ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№
2-83-2004

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого,
судді: суддів:

Шаргала
В.І., Мачульського Г.М., Данилової Т.Б.

за
участю представників сторін:

позивача

не
з'явився

відповідачів

не
з'явився

розглянувши  у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

ОСОБА_1

на
ухвалу

Судової
колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області від 26.10.2004 року

у
справі

№2-83-2004
Лозівського міськрайонного суду Харківської області

за
позовом

ОСОБА_2

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Автосервіс" ОСОБА_1

про

визнання
недійсними рішення загальних зборів
засновників товариства, додаткової угоди та розпорядження виконкому

В С Т А Н О В И В:

В
травні 2003 року ОСОБА_2 звернулася до Лозівського міськрайсуду з позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) "Автосервіс" та
ОСОБА_1 і просила визнати незаконним рішення загальних зборів засновників
товариства від 20.11.1997 року та додаткової угоди до установчого договору без
номеру та дати, на підставі якої розпорядженням виконкому Лозівської міськраді
від 24.02.11998 року №119 були зареєстровані зміни до установчого договору та
Статуту товариства.

Доповідач:
Шаргало В.І.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що засновники товариства про дату, час і місце  проведення зборів не повідомлялись,  додаткову угоду до установчого договору
позивачка не підписувала, тому розпорядження виконкому про реєстрацію змін до
установчого договору та Статуту товариства слід визнати недійсними.

Рішенням
Лозівського міськрайсуду від 17.06.2004 року (суддя Адамов І.Н.), залишеним без
змін ухвалою Судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області від 26.10.2004 року (судді: Крилова Т.Г., Цвірюк В.О.,
Шаповал Н.М.), позов задоволений, визнано недійсними: протокол та рішення зборів
засновників ТОВ "Автосервіс"; додаткова угода до установчого договору
без дати і місця її укладення, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_3
10.02.1998 року; розпорядження виконкому Лозівської міськраді від 24.02.11998
року №119  про реєстрацію змін до
установчого договору та Статуту товариства.

Не
погоджуючись з прийнятою у справі ухвалою, ОСОБА_1 звернувся  до суду касаційної інстанції з касаційною
скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції п. 3 ст.
10, ст.ст. 60, 61, 64 Закону України "Про господарські товариства",
просить її скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи на предмет повноти  встановлення в рішенні суду першої інстанції та
ухвалі суду апеляційної інстанції обставин у даній справі, правильності
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального
права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що
відповідно до Установчого договору ТОВ "Автосервіс"  засновниками
товариства були: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Частки  перерахованих засновників товариства є
рівними -по 25% на кожного.

Оспорюваним
рішенням загальних зборів від 20.11.1997 року зі складу учасників товариства
виключено ОСОБА_4 з уступкою його часткиОСОБА_1.

Шляхом
опиту в судовому засіданні інших учасників товариства, а саме: ОСОБА_2,
ОСОБА_4,  представника ОСОБА_5 Лозівським
міськрайсудом встановлено, що вищезазначені збори фактично не проводились,  голова зборів та секретар не обирались,
протокол був складений самим ОСОБА_1, який потім приїжджав додому до ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 підписувати цей протокол. При цьому ОСОБА_4. не ставив особисто  перед зборами питання про вихід його з
товариства. Крім того, ОСОБА_4. був виненОСОБА_1. певну суму грошей, тому був
змушений відступити останньому свою частку в установчому фонді товариства, що
суд розцінив як угоду  вчинену під тиском
тяжких обставин.

Статтею
53 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що  учасник товариства з обмеженою
відповідальністю може за згодою решти учасників відступити свою частку (її
частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше не
передбачено установчими документами, то і третім особам. Учасники товариства
користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її
відступив, пропорційно їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому
погодженому між ними розмірі.

Відповідно до ст. 61 Закону України "Про
господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства
учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і
місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено
не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

За
правилами пункту "в" ст. 59 названого Закону до компетенції
зборів  належить виключення учасника з
товариства. При вирішенні цього питання необхідна одностайність у вищому
органі.

Разом
з тим, Закон, розрізняючи поняття "Вихід учасника з товариства" і
"Виключення зі складу учасників товариства", містить імперативні
приписи щодо вирішення цих питань вищих органом -повноважними зборами
товариства, оскільки в такому випадку виникає необхідність внесення змін до
установчих документів товариства ( п. "б" ст. 41 Закону).

Згідно
з пунктом "ж" ст. 41 цього Закону до компетенції зборів  також належить і затвердження внутрішніх
документів товариства (в тому числі і додаткових угод до установчого договору).

З
встановлених судами попередніх інстанцій вбачається, що збори  у визначеному законом порядку не скликалися і
не проводилися, питання щодо виходу гр. ОСОБА_4 зі складу учасників товариства
вищим органом товариства не розглядалося,
згода на уступку частки ОСОБА_4
ОСОБА_1. іншими учасниками товариства не надавалася,  тому зміни до установчих документів
товариства на підставі додаткової угоди до установчого договору  зареєстровані неправомірно.

З
урахуванням норм наведеного законодавства та встановлених обставин справи, суди
попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку  про задоволення позову.

Згідно
зі ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові (ухвалі) судів попередніх інстанцій чи
відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних  доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому доводи касаційної
скарги щодо неправильної оцінки та недостатньої перевірки судами доказів у
справі не входять до повноважень суду касаційної інстанції і не можуть бути
підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень.

З
огляду на викладене  та виходячи з  меж перегляду справи в касаційній інстанції,
колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій
фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження
матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана
правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для
скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу
Судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області від 26.10.2004 року у справі №2-83-2004  залишити без змін.

Головуючий  суддя

Шаргало
В.І.

Суддя

Мачульський
Г.М.

Суддя

Данилова Т.Б.