ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.01.08                                                                                           Справа № 30/229

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м.Львів

та апеляційну скаргу ДП «Львівський державний завод «Лорта», м.Львів.

на рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007 року

у справі № 30/229

за позовом ДП «Львівський державний завод «Лорта», м.Львів.

до відповідача ЛКП «Залізничнетеплоенерго»,м.Львів.

про стягнення 210276,27 грн.

За участю представників:

від позивача –Гуменна Т.А.- нач.юр.відд.

від відповідача –Охріменко В.В.- нач.юр.відд.

Представникам сторін роз”яснено права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації судового процесу представники сторін відмовились. Клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.11.2007р. (суддя Мороз Н.В.) позов ДП «Львівський державний завод «Лорта», м.Львів задоволено частково, стягнуто з ЛКП «Залізничнетеплоенерго»на користь позивача 165679,40 грн. боргу, 1656,79 грн. державного мита та 93 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд мотивував тим, що у спірний період ціна за 1 Гкал в сумі 31,60 грн. та 31,17 грн. за 1 Гкал (з 1.12.2006р.), як зазначає позивач в позовній заяві не погоджена, а тому до стягнення підлягає сума 165679,4 грн., виходячи з розрахунку 25,04 грн. за 1 Гкал за поставлену теплову енергію у січні-березні 2007р. та 23,04 грн. за 1 Гкал за поставлену теплову енергію листопаді 2006р., що підтверджується актами прийому-передачі, підписаними сторонами та здійсненням відповідачем платежу платіжним дорученням №1800 від 1.03.2007р. з розрахунку 23,04 грн. за 1 Гкал та прийняття цих коштів без зауважень позивачем.

Позивач з даним рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю, оскільки вважає, що:

-          господарський суд, приймаючи рішення прийшов до неправильного висновку встановивши неукладеним договір лише в редакції договору №533/230 від 1.10.2006р., не перешкоджає існуванню між позивачем і відповідачем договору на інших умовах, вважаючи ціну погодженою актами про місячний відпуск теплової енергії;

-          акти про місячний відпуск теплової енергії №2 від 2.01.2007р., №3 від 01.02.2007р., №4 від 01.03.2007р., №5 від 02.04.2007р. не можуть бути доказом погодження ціни за одиницю теплової енергії, а також підставою для здійснення розрахунків, оскільки складались виключно з метою обліку споживання теплової енергії за наявним приладом обліку за звітний період;

-          відповідач безпідставно набув майно –(теплову енергію) за рахунок позивача та повинен відшкодувати її вартість на суму 210276,27 грн. згідно розрахунку заборгованості.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми боргу 38833,08 грн. скасувати, виходячи з того, що місцевим господарським судом безпідставно не враховано в оплату суму 38833,08 грн. (вартість закупленого для позивача газу), яка відображена позивачем в розрахунку до позовної заяви. Прийнявши ціну відповідача за 1 /Гкал теплової енергії, безпідставно збільшив та задоволив позовні вимоги на вказану суму, вважає, що до стягнення підлягає сума 126846,31 грн. (165679,39 –38833,08 грн.).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що:

-          господарський суд при визначенні до стягнення з відповідача суми боргу, врахував лише оплату відповідача на суму 143768,63 грн. і безпідставно не врахував зараховану позивачем оплату за газ на суму 38833,08 грн.

-          відповідно до договору від 3.12.07р. між позивачем і відповідачем про взаємозалік, в підпункті 1.1 п.1 якого вказано, що відповідач має заборгованість за спожиту теплову енергію перед позивачем за період з листопада 2006р. по квітень 2007р. в сумі 126846,32 грн. на вказану суму заборгованості проведено взаємозалік, тобто позивач погодився, що за спірний період заборгованість складає 126846,32 грн., а не 210276,27 грн.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

Позивач звернувся з позовом про стягнення 210276,27 грн. вартості безпідставно набутого майна (теплової енергії), яке не можна повернути потерпілому.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Для виникнення зобов»язання з безпідставного збагачення необхідна наявність двох умов: перша-збільшення або збереження майна однією із сторін (набувача), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого); друга- відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою передбаченою законом, іншими актами чи правочином.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач отримав теплову енергію на підставі актів приймання-передачі, які затверджено повноважними особами обох сторін, тобто на правовій підставі не забороненій законом. А тому твердження позивача, що таке майно набуте безпідставно, не знайшло свого обґрунтування, вірно місцевим господарським судом зроблено висновок, що підставою виникнення прав і обов»язків обох сторін відповідно до ст.11 ЦК України є їх взаємна згода (інша угода між сторонами, що не суперечить рішенню господарського суду у справі №4/808-14/96).

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Отже, у відповідача виникло зобов»язання по оплаті за отриману теплову енергію на підставі актів приймання-передачі за листопад-грудень 2006р., січень-березень 2007р.

Підстави припинення зобов»язання визначені главою 50 ЦК України.

Відповідач не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами про припинення його зобов»язання щодо оплати за отриману теплову енергію.

Задовольняючи вимоги про стягнення боргу за поставлену теплову енергію, місцевий господарський суд вірно прийшов до висновку, що оскільки вартість 1 Гкал теплової енергії в сумі 25,04 грн. за грудень 2006р.-березень 2007р., узгоджена сторонами в актах приймання-передачі, а за листопад в сумі 23,04 грн. за 1 Гкал, з огляду на те, що сторони підписали акти без зауважень, а за листопад 2006р. погодили своїми діями, а саме сплатою- платіжним дорученням №1800 від 1.03.2007р. та прийняття платежу в цій сумі кредитором.

В той час, приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення 38833,08 грн., місцевий господарський суд не врахував, що зазначена сума є вартістю газу, який відповідач купував для позивача на вироблення теплової енергії у спірний період, яку позивач відобразив у своєму розрахунку до позовної заяви, зазначив в актах покупної теплоенергії, які підписані позивачем (а.с.11-16 ,Т.2) та враховано сторонами при підписанні договору про переведення боргу та взаєморозрахунків від 3.12.2007р.Отже, сума 38833,03 грн. безпідставно стягнена судом, як борг відповідно за поставлену теплову енергію, з чим представник позивача погодився.

Рішення господарського суду в частині стягнення 38833,08 грн. боргу та в цій частині судових витрат належить скасувати.

Керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м.Львів задоволити, апеляційну скаргу, ДП «Львівський державний завод «Лорта», м.Львів задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2007 року у справі № 30/229 в частині стягнення боргу в сумі 38833,08 грн. з ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м.Львів, 388,33 грн. держмита - скасувати.

В цій частині вимог прийняти нове рішення.

В позові про стягнення з ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м.Львів суми боргу 38833,08 грн. та в стягненні 388,33 грн. держмита - відмовити.

3.В іншій частині рішення суду залишити без змін.

4. Стягнути з ДП «Львівський державний завод «Лорта», м.Львів на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м.Львів 194,16 грн. держмита за розгляд апеляційної скарги.

Доручити місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

5.Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                         Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                     Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                     Мурська Х.В.