ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"15" квітня 2008 р.

Справа № 4/76

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,розглянув матеріали справи № 4/76

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс", 49064, м. Дніпропетровськ, вул. Марата, 2,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс", 25006, м. Кіровоград, вул. Карабінерна, 97,

про стягнення 33 515, 84 грн.

ПРЕДСТАВИКИ:

від позивача – Очеретний О.М., довіреність № 17/ю/11 від 14.04.08;

від відповідача – участі не брав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; Рекомендоване поштове відправлення №2846559 вручене відповідачу 11.03.2008 року.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" про стягнення 33515,84 грн. з яких основний борг 30356,12 грн., 1536,29 грн. інфляційні витрати, 229,54 грн. - неустойки та 1393,89 грн. пені.

Відповідач позов не заперечив, витребувані документи не подав.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс" укладено договір на виконання робіт по ремонту електрообладнання № 21 Р від 01.03.2007 р.( в подальшому договір).

Згідно п. 1.1 вказаного договору замовник (ТОВ "Промтехресурс") доручає та оплачує, а підрядник (ТОВ "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс") зобов'язується виконати ремонт електрообладнання згідно додатків.

У відповідності до п. 3.4. договору замовник зобов'язаний повністю оплатити виконані роботи (відповідно до вартості вказаної в підписаному уповноваженими представниками сторін акті Ф2) в строк не пізніше 20 днів, рахуючи від останнього дня того місяця, в якому був підписаний відповідний акт Ф2. Умови договору визнані сторонами повністю, оскільки договір підписано повноважними представниками сторін в результаті вільного волевиявлення та їх підписи скріплено печатками підприємств.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем свої зобов'язання по договору виконані належним чином (а.с. 18-21), на підставі підписаних обома сторонами актів виконаних робіт № 418 К, № 419 К, № 420 К за жовтень 2007р. загальна вартість отриманих послуг становить 30356,12 грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором № 21 Р від 01.03.2007 р. не виконав, за отримані послуги в строк до 20.11.07р., згідно п. 3.4. договору, не розрахувався, заборгованість відповідача перед позивачем становить 30356,12 грн.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторонам (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доказів оплати боргу за отримані послуги відповідачем суду не подано.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення 30356,12 грн. боргу за договором № 21 Р від 01.03.2007 р. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Сторони в п. 8.1. договору погодили за несплату чи несвоєчасну сплату виконаних робіт замовник зобов'язаний сплатити підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який слід нараховувати пеню.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочку сплати боргу в сумі 1393,89 грн. за період з 20.11.07р. по 20.02.08р.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування пені в сумі 1393,89 грн. за період з 20.11.07р. по 20.02.08р. підтверджується обґрунтованим розрахунком та позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача збитків від інфляції в сумі 1536,29 грн. за період з 20.11.2007р. по лютий 2008р. включно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування збитків від інфляції в сумі 1536,29 грн. за період з 20.11.2007р. по лютий 2008р. включно підтверджується обґрунтованим розрахунком позивача та позовні вимоги підлягають задоволенню.

Однак, господарський суд не погоджується із заявленими позивачем вимогами про стягнення з відповідача нарахованої неустойки в розмірі 229 грн. 54 коп. враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Частино 2 статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту 8.1 договору, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати замовником вартості отриманих послуг та встановлює пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня, яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 20% та 16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ від 06.06.2006 року №14-011/1373-6039 була визначена облікова ставка залишилась сталою в розмірі 8%., починаючи з 01.01.2008 року складає 10%.

Господарський суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення одночасно пені та неустойки враховуючи наступнгі приписи законодавства.

Відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань регулюється спеціальним законом, який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд вважає за необхідне врахувати наведені норми матеріального права, оскільки стягнення з відповідача окремо неустойки і пені, яка фактично є одним із видів неустойки, призведе до безпідставного стягнення з відповідача за одне правопорушення 2 видів неустойки.

Таку правову позицію викладено в Постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року по справі № 4/84.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс", вул. Карабінерна, 97, м. Кіровоград (р/р 2801 в КБ АКБ “ТАС-комерцбанк”, МФО 383103, код 304625503) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс", вул. Марата, 2, м. Дніпропетровськ ( р/р 8001 у Петровському відділенні ЗАТ КБ “ПриватБанк” м. Дніпропетровська, МФО 305299, код 30619540) боргу за надані послуги в сумі 30356,12 грн., 1536,29 грн. збитків від інфляції та 1393,89 грн. пені, а також судові витрати на державне мито в сумі 332,86 грн. та інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 117,19 грн.

Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько