ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 11/203

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

державного підприємства "Донецька залізниця"

(далі Залізниця)

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від

04.12.07

у справі

№ 11/203

господарського суду

Донецької області

за позовом

Залізниці

до

відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі Товариство)

про

стягнення 1 040,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Ніколаєв О.С. (за дов. № Н-01/4001 від 25.12.05);

- відповідача:

Коротенко Р.О. (за дов. № 09-12/1311 від 28.12.07).

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.02.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 10.09.07 господарського суду Донецької області (суддя

Чернота Л.Ф.) позовні вимоги Залізниці задоволено.

З Товариства на користь Залізниці стягнуто 1 040,00 грн. штрафу,

102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого суду мотивовано, зокрема, положеннями ч. 4 ст. 106 Статуту залізниць України, п. 6 Правил перевезення вантажів.

Постановою від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Шевкова Т.А., судді –Діброва Т.А., Стойка О.В.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 10.09.07 господарського суду Донецької області скасовано.

У задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що чинними нормативно-правовими актами відповідальність за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, не передбачено.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції, Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 10.09.07 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, зокрема: ст.ст. 106, 107 Статуту залізниць України, п. 6.7 Правил планування перевезень вантажів.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 22.12.05 між сторонами було укладено договір № 545 про організацію

перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі Договір), згідно умов якого Залізниця зобов'язалась приймати до перевезення вантажі Товариства, для

чого подавати під навантаження вагони (контрейнери) згідно із затвердженими планами та заявками, а також надавати додаткові послуги, які пов'язані з перевезенням вантажу, а Товариство, в свою чергу, взяло на себе зобов'язання у встановлені строки пред'являти Залізниці місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за планом перевезення № 726 за січень 2007 року Товариство заявило до перевезення 27 800 тон вантажу в 428 вагонах, проте до кінця місяця таку кількість було збільшено до 57 730 тон у 892 вагонах. Залізниця узгодила план перевезення № 726 з урахуванням його змін до вказаного обсягу.

При вирішенні спору по суті встановлено, що згідно п. 6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був розбитий на середньодобові норми вантаження, а заповнення облікової картки № 726 та результати перевезення здійснювалися згідно п. 6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового завантаження.

Судовими інстанціями встановлено, що Товариство штраф за невиконання загального плану вантажоперевезення визнало, але штраф по дорогам призначення не визнає, вважаючи, що штраф нарахований по дорогам, які доставили вантаж до погранпереходів, що не є дорогами призначення.

Також, встановлено, що протягом другої та третьої декад Товариство допустило невиконання загального плану вантажоперевезення у кількості

15 566 тон (249 вагонів), у зв'язку з чим йому було нараховано штраф у відповідному розмірі.

Судовими інстанціями, встановлено, що Товариство допустило невиконання плану перевезення по дорогам призначення у межах України, за що йому нарахований штраф в сумі 1 040, 00 грн.

Вирішуючи спір місцевий та апеляційний суди встановили, що у першій декаді по Донецькій залізниці з запланованої кількості 34 вагони, фактично було перевезено 5 вагонів, у зв'язку з чим недовантаження склало 29 вагонів; по Південно-Західній залізниці з запланованої кількості 11 вагонів, фактично було перевезено 2 вагона, недовантаження склало 9 вагонів, отже всього по двом залізницям недовантаження склало 38 вагонів, у зв'язку з чим Товариству було нараховано штраф за кожний вагон по 20,80 грн. на загальну суму 790,40 грн.

Крім того, встановлено, що у другій декаді по Південній залізниці з переходом Казача Лопань відповідач планував перевезти 143 вагона, проте фактично було перевезено 79 вагонів, у зв'язку з чим недовантаження склало 64 вагона; по Донецькій залізниці планувалось перевезти 29 вагонів до пунктів Красна Могила та Квашино, проте фактично перевезено 48 вагонів; по Південно-Західній залізниці до станції Хоробичі та Могилев-Подольський планувалось перевезти 38 вагонів, а фактично перевезено 6 вагонів, отже недовантаження склало 32 вагона; по Львівській залізниці до пункту Сокиряни планувалось перевезти 1 вагон, який фактично перевезено не було, недовантаження склало 1 вагон. Отже, встановлено, що всього по трьом залізницям недовантаження склало 97 вагонів. Разом з тим, встановлено, що недовантаження по дорогам призначення відповідно до п. 6.7 Правил планування перевезення вантажів, складає 12 вагонів. У зв'язку з зазначеним за кожний не перевезений вагон Товариству було нараховано штраф по 20,80 грн. на загальну суму 249,60 грн.

Вирішуючи спір попередній судові інстанції встановили, що у третій декаді по Південній залізниці з переходом Казана Лопань, Тополі Товариство

планувало перевезти 410 вагонів, проте фактично було перевезено 253 вагони,

тобто недовантаження склало 157 вагонів; по Донецькій залізниці з переходом Квашитно та Красна Могила планувалось перевезти 109 вагонів, а фактично перевезено 90 вагонів, недовантаження склало 19 вагонів; по Південно-Західній залізниці з переходом Хоробичі та Могилев-Подольський планувалось перевезти 121 вагон, проте фактично перевезено 72 вагони, недовантаження склало 49 вагонів. Таким чином, встановлено, що всього по трьом залізницям недовантаження склало 225 вагонів. Однак, з урахуванням недовантаження по загальному плану в третій декаді 242 вагонів, штраф по дорогам призначення у третій декаді нараховано не було.

Отже, попередніми судовими інстанціями встановлено, що за невиконання плану перевезень вантажів за першу та другу декади Товариству було нараховано штраф, загальна сума якого склала 1 040,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що як встановлено попередніми судовими інстанціями, у п. 4.1 Договору сторони визначили, що за невиконання плану перевезень вони несуть відповідальність згідно зі Статутом залізниць України. Нарахування штрафних санкцій за невиконання плану перевезень здійснюється згідно Правил планування вантажів.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пункт 5 Статуту залізниць України встановлює, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.02 № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.02 за № 1030/7318, затверджені Правила планування перевезень вантажів (далі Правила), які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів.

Так, Правилами встановлено, що перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами за пред'явленням та за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Розділ 3 Правил встановлює порядок планування перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно з яким відправники експортних вантажів за 16 днів до початку місяця, в якому передбачається перевезення, надають залізницям відправлення замовлення на перевезення вантажів, оформлені відповідно до п. 2.2 цих Правил.

Тимчасове положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.93 № 357, у п. 1 встановлює, що для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пункт 28 цього Тимчасового положення зазначає, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

Пункт 6.7 Правил встановлює облік виконання плану перевезення вантажів в обліковій картці та передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

Згідно ч. 4 п. 106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила –це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів, а не доповнює чи уточнює їх.

Разом з тим колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 107 Статуту передбачено вичерпний перелік підстав за яких вантажовідправник звільняється від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, до яких така підстава, як перевезення вантажу закордон відсутня.

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Статтею 4 Статуту встановлено, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 (далі Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.92.

Статтею 36 Угоди встановлено, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Залізницею в касаційній скарзі, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було помилково застосовано норми матеріального права, в той час, як судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" № 2/66 від 25.12.07 задовольнити.

Постанову від 04.12.07 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 11/203 господарського суду Донецької області скасувати, а рішення від 10.09.07 господарського суду Донецької області у даній справі залишити в силі.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська