ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№ 29/437-07 (21/159-07)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Дроботової Т.Б.,

суддів :

Волковицької Н.О.,

Рогач Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс"

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р.

у справі

№ 29/437-07

господарського суду

Харківської області

за позовом

Селянського (фермерського) господарства "Пілігрім"

до

Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс"

про

стягнення 24970, 30 грн.

за участю представників:

позивача

не з’явився

відповідача

не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Селянське (фермерське) господарство "Пілігрім" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс" основного боргу в сумі 22 500, 00 грн., інфляційних в сумі 2034,10 грн., річних в сумі 436,20 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу № 7/05/06 від 07.05.2006р. позивач по накладній № 16 від 07.05.2006 р. передав відповідачу насіння кукурудзи на суму 22500,0грн., а відповідач свої зобов'язання щодо оплати продукції не виконав.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.09.2007р. (суддя Тихий В.П.) позовні вимоги задоволено; стягнуто з Дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс" на користь Селянського (фермерського) господарства "Пілігрім" 22500,00 грн. основного боргу, 2034,10 грн. інфляційних, 436,20 грн. річних, 249,70 грн. держмита, та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за укладеним між сторонами договором № 7/05/06 від 07.05.2006 в частині оплати за поставлений товар; правомірністю вимог позивача щодо нарахування інфляційних та річних, що підлягають стягненню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. З огляду на те, що відзив на позов відповідачем суду надано не було, спір вирішувався за правилами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р. (судді: Могилєвкін Ю.О. –головуючий, Пушай В.І., Плужник О.В.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів обґрунтованості, відповідності чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги відхилено як такі, що не спростовують висновків суду.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та залишити позов без розгляду.

Скаргу мотивовано доводами про неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, суд першої інстанції залишив без розгляду клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для надання сторонам можливості провести звіряння взаєморозрахунків; судами не повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, не досліджено достовірності фактів викладених у наявних у справі документах.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечив її доводи повністю, вказавши на законність судових рішень.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 07.05.2006р. Селянським (фермерським) господарством "Пілігрім" та Дочірнім підприємством "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс" укладено договір купівлі-продажу № 7/05/06, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач - прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах цього договору у кількості, по цінах, та в асортименті відповідно до відвантажувальних документів.

Пунктом 3 договору сторони передбачили, що оплата за поставлений товар здійснюється відповідачем на протязі тридцяти банківських днів з моменту відвантаження товару по безготівковому розрахунку.

Господарськими судами також встановлено, що позивач за накладною № 16 від 07.05.2006р. передав відповідачу насіння кукурудзи на суму 22 500,00 грн. відповідач вказану продукцію прийняв через свого представника, що діяв на підставі довіреності № ЯЛЛ 344735 від 07.05.2006р., та гарантійним листом №192 від 06.05.2006р. зобов'язався сплатити заборгованість в розмірі 22 500,00 грн. до 01.09.2006р., проте свої зобов'язання щодо оплати насіння соняшника в зазначений строк не виконав.

До того ж, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до рішення господарського суду Харківської області зі справи № 45/150-07 залишено без задоволення позовні вимоги дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №7/05/06 від 07.05.2006р., укладеного між сторонами та 19.06.2007р. Дане рішення господарського суду набрало законної сили.

Господарський суд приймаючи рішення, виходив з того, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання за укладеним між сторонами договором № 7/05/06 від 07.05.2006р. в частині сплати за одержану продукцію; що інфляційні та річні підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарські суди обґрунтовано дійшли висновку щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 22500 грн. основного боргу, оскільки відповідач в обґрунтування своїх вимог не надав доказів погашення заборгованості за одержану від позивача продукцію в межах спірного договору.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог зазначеної статті Цивільного кодексу України господарськими судами попередніх інстанцій також правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2034,10 грн. інфляційних та 436,20 грн. річних.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, відповідач просить скасувати судові рішення господарських судів з підстав того, що господарський суд, приймаючи рішення, залишив без задоволення заявлене ним клопотання про відкладення розгляду справи, і тим самим, позбавив сторін можливості скласти акт звірки взаєморозрахунків, а відповідача - можливості довести факт відсутності заборгованості за раніше одержану від позивача продукцію.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, суддя відкладає розгляд справи коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема такою обставиною може бути необхідність витребувати у сторін нових доказів.

Відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення лише за умови, якщо це порушення привело до прийняття неправильного рішення.

Однак, як встановлено господарськими судами, відповідачем не надано жодного доказу того, що господарський суд при винесенні рішення порушив норми процесуального права, які могли в будь-якому випадку бути підставою для скасування даного рішення.

Таким чином, господарськими судами всебічно, повно і об’єктивно розглянуто в судовому процесі всі клопотання і доводи відповідача в їх сукупності, оцінено та досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази у відповідності зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.1976 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства "Племінний завод Курганський" АТ "Харімпекс" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2007р. у справі № 29/437-07 господарського суду Харківської області та рішення господарського суду Харківської області від 26.09.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                Т.Дроботова

Судді                                                                                                    Н.Волковицька

Л.Рогач