ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 8/12/5/9/4190

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Тютюнник С.В. та представника відповідача –Доценка О.І.

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

на постанову

від 27.12.2007

Житомирського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 8/12/5/9/4190

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

про

стягнення 9769694,68 грн.

та за зустрічним позовом

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

до

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про

визнання недійсним п. 5.1 договору № 10/16-25 від 18.01.2000

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2003 року дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася з позовом до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення з відповідача 7809356,66 грн. основного боргу за переданий природний газ, 607070,76 грн. річних, 545779,78 грн. пені та 807487,48 грн. інфляційних. ВАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" подало зустрічний позов, в якому просило визнати недійсним п. 5.1 договору № 10/16-25 від 18.01.2000, укладеного між сторонами у справі.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.12.2006 у справі № 8/12/5/9/4190 в задоволенні первісного позову відмовлено. Провадження у справі за зустрічним позовом припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України, у зв’язку з відмовою відповідача від зустрічного позову.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.12.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову про стягнення боргу в сумі 7809356,66 грн. та в цій же частині прийнято нове рішення про задоволення позову. Стягнено з ВАТ по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 7809356,66 грн. основного боргу. В решті позову відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 27.12.2007, а рішення господарського суду першої інстанції від 07.12.2006 залишити без змін. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті постанови порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 105 ГПК України, ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування Житомирським апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, і це відповідає наявним матеріалам справи, 18.01.2000 між відповідачем та ДК "Торговий дім "Газ України", правонаступником якого є позивач у справі, був укладений договір № 10/16-25 на постачання природного газу для потреб населення, відповідно до умов якого позивач зобов’язався передати в 2000 році природний газ для потреб населення, а відповідач зобов’язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору з урахуванням відповідного протоколу узгодження розбіжностей.

Апеляційним судом також встановлено, що відповідно до протоколу узгодження розбіжностей до зазначеного договору оспорюваний пункт 5.1 договору викладено в такій редакції: кошти, які надходять на рахунок покупця, на підставі його платіжних доручень того самого дня перераховуються уповноваженим банком в частині вартості газу на консолідований розподільчий рахунок постачальника. Остаточний розрахунок за спожитий газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця. При цьому, договір діє в частині поставки газу до 31.12.2000, а в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного здійснення.

У цьому зв’язку, судом було встановлено, що відповідачем остаточний розрахунок в установлені договором строки проведений не був, оскільки оплата за поставлений газ здійснювалась відповідачем протягом 2001 року до 30.07.2001 на загальну суму 61753165,31 грн. При цьому, відповідач звернувся до позивача з листом від 26.11.2002, в якому просив збільшити його заборгованість перед ДК "Газ України" за договором № 10/16-25 на суму 7193740,00 грн., і відповідно зменшити заборгованість ВАТ "Хмельницькгаз" перед ДК "Газ України" по договору № 10/16-114 від 31.10.2000 на цю ж суму, що і було здійснено позивачем. З врахуванням коригування заборгованості за поставлений природний газ за відповідачем залишилась заборгованість в сумі 7809356,66 грн. за грудень 2000 року.

Сукупності встановлених по справі обставин апеляційний суд дав належну оцінку, і з урахуванням вимог ст.ст. 6, 525, 526 ЦК України, ст.ст. 71, 76, 80, 161, 162, 214 ЦК УРСР, дійшов до правильного висновку про часткове задоволення первісного позову та стягнув з відповідача 7809356,66 грн. основного боргу.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності, також були предметом судового дослідження у суді апеляційної інстанції і обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки за відповідачем залишилась заборгованість за грудень 2000 року, тоді як згідно з умовами договору остаточний розрахунок за спожитий газ здійснюється до 10 числа наступного за звітним місяця, у зв’язку із чим апеляційний суд правильно зазначив, що позивач дізнався про порушене право 11.01.2001, а з позовом звернувся 12.08.2003, тобто в межах строку позовної давності.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.07.2000 № 759 "Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за поставлений природний газ" на виконання постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 13.11.1998 № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", було розроблено алгоритм, який визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільні рахунки підприємств за поставлений природний газ.

У цьому ж зв’язку, суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що зазначений алгоритм розподілу коштів не визначає строків, в межах яких повинні розраховуватись між собою газопостачальна та газозбутова організації за укладеними між ними договорами, а тобто його приписи не впливають на домовленість сторін за договором.

Такий висновок апеляційного суду повністю відповідає фактичним обставинам справи і не суперечить вимогам чинного законодавства, а отже прийнята ним постанова, в зазначеній частині, є такою, що ґрунтується на законі.

В частині відмови позивачу у задоволенні його вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних та річних, постановлене апеляційним судом рішення не суперечить фактичним обставинам справи та не оскаржується жодною з сторін.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.12.2007 у справі № 8/12/5/9/4190 залишити без змін.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.