АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2008
№ 12/176

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі судового засідання:

за участю представників сторін:

від позивача 1 ОСОБА_10 (дов. НОМЕР_1);

від позивача 3 ОСОБА_10 (дов. НОМЕР_2);

від позивача 4 ОСОБА_11;

від позивача 6 ОСОБА_10 (дов. НОМЕР_3);

від позивача 7 ОСОБА_10 (дов.НОМЕР_4);

від позивача 9 ОСОБА_10 (дов. НОМЕР_5);

від відповідача 1 ОСОБА_12 (дов. НОМЕР_6);

від третьої особи 2 ОСОБА_13 (дов. б/н від
24.05.07);

представники позивачів 2, 5, 8, відповідача 2
та третьої особи 1 в судове засідання не з'явились, не повідомивши суд про
причини неявки,

розглянувши
апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8

на рішення Господарського суду м.Києва від
09.10.2007

у справі № 12/176

за позовом                               ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

до                                                   Міністерства
внутрішніх справ України

Всеукраїнської спілки автомобілістів

треті особи                      1. Шевченківська районна у
м. Києві державна адміністрація;

2. Товариство з
обмеженоювідповідальністю „Увага”;

про
визнання частково недійсними установчих документів та вчинення дій,

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2007, 17.12.2007, 21.01.2008, 03.03.2008,
26.03.2008, 14.04.2008, 22.04.2008 розгляд справи відкладався на підставі ст.77
ГПК України.

У судовому засіданні, яке мало місце
11.02.2008, було оголошено перерву.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.01.2008 строк розгляду справи №12/176 продовжено в
прядку ст. 69 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 09.10.2007р у справі №12/176 в задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 звернулись до Київського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою на вказане рішення , в якій просять його скасувати.

Свої вимоги скаржники мотивують
тим, що господарський суд першої інстанції прийшов до невірних висновків, що
призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема, суд
першої інстанції визнав друкований засіб масової інформації - періодичне
друковане видання журнал «Сигнал» юридичною особою та прийшов до невірного
висновку, що друкований засіб масової інформації - періодичне друковане видання
журнал «Сигнал» та юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності -
підприємство з назвою «Редакція щомісячного інформаційного і
науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал»
це одна і та ж сама особа.

Як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, позивачі є членами трудового колективу колективного
підприємства «Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного
ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал», зареєстрованого
виконкомом Шевченківської районної ради 22.11.1995.

Приймаючи оскаржуване рішення,
Господарський суд м. Києва виходив з того, що оскільки статут Редакції
затверджувався засновниками друкованого засобу масової інформації журнал
„Сигнал” (МВС України та Республіканською Радою Української спілки
автомобілістів), то вони є засновниками цього підприємства. Однак такий висновок
суду зроблений внаслідок невірного тлумачення судом ст. 2 Закону України “Про
підприємства в Україні”, в редакції, що діяла на момент створення підприємств
“Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого
українського автомобільного журналу «Сигнал». Крім того, відповідно до приписів
Положення про Міністерство внутрішніх справ України, та Декрету КМ України “Про
впорядкування діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, створених за
участю державних підприємств” МВС України не могло бути засновником (учасником)
суб'єкта підприємницької діяльності - підприємства “Редакція щомісячного
інформаційного і науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного
журналу “Сигнал”. До того ж, місцевим господарським судом не взято до уваги
надані позивачами бухгалтерські документи, із яких випливає, що МВС України не
є учасником вказаного підприємства, та участі в його діяльності не приймає, так
само як Всеукраїнська спілка автомобілістів.

14.04.2008 через канцелярію
Київського апеляційного господарського суду одна із осіб, яка подала апеляційну
скаргу - ОСОБА_4, подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких
зазначає, серед іншого, наступне. Про наміри переходу редакції на самостійний
баланс і реєстрації її як суб'єкта підприємницької діяльності свідчить виписка
із протоколу зібрання трудового колективу редакції журналу “Сигнал”, в якому
постановлено: “Просити Шевченківський райвиконком м. Києва зареєструвати
редакцію журналу “Сигнал” як самостійну організацію з 01.07.1991”, де
засновником є трудовий колектив. Крім того, листом №5/427 від 13.06.1991 за
підписом Голови Республіканської ради Української республіканської спілки
автомобілістів ОСОБА_14 на ім'я Голови Шевченківського райвиконкому м. Києва
зазначено, що: “Республіканська рада Українського союзу автомобілістів не
заперечує проти переходу редакції журналу “Сигнал” на самостійний баланс і
реєстрації її як самостійної організації з 01.07.1991”. Вказаний лист ще раз
підтверджує, що до створення редакції журналу “Сигнал” ні Республіканська рада
Українського союзу автомобілістів, ні МВС України відношення не мають в іншому
б випадку, це було б оформлено відповідним протоколом співзасновників. В
статуті юридичної особи “Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного
ілюстрованого українського автомобільного журналу “Сигнал” МВС України та ВСА
безпідставно та незаконно зазначені співзасновниками, так як державна установа,
якою є МВС України, згідно чинного на той момент законодавства, зокрема,
Декрету КМ України №24-92 від 31.12.1991 “Про впорядкування діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних
підприємств”, як контролюючий орган не мало права бути засновником будь-яких
організаційних форм та видів, господарських товариств, кооперативів (суб'єктів
підприємницької діяльності).

Міністерство внутрішніх справ
України надало пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що воно не
погоджується з підставами апеляційної скарги, вважає рішення Господарського
суду м. Києва від 09.10.2007 у даній справі законним та обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у
даній справі, відзивів на апеляційну скаргу не надали, однак це не є в
розумінні ст. 96 ГПК України перешкодою для апеляційного господарського суду
розглянути справу.

Листами №07/35-3963 від 14.11.2007
та №07/35-248 від 28.01.2008 Шевченківська районна у м. Києві державна
адміністрація просила Київський апеляційний господарський розглядати справу
№12/176 без участі її представника.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у
першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі;
апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданим суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши мотиви апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9(надалі - позивачі) звернулися до
Господарського суду м. Києва із позовною заявою до Міністерства внутрішніх
справ України, Всеукраїнської спілки автомобілістів (надалі - відповідачі),
треті особи: Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація та
Товариство з обмеженою відповідальністю „Видавництво „Увага”, про визнання
частково недійсними установчих документів та виключення з числа засновників, з
тих підстав, що Міністерство внутрішніх справ України та Всеукраїнська спілка
автомобілістів фактично не приймали участі в заснуванні підприємства “Редакція
щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого українського
автомобільного журналу “Сигнал”, вимог установчої угоди щодо створення
статутного фонду підприємства за рахунок внесків не виконали, так само як і обов'язків
визначених пп. 4.1. та 4.2. установчої угоди.

Господарським судом м. Києва
прийнято рішення у даній справі, яким у задоволенні позовних вимог позивачів
відмовлено повністю; мотивоване воно тим, що підприємство “Редакція щомісячного
інформаційного і науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного
журналу “Сигнал” було зареєстроване і існує у формі господарського товариства,
хоча його установчі документи не приведені до вимог чинного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону СРСР “Про підприємства в СРСР”, статуту журнал
“Сигнал” підпадає під таку форму як підприємство, засноване на колективній
власності у формі господарського товариства. Після набуття чинності Законом
УРСР “Про підприємства в Українській РСР” від 27.03.1991 (в первісній редакції)
юридична особа відповідала такій формі підприємства як підприємство, засноване
на власності юридичних осіб (ст. 2 вказаного Закону). У зв'язку з тим, що метою
діяльності підприємства було видавництво журналу та після прийняття Закону
України “Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні” від
16.12.1992 виникла необхідність зареєструвати журнал в якості друкованого
засобу масової інформації; на виконання вказаного закону 15.03.1994 було
укладено установчу угоду, сторонами якої виступили МВС України, Всеукраїнська
спілка автомобілістів та редакція журналу “Сигнал”. На думку суду, редакція
журналу вказана як співзасновник на порушення чинного законодавства, внаслідок
невірного тлумачення сторонами положень ст. 8 Закону України “Про друковані
засоби масової інформації (пресу) в Україні”. Вказівка у статті на право
трудового колективу підприємства виступати засновником засобу масової
інформації означає і означала, що колектив підприємства міг виступати
засновником друкованого засобу масової інформації виключно у спосіб,
встановлений законодавством, тоді як законодавство не передбачало та не
передбачає можливості трудовому колективу підприємства як окремому суб'єкту
виступати засновником підприємства разом з іншими особами, в тому числі, юридичними.
Такого суб'єкта права як трудовий колектив не існувало і не існує в
законодавстві; такий суб'єкт згадується у Законі України “Про власність” та
“Про підприємства в Україні”, але під цим терміном розуміється сукупність
фізичних осіб - членів трудового колективу як суб'єктів права. Зазначення при
внесенні інформації до ЄДРПОУ організаційно-правової форми підприємства як
колективного підприємства саме по собі не означає, що підприємство є
колективним; держкомстат не наділений повноваженнями визначати організаційно-правову
форму підприємства, так як він не є органом реєстрації і лише вносить до ЄДРПОУ
інформацію в такому вигляді, в якому її було надано. Господарський суд м. Києва
встановив, що установча угода від 15.03.1994 містила такий склад засновників
підприємства, який не відповідав законодавству, так як редакція журналу не
могла виступати одним із засновників господарського товариства разом з іншим
юридичними особами.

Колегія суддів не погоджується із
висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону СРСР
„Про пресу та інші засоби масової інформації” від 12.06.1990, під масовою
інформацією розуміються публічно розповсюджувані друковані, аудіо- та
аудіовізуальні повідомлення і матеріали; під засобами масової інформації
розуміються газети, журнали, теле- і радіопрограми, кінодокументалістика, інші
періодичні форми публічного розповсюдження масової інформації.

Згідно зі ст. 7 зазначеного Закону,
право на заснування засобу масової інформації належить Радам народних депутатів
та іншим державним органам, політичним партіям, громадським організаціям,
масовим рухам, творчим спілкам, кооперативним, релігійним, іншим об'єднанням
громадян, створеним відповідно до закону, трудовим колективам, а  також громадянам СРСР, які досягли
вісімнадцятирічного віку.

Статтею 15 вказаного Закону надано
розмежування понять „засновник засобу масової інформації”, „редактор”,
„редакція” і „видавець”; засновник затверджує програму (основні  принципи) діяльності засобу масової інформації;
редакція або інша установа, яка здійснює випуск масової інформації, реалізовує
програму на основі професійної самостійності.

Відповідно до ст. 4 Закону СРСР
„Про пресу та інші засоби масової інформації” від 12.06 1990 встановлено, що
редакція засобу масової інформації є юридичною особою, що діє на підставі свого
статуту; редакція має право провадити виробничо-господарську діяльність на
умовах економічної самостійності і господарського розрахунку.

Статтею 16 зазначеного Закону
передбачено, що редакційний статут засобу масової інформації приймається на
загальних зборах журналістського колективу редакції більшістю голосів при
наявності не менше двох третин її складу і затверджується засновником;
редакційний статут регулює відносини засновника, редактора (головного  редактора) і
редакції, повноваження журналістського колективу; до статуту включаються
положення про порядок розподілу і використання доходу, одержуваного від
діяльності засобу масової інформації, інші положення; редакційний статут не
повинен суперечити законодавству.

Редактор (головний  редактор) призначається і звільняється
засновником засобу   масової інформації
або обирається і звільняється в порядку, передбаченому редакційним  статутом. Редактор (головний редактор) керує
роботою редакційної колегії і редакції засобу масової інформації, представляє
його у відносинах із засновником, видавцем, авторами,   державними органами, громадськими
організаціями, іншими об'єднаннями громадян
та громадянами, а також у суді (ст. 15 вказаного Закону).

Виходячи із наведених норм,
випливає висновок, що редакція засобу масової інформації і засновник
(засновники) засобу масової інформації не є тотожними поняттями; фактично
редакція - це трудовий колектив на чолі з редактором (головним редактором),
тобто підприємство (окрема юридична особа), яке реалізовує програму засновника
щодо створення та випуску засобу масової інформації (кожного його окремого
номера).

Із приписів Закону України „Про
пресу та інші засоби масової інформації” не вбачається, що сам по собі засіб
масової інформації, який створюється засновниками у відповідності із даним
Законом, має статус юридичної особи.

Як видно з наявних у справі
доказів, журнал  „Сигнал” - це є творчий
продукт у вигляді першого в Україні щомісячного науково-популярного автомобільного
видання, яке виходить в світ з січня 1991 року російською та українськими
мовами.

31 жовтня 1990 року журнал „Сигнал”
було зареєстровано в Державному комітеті української РСР по пресі, як
періодичне друковане видання про що свідчить свідоцтво про реєстрацію
періодичного друкованого видання №113 від 25.11.1990.

В зв'язку з введенням в дію Закону
України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» для
забезпечення випуску друкованого засобу масової інформації журналу «Сигнал»
його співзасновниками 15.03.1994 року було укладено установчу угоду про
заснування журналу «Сигнал», яка була змінена установчою угодою від 13.10.1995.

Друкований засіб масової інформації
журнал «Сигнал» було перереєстровано в Державному комітеті України у справах
видавництва, поліграфії та книгорозповсюдження, Свідоцтво про державну
реєстрацію друкованого засобу масової інформації Серія КВ №578 було видано
12.04.1994 року.

Відповідно до ст. 9 цього Закону,
відносини між співзасновниками друкованого
засобу масової інформації, а також співзасновниками-підприємцями щодо
його заснування та діяльності визначаються установчим договором, який
укладається між ними відповідно до чинного законодавства України. Установчим
договором передбачається розподіл між співзасновниками обов'язків щодо
виробничого, фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності
створюваного ними друкованого засобу масової інформації.

В матеріалах справи міститься копія
установчої угоди в редакції від 13.10.1995, укладеної між відповідачами та
редакцією журналу “Сигнал”, в особі головного редактора  щомісячного інформаційного і
науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал»
(як окремою юридичною особою).

Суд першої інстанції помилково
дійшов висновку про те, що підприємство «Редакція щомісячного інформаційного і
науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал»
є товариством з обмеженою відповідальністю, помилково оцінивши вищевказану
угоду, як установчий документ підприємства в розумінні ст. 4 Закону України
„Про господарські товариства”. Разом з тим, установча угода від 13.101995р, не
може бути визнана установчим документом редакції журналу „Сигнал” оскільки,
згідно з приписами Закону України „Про друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні”, установчим документом редакції засобу масової інформації є
саме статут. Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України „Про господарські
товариства”, установчі  документи  повинні містити відомості про вид товариства,
предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та
місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу,
порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства
та порядок  прийняття  ними рішень, включаючи перелік питань, по
яких необхідна  кваліфікована  більшість голосів, порядок внесення змін до
установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства. Майже
всі ці відомості в установчій угоді від 13.10.1995 відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2008, 22.04.2008 відповідача 1 було зобов'язано
надати суду докази сплати (внесення) до статутного фонду редакції журналу
„Сигнал” майнового внеску. Такі докази надані ним апеляційному господарському суду
не були. Твердження представника МВС України про передання підприємству
«Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого
українського автомобільного журналу «Сигнал» приміщення, яке знаходиться у
будинку №22 по вул. Артема у м. Києві спростовуються матеріалами справи, а
саме, договором оренди нежилого будинку (приміщення) №6/0288 від 20.08.1997,
укладеним між Державним комунальним підприємством “Київжитлоспецексплуатація”,
за договором орендодавець, та Редакцією щомісячного інформаційного
науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал»,
за договором орендар, предметом якого є нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

До матеріалів справи залучено копію
Акту звірки з питань формування статутного фонду редакції журналу „Сигнал” від
09.02.2004р, складеного між редакцією журналу „Сигнал” та Всеукраїнською
спілкою автомобілістів, з якого вбачається, що як грошові кошти, так і майно до
статутного фонду редакції журналу „Сигнал” відповідачем 2 не вносились. Таким
чином, відповідачами не надано суду доказів того, що хоча б один із них
здійснював внески до статутного фонду підприємства «Редакція щомісячного
інформаційного і науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного
журналу «Сигнал» для забезпечення його діяльності, як і передбачено статутом
останньої.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи
до уваги матеріали справи, випливає висновок, що підприємство «Редакція
щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого українського автомобільного
журналу «Сигнал» провадило свою фінансово-господарську діяльність виключно за
рахунок коштів, які отримувались колективом підприємства при здійсненні ними
господарської діяльності. Виходячи з чого є очевидним, що підприємство
«Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого
українського автомобільного журналу «Сигнал» є колективним підприємством у
розумінні ст. 2 Закону України „Про підприємства в Україні”, а тому, висновок
суду першої інстанції про те, що позивачі, як члени трудового колективу не
мають права на звернення до суду із даним позовом є поспішним та таким, що не
відповідає вимогам діючого законодавства.

Стосовно твердження відповідачів та
висновку господарського суду першої інстанції, що відповідачі є
співзасновниками редакції журналу „Сигнал”, оскільки про це зазначено у Статуті
підприємства, колегія суддів вказує наступне.

Як вже зазначалось, відповідач 1 та
відповідач 2 є співзасновниками засобу масової інформації - журналу „Сигнал”,
який створений і діє у відповідності із Законом України „Про друковані засоби
масової інформації (пресу) в Україні”.

Відповідно до ст. 17 Закону СРСР „Про
пресу та інші засоби масової інформації” від 12.06 1990 (який був чинним на
момент створення редакції), затвердження статуту редакції засновником засобу
масової інформації є обов'язковим.

Аналогічна вимога щодо затвердження
статуту редакції друкованого засобу масової інформації закріплена у Законі
України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні”.

Статтею 22 вищевказаного Закону
встановлено, що статут редакції затверджується засновником (співзасновниками)
відповідно до чинного законодавства України. У статуті редакції визначаються:
засновник (співзасновники) та назва друкованого засобу масової  інформації, місцезнаходження його редакції,
предмет і цілі діяльності, її органи управління, порядок їх формування,
компетенція та повноваження журналістського і трудового колективів та їх
виборних органів, порядок утворення майна редакції, положення щодо вирішення
питань виробничого, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності
видання та його редакції, умови її реорганізації, припинення діяльності, інші
положення. Тобто, зазначення у статуті засобу масової інформації (як окремої
юридичної особи) назв засновників друкованого засобу масової інформації, який
діє у відповідності із вимогами Закону України „Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні” не свідчить про те, що засновники засобу масової
інформації є також засновниками редакції, яка здійснює розробку, підготовку та
випуск у світ друкованого засобу масової інформації за  дорученням
засновника засобу масової інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону України
„Про підприємства в Україні”, у редакції чинній на момент створення Редакції
журналу “Сигнал”, підприємство створюється згідно з рішенням власника
(власників) майна чи уповноваженого ним (ними) органу, підприємства-засновника,
організації або за рішенням трудового колективу у випадках і порядку,
передбачених цим Законом та іншими законами
України.

13.10.1995 був затверджений статут
редакції журналу „Сигнал”, в якому співзасновниками зазначені МВС України,
Всеукраїнська спілка автомобілістів та колектив редакції журналу „Сигнал”.

Однак, як вже зазначалось ні МВС
Україн, ні Всеукраїнська спілка автомобілістів, які визначені співзасновниками
редакції журналу „Сигнал” у редакції від 13.10.1995 не здійснювали будь - яких
майнових внесків до статутного фонду цього підприємства, а отже не отримувала
будь - яких прав на участь у підприємстві.

Пунктом 5.1. статуту встановлено,
що майно Редакції є колективною власністю, що додатково підтверджує той факт,
що Редакція була створена трудовим колективом і була колективним підприємством.

З прийняттям Закону України „Про
підприємства в Україні” від 27.03.1991 організаційно - правову форму Редакції
можна визначити, як колективне підприємство в розумінні ст.2 вищезазначеного
Закону.

Окрім того, як вбачається із тексту
статуту підприємства «Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного
ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал» воно створене з
метою отримання прибутку. Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов
висновку про те, що позовні вимоги про виключення відповідача зі складу
засновників вказаного підприємства є необґрунтованими.

МВС України згідно чинного на той
момент законодавства, як контролюючий орган не мало права бути засновником
будь-яких організаційних форм та видів, господарських товариств, кооперативів
(суб'єктів підприємницької діяльності) (Декрет КМУ “Про впорядкування
діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних
підприємств” №24-92 від 31 грудня 1992 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3  Закону України „Про господарські товариства”
від 19.09.1991 дію якої зупинено на підставі Декрету КМУ “Про впорядкування
діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, створених за участю державних
підприємств” №24-92 від 31 грудня 1992 року, на момент підписання статуту
редакції журналу „Сигнал” від 13 жовтня 1995 року, МВС України  не мало права бути засновником чи учасником
товариств, таких як редакція журналу „Сигнал”.

Що стосується участі у підприємстві
відповідача 2 судом встановлено, що відповідно до ст. 3 закону України „Про
об'єднання громадян”, громадською
організацією  є    об'єднання громадян для задоволення та
захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих,  вікових,
національно-культурних,
спортивних  та  інших спільних інтересів. Згідно зі ст. 24
вказаного Закону, з метою виконання статутних завдань і цілей  зареєстровані об'єднання громадян можуть
здійснювати необхідну господарську та іншу
комерційну діяльність шляхом створення госпрозрахункових установ і
організацій із  статусом юридичної особи,
заснування підприємств в порядку, встановленому законодавством.

У даному випадку підприємство
«Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного ілюстрованого
українського автомобільного журналу «Сигнал» створювалось у відповідності з
вимогами Закону України „Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні”, а не як госпрозрахункове підприємство для виконання статутних завдань
Всеукраїнської спілки автомобілістів у розумінні Закону України „Про об'єднання
громадян”.

Згідно з постановою Пленуму
Верховного Суду України N 11 від 29.12.1976 “Про судове рішення” із змінами і
доповненнями, рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив
справу  у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому
повно відображені обставини, які мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірним доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від
09.10.2007 у справі №12/176 вказаним вимогам не відповідає, а тому підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м.
Києва від 09.10.2007 у справі №12/176 скасувати.

3. Визнати недійсним статут
підприємства «Редакція щомісячного інформаційного і науково-популярного
ілюстрованого українського автомобільного журналу «Сигнал» в частині участі в
ньому Міністерства внутрішніх справ України та Всеукраїнської спілки
автомобілістів.

4. Стягнути з Міністерства
внутрішніх справ України (місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Богомольця,
10) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2) 42,50 грн. - витрати за
подання позовної заяви, 59,00 грн. - витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, 21,25 грн. - витрати за розгляд апеляційної
скарги.

5. Стягнути з Всеукраїнської спілки
автомобілістів (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Дегтярівська, 8-а) на
користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2) 42,50 грн. - витрати за подання
позовної заяви, 59,00 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 21,25 грн. - витрати, за розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити
Господарському суду м. Києва.

7. Матеріали справи №12/176
повернути до Господарського суду м. Києва

Головуючий суддя

Судді

06.06.08 (відправлено)