 розділу 2 Договору).

У свою чергу, відповідач зобов’язувався сприяти позивачу у виконанні його зобов’язань, здійснити витрати згідно зведеного кошторисного розрахунку, пов’язані зі збиранням вихідних даних для виготовлення проектно-кошторисної документації, виконанням робіт підготовчого періоду будівництва будинку, будівельно-монтажних робіт з виконанням повного обсягу видів робіт, введенням будинку в експлуатацію, для чого він має право залучати кошти українських та іноземних юридичних осіб, а також фонди фінансування будівництва (п. 2.2. розділу 2, п. 3.2 розділу 3 Договору).

Також умовами Договору передбачено порядок проведення розрахунку між сторонами (п.п. 2.1.8, п.п. 2.2.9 Договору).

Отже, умовами Договору передбачені виключно спільні дії сторін з метою проектування, будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку і він (Договір) не передбачає об'єднання вкладів сторін. Тобто, за своєю правовою природою Договір є договором про спільну діяльність, яка здійснюється без об’єднання вкладів учасників (ч. 2 ст. 1130 ЦК України).

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об’єктами державної власності»міністерства та інші органи державної влади, які є уповноваженими органами управління, погоджують підпорядкованим підприємствам, установам, організаціям відповідно до законодавства договори про спільну діяльність, за якими використовується нерухоме майно, що перебуває в їх господарському віданні чи оперативному управлінні.

У той же час, як зазначено вище, умовами Договору не передбачено використання будь-якого нерухомого майна, що перебуває в господарському чи оперативному управлінні позивача. Визначення місцезнаходження і розташування житлового будинку, спільна діяльність з будівництва якого є предметом Договору, встановлюється проектною документацією виходячи з меж земельної ділянки.

Адміністративна будівля, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Зарічна, 16, не є вкладом позивача у спільну діяльність, а тому доводи позивача щодо невідповідності Договору вимогам Закону України «Про управління об’єктами державної власності»з цих підстав є необґрунтованими.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на необхідність отримання дозволу МВС України на оформлення земельної ділянки.

Зокрема, Договір не регламентує порядок оформлення земельної ділянки, а покладає на позивача тільки обов'язок вчинити дії щодо оформлення в установленому порядку всіх необхідних документів на право користування земельною ділянкою.

Оскільки Договором не передбачено, що будівництво повинно здійснюватись за рахунок земельної ділянки, на якій розташована вищевказана адмінбудівля, повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, в силу п. 12 розділу Х (перехідні положення) та ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, здійснює Київська міська рада.

Особливості надання у користування земельних ділянок в м. Києві фізичним та юридичним особам для розміщення об'єктів містобудування встановлює Порядок надання земельних ділянок у користування в м. Києві, який затверджений рішенням Київської міської ради № 512/672 від 26.06.2003 «Про порядок надання земельних ділянок у користування в м. Києві». Даний порядком не передбачено необхідності отримання дозволу МВС України щодо оформлення земельної ділянки.

Крім того, позивач помилково ототожнює погодження, передбачене п. 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об’єктами державної власності», з дозволом (ліцензією), відсутність якого може бути підставою визнання недійсним правочину відповідно до ст. 227 ЦК України.

В розумінні ст. 227 ЦК України дозвіл (ліцензія) видається на вид діяльності, на здійснення якого необхідно мати ліцензію, і коло вказаних видів діяльності визначається окремими законами («Про ліцензування окремих видів діяльності», «Про страхування», «Про нафту і газ»тощо).

Також не ґрунтуються на законі доводи позивача про відсутність у нього необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Від імені позивача, який є юридичною особою, договір підписано начальником, що діє на підставі Положення.

Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 33, 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                    С.А. Ковтун

Рішення підписано 16 травня 2008 року