ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.08 р.                     Справа № 7/431а

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Настич Л. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське

до відповідача: Державної податкової інспекції у Старобешівському районі

про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 23.06.2004 р. р. № /0

за участю

прокурора:

представників сторін:

від позивача: Шутов Р. М.– за довір.

від відповідача: Пефтієва Л. М., Трафімчук Ю. С. – за довір.

третя особа

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Старобешівському районі про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 23.06.2004 р. р. № /0.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо порушення підприємством вимог п. 3.1 ст. 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідач, Державна податкова інспекція у Старобешівському районі, проти позову заперечує і наполягає на тому, що під час проведеної перевірки був встановлений факт неправомірного зменшення Відкритим акціонерним товариством “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств за 4-й кв. 2002 р. в сумі 835,8 тис. грн. за рахунок перенесення збитків, задекларованих у 4-му кв. 2001 р.

15.02.2008 р. позивач надав суду доповнення до позовної заяви, в якому посилається на безпідставність застосування до нього передбачених п. п. 17.1.6. п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій в сумі 125 225 грн., оскільки застосування приписів цієї норми можливе лише у разі коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

Враховуючи відсутність наведених вказаною нормою умов, застосування передбачених п. п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій є безпідставним.

09.06.2008 р. позивач повторно надав суду доповнення до позовної заяви, в якому посилається на те, що застосування передбачених п. п. 17.1.3 та п. п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій можливе лише в межах встановленого ст. 250 Господарського кодексу України строку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

23.06.2004 р. Державною податковою інспекцією у Старобешівському районі було прийняте податкове повідомлення – рішення № /0, яким Відкритому акціонерному товариству “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське з посиланням на положення п. 3.1 ст. 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” було визначене податкове зобов’язання з податку на прибуток в сумі 250 450 грн. та застосовані передбачені п. п. 17.1.3 та п. п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафні (фінансові) санкції в сумі 250 450 грн.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення – рішення став акт комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Відкритим акціонерним товариством “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське за період з 01.07.2002 р. по 31.12.2003 р., від 21.06.2004 р. № 93-23-1/00191827, яким зафіксований факт порушення вимог п. 3.1 ст. 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, що призвело до заниження податкового зобов’язання з податку на прибуток підприємств за 2002 рік на суму 250 450 грн.

Враховуючи той факт, що перевірка викладених представниками позивача та відповідача доводів, а також представлених ними документів потребувала спеціальних знань, ухвалою суду від 31.01.2005 р. по справі була призначена судово – економічна експертиза.

17.04.2008 р. на адресу суду надійшов висновок судово – економічної експертизи від 12.02.2008 р. № 174/24, зі змісту якого вбачається, що підприємством у 4-му кв. 2002 р. в порушення вимог п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та п. 6.2 Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємств в стр. 38 декларації задекларовано від’ємне значення об’єкту оподаткування в сумі 835,8 тис. грн.

В результаті вказаного порушення Відкритим акціонерним товариством “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське занижений оподатковуваний прибуток за 4-й кв. 2002 р. в сумі 835,8 тис. грн., що в свою чергу призвело до заниження податку на прибуток підприємств за 4 кв. 2002 р. в сумі 250,5 тис. грн.

Таким чином, наданими Відкритим акціонерним товариством “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське для дослідження судовому експерту документами підтверджені висновки акту Державної податкової інспекції у Старобешівському районі від 21.06.2004 р. № 93-23-1/00191827 в частині заниження позивачем у 4-му кв. 2002 р. податку на прибуток підприємств в сумі 250 450 грн.

Враховуючи той факт, що за правилами п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції Закону від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР (зі змінами та доповненнями) від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього року враховується у складі валових витрат наступних податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення, суд вважає, що посилання податкового органу на порушення підприємством вимог п. 3.1 ст. 3 цього ж Закону не суперечить фактичним обставинами, оскільки неправильне включення позивачем до складу валових витрат поточного податкового періоду від’ємного значення об’єкта оподаткування попередніх податкових періодів призвело до неправильного визначення суми оподатковуваного прибутку поточного податкового періоду – в даному випадку 4-го кв. 2002 р.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що передбачені п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181 штрафні (фінансові) санкції мають застосовуватися до суб’єктів господарювання в межах встановленого ст. 250 ГК України строку, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів наведеної норми адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, є Закон України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. № 2181 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті “б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Приписи вказаної норми свідчать про те, що застосування визначених в ній штрафних (фінансових) санкцій безпосередньо залежить від суми донарахованого податковим органом податкового зобов’язання.

Відповідно до п. п. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Комплексний аналіз приписів наведених норм свідчить про те, протягом 1095 днів з дня подання платником податку податкової декларації податковий орган уповноважений перевірити правильність відображених в ній показників, у випадку необхідності, самостійно донарахувати суму податкового зобов’язання і застосувати передбачені п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону штрафні (фінансові) санкції. Тобто можливість застосування передбачених наведеною нормою санкцій залежить лише від факту донарахування податкового зобов’язання платнику податку податковим органом.

За таких обставин суд вважає правомірним застосування до Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське передбачених п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону штрафних (фінансових) санкцій в сумі 125 225 грн.

В свою чергу суд вважає безпідставним застосування до Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське штрафних (фінансових) санкцій, передбачених п. п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податкові перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в сумі 125 225 грн., виходячи з наступного.

Так, за приписами цієї норми у разі коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах, такий платник податків додатково до штрафів, визначених цим пунктом, за наявності підстав для їх накладення сплачує штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми недоплати, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Можливість застосування передбачених цією нормою штрафних (фінансових) санкцій поставлена в залежність від наявності двох обставин: або засудження платника податку (посадової особи платника податку) за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

В даному випадку податковий орган наполягає на тому, що має місце факт декларування переоцінених або недооцінених об'єктів оподаткування, що призвело до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

З цього приводу суд зазначає, що порядок обчислення оподатковуваного прибутку з податку на прибуток визначений статтею 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

За приписами цієї норми об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Тобто оподатковуваний прибуток визначається шляхом проведення певних арифметичних дій і не може бути недооціненим або переоціненим платником податку.

За таких обставин суд вважає, що податкове повідомлення – рішення від 23.06.2004 р. р. № /0 має бути визнане недійсним в частині застосування передбачених п. п. 17.1. 6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій в сумі 125 225 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 17-20, 69-72, 86, 158 – 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” м. Комсомольське до Державної податкової інспекції у Старобешівському районі про визнання недійсним податкового повідомлення – рішення від 23.06.2004 р. р. № /0 задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення від 23.06.2004 р. р. № /0 в частині застосування передбачених п. п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних (фінансових) санкцій в сумі 125 225 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” (87250, Донецька область, м. Комсомольське, вул. Леніна, 1, р/р 5194 в Старобешівському відділенні ПІБ Донецької області, МФО 334765, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1,70 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Комсомольське рудоуправління” (87250, Донецька область, м. Комсомольське, вул. Леніна, 1, р/р 5194 в Старобешівському відділенні ПІБ Донецької області, МФО 334765, ) на користь

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі та підписана 24.06.2008 р.

Суддя Волошинова Л.В.