ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08                                                                                           Справа № 10/63

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Зварич О.В.,

Юрченка Я.О.,

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача –Кравчук В.В., Мушкеєв В.В.

від відповідача (скаржник) –не з’явився

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі»від 07.05.2008 року вих.№07-юр

на рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2008 року, суддя І.Ю.Павлюк

у справі №10/63

за позовом Приватного підприємства науково-виробничих комерційних технологій «Тиса», смт.Квасилів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі», м.Рівне

про стягнення 80078,13 грн. заборгованості по розрахунках, пені та втрат, завданих внаслідок інфляції

в с т а н о в и в :

Позивачем в ході розгляду справи судом першої інстанції уточнювались позовні вимоги в сторону зменшення.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.04.2008 року по справі №10/63 позов ПП науково-виробничих комерційних технологій «Тиса»задоволено частково, стягнено з ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»на користь ПП НВП «Тиса»55276,97 грн. заборгованості по розрахунках за отриманий товар, 1209,47 грн. пені за період з 08.01.2008 року по 31.03.2008 року, 228,42 грн. збитків, завданих внаслідок інфляції, за період січень-лютий 2008 року. В частині стягнення 23363,27 грн. провадження у справі припинено.

Рішення суду мотивоване тим, що доказів оплати поставленого товару на суму 55276,97 грн. відповідач суду не надав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення на підставі ст.ст.173,193,230,232 Господарського кодексу України та ст.ст.526,549,625,655, ст.692 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, судом прийнято відмову позивача від стягнення 22205,08 грн. нарахованої пені та 1158,19 грн. інфляційних втрат та припинено провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2008 року по справі №10/63, прийняти нове яким в позові відмовити, вказуючи на те, що суд першої інстанції не з’ясував стан заборгованості відповідача перед позивачем, а також на те, що судом не надано можливості відповідачу забезпечити явку у судове засідання та подати наявні у нього докази по справі.

Представник скаржника (відповідача) в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема вказував на те, що подана відповідачем скарга є безпідставною, оскільки скаржник (відповідач) факт заборгованості не спростував та не заперечив. Крім того, зазначав про те, що матеріали справи містять всі необхідні докази, якими підтверджується факт наявності відносин між сторонами, факт придбання відповідачем товару у позивача та наявності заборгованості.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

03.01.2006р. між ПП ВКП “Тиса” (в тексті договору - продавець) та ТзОВ “Рівненські торгівельні мережі” (в тесті договору - покупець) укладено договір купівлі-продажу №12, відповідно до умов якого, а саме п.1.1продавець зобов’язується продати, а покупець –купити та оплатити товар в кількості, асортименті та за ціною, вказаними в накладних, що засвідчують передачу-приймання товару та є невід’ємними частинами цього Договору. Згідно п.3.4 договору, оплата здійснюється не пізніше трьох банківських днів з дня надходження товару. Строк дії договору –до 31.12.2006р. Якщо сторони за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомляють одна одну про своє рішення розірвати даний договір, строк його дії автоматично продовжується на кожний календарний рік (пп.6.1, 6.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач на протязі січня - березня 2008 року передав відповідачу товар на загальну суму 55276,97 грн., що підтверджується накладними, які містяться в матеріалах справи (арк. 12-80), а також актом звірки між сторонами, підписи яких засвідчені печатками (арк. справи 81).

Слід зазначити про те, що п.4.2 договору від 03.01.2006р. №12 передбачено, що за несвоєчасну оплату товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1% від суми поставленого товару за кожний день прострочення. Так позивачем нараховано пеню за період з 08.01.2008 року по 31.03.2008 року у сумі 23414,55 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 1386,61 грн. збитків, завданих внаслідок інфляції за січень-березень 2008 року. В процесі розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги в сторону зменшення, а саме зменшено розмір нарахованої пені до 1209 грн. 47 коп. за період з 08.01.2008р. по 31.03.2008р. та суму інфляційних втрат до 228 грн. 42 коп. за січень-лютий 2008р., від решти суми пені та інфляційних, що становить 23363,27 грн. позивач відмовився, а судом першої інстанції правомірно, відповідно до п.4 ст.80 ГПК прийнято відмову та провадження у справі в цій частині припинено.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов”язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів погашення основного боргу не подав, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу.

Слід також зазначити, що відповідач (скаржник) в апеляційній скарзі позовні вимоги також не спростовує та не подає доказів погашення заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведеного, місцевим судом також підставно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню та інфляційні збитки.

Стосовно зауважень скаржника щодо розгляду справи у суді першої інстанції за відсутності його представника, слід зазначити про те, що як вбачається із ухвали про порушення провадження справи та прийняття позовної заяви до розгляду явка повноважних представників сторін не визнавалась обов’язковою, у відповідача вимагались відзив на позов у трьохденний термін з дня отримання ухвали та докази оплати отриманого на протязі січня-березня 2008 року товару, згідно договору №12 від 03.01.2006 року, проте останній таких не подав.

Слід зазначити, що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового провадження, з яких вбачається, що ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи у господарському суді Рівненської області. Також, як вбачається з матеріалів справи відповідачем подавалось до суду клопотання про відкладення розгляду справи через перебування представника ТзОВ “Рівненські торгівельні мережі” у службовому відрядженні, проте таке судом правомірно відхилено, оскільки таке не підтверджено жодним доказом.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Рівненської області від 25.04.2008 року по справі №10/63 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі»без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Зварич О.В.

Юрченко Я.О.