ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.04.08

Справа № 15/51-08.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма Аптека-95», м. Харків

до відповідача Приватного підприємства «Тристан», м. Охтирка

про стягнення 10231 грн. 87 коп.

СУДДЯ                    Резниченко О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з‘явився

Від відповідача: не з‘явився

Суть спору: Позивач просить стягнути з відповідача 10231 грн. 87 коп. заборгованості по договору купівлі-продажу №124/м-с від 12.12.2006р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №10 від 03.03.2008р. позовні вимоги визнав частково у розмірі 6 748 грн. 44 коп.

В судове засідання 06.03.2008р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог №291 від 29.02.2008р., в якій просить стягнути з відповідача 10231 грн. 87 коп. основного боргу, 999 грн. 45 коп. пені та 3069 грн. 56 коп. штрафу. Відповідно до ст. 22 ГПК України заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

В судове засідання 24.03.2008р. представник відповідача не з‘явився, подав ще один відзив на позовну заяву №31 від 18.03.2008р. У зазначеному відзиві відповідачем визнається заборгованість перед позивачем у розмірі 6748,44 грн. за поставлену згідно договору продукцію. Борг у розмірі 5000 грн. 00 коп. відповідачем не визнається з огляду на те, що платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р., №2316 від 03.07.2007р., №2388 від 04.07.2007р., №7541 від 03.03.2008р. він був погашений. Також відповідачем не визнаються штрафні санкції, заявлені позивачем до стягнення, у розмірі 3069 грн. 56 коп. – штраф, 999 грн. 45 коп. – пеня, так як вимоги по стягненню штрафних санкцій у розмірі 30% від суми боргу перевищують максимальний розмір відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов‘язання, встановлений Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов‘язань». Крім цього, вимоги по стягненню пені у розмірі 999 грн. 45 коп. нараховані без врахування вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Позивач в судовому засіданні 24.03.2008р. пояснював, що відповідачем після порушення провадження у справі було сплачено 500,00 грн. за платіжним дорученням №7541 від 03.03.2008р. Платежі у розмірі 4500, 00 грн. за платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р. на 2000,00 грн., №2316 від 03.07.2007р. на 2000,00 грн., №2388 від 04.07.2007р. на 500,00 грн. позивачем не отримувалися. Тому, заборгованість відповідача перед ним складає 9731,87 грн., на стягненні якої разом із штрафними санкціями він і наполягає.

Відповідно до вимог ст. 38 ГПК України, для з‘ясування чи здійснювалося перерахування відповідачем грошових коштів за платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р., №2316 від 03.07.2007р., №2388 від 04.07.2007р., №7541 від 03.03.2008р., на розрахунковий рахунок позивача, суд направляв запит до Відділення №2 Сумської філії АТ ВАБанк щодо надання вказаної інформації.

У відповідь на запит банк повідомив суд, що відповідними платіжними дорученнями відповідачем були перераховані грошові кошти в загальній сумі 5 000 грн. 00 коп., отримувачем яких є ТОВ «Фармацевтична фірма Аптека-95» (позивач по справі).

Позивач в дане судове засідання не з‘явився, пояснення витребувані ухвалою суду від 03.04.2008р. (п.2 резолютивної частини ухвали) не подав.

Відповідач надіслав повторний відзив на позовну заяву №57 від 22.04.2008р., в якому зазначив, що підтримує свою попередню позицію по справі, а саме: визнає частково заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 6 748 грн. 44 коп., стосовно вимог позивача, про стягнення штрафу у розмірі 3069,56 грн. та пені в розмірі 999,45 грн. вважає ці вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо п. 3 резолютивної ухвали суду від 03.04.2008р. відповідач пояснив, що 17 квітня 2008 р. надіслав на адресу позивача лист з проханням провести звірку взаєморозрахунків та скласти відповідний акт звірки за період 01.05.2007р. по 12.04.2008р. та три екземпляри акти звірки підписаного уповноваженою посадовою особою відповідача, однак відповіді та підписаного зі сторони позивача акту звірки відповідач так і не отримав (докази направлення вищевказаного листа та актів звірки долучені до відзиву на позовну заяву – а.с. 75-80).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

12.12.2006р. між позивачем та відповідачем укладений договір №21-05/07 купівлі-продажу, за яким продавець (позивач) передає, а покупець (відповідач) приймає окремими партіями і оплачує лікарські препарати, хімічні реактиви, дезінфекційні засоби, вироби медичного призначення і витратні матеріали (далі-товар), номенктура, кількість, ціна якого визначаються на підставі письмової заявки або заявки по телефону покупця на кожну конкретну партію товару відображаються в накладній на дану партію.

Пункт 3.1 договору визначив, що ціна товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку партії товару.

Відповідно до умов вказаного договору (п. 5.1) покупець проводить оплату кожної партії товару на розрахунковий рахунок продавця у відповідності до строків вказаних у накладних.

За період з 16.05.2007 року по 30.06.2007 року позивач за договором поставив на адресу відповідача товарну продукцію на загальну суму 11 748, 44 грн. Факт отримання відповідачем вказаної продукції за договором купівлі-продажу №124/м-с від 12.12.2006р. підтверджується матеріалами справи, а саме накладними, копії яких долучені до матеріалів справи, крім цього, вказаний факт відповідачем не заперечується.

Як пояснював в судових засіданнях представник позивача, відповідач з позивачем за поставлену йому продукцію розрахувався частково, а саме в сумі 1516 грн. 57 коп., залишок заборгованості в сумі 10231 грн. 87 коп. ним погашений не був.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, позивач направив відповідачу претензію б/н від 21.12.2007р. з вимогою погасити 10231 грн. 87 коп. заборгованості в семиденний строк. Але, як зазначав представник позивача, оскільки відповідач вказану заборгованість не погасив в добровільному порядку, він був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення боргу.

В судове засідання 06.03.2008р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог №291 від 29.02.2008р., в якій просить стягнути з відповідача 10231 грн. 87 коп. основного боргу, 999 грн. 45 коп. пені та 3069 грн. 56 коп. штрафу. Відповідно до ст. 22 ГПК України заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідач проти позовної вимоги в частині стягнення 10231 грн. 87 коп. основного боргу заперечує, в зв‘язку з тим, що платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р., №2316 від 03.07.2007р., №2388 від 04.07.2007р., №7541 від 03.03.2008р., ним було перераховано позивачу частина боргу в розмірі 5000 грн. 00 коп. (копії вказаних платіжних доручень, що завірені банком, долучені до матеріалів справи). Ним визнається заборгованість за отриманий товар по договору в сумі 6748 грн. 44 коп.

Позивач в судовому засіданні 24.03.2008р. пояснював, що відповідачем після порушення провадження у справі було сплачено 500,00 грн. за платіжним дорученням №7541 від 03.03.2008р. Платежі у розмірі 4500, 00 грн. за платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р. на 2000,00 грн., №2316 від 03.07.2007р. на 2000,00 грн., №2388 від 04.07.2007р. на 500,00 грн. позивачем не отримувалися. Тобто, позивач вважає, що залишок заборгованості відповідача по основному боргу складає (з урахуванням сплати відповідачем 500 грн. за платіжним дорученням №7541 від 03.03.2008р.) 9731 грн. 87 коп.

Для з‘ясування чи дійсно відповідачем проводилася оплата на суму 4500 грн. за відповідними платіжними дорученнями (вказана сума проплати не визнається позивачем), суд направляв запит щодо надання інформації до Відділення №2 Сумської філії АТ ВАБанк, яке здійснювало перерахування коштів. У відповіді №605 від 17.04.2008р. банк зазначив, що перерахування грошових коштів за платіжними дорученнями №1952 від 04.06.2007р., №2316 від 03.07.2007р., №2388 від 04.07.2007р., №7541 від 03.03.2008р., на загальну суму 5000 грн. 00 коп. мало місце.

Таким чином, судом під час з‘ясування обставин справи, було встановлено, що на момент звернення позивача до суду розмір боргу відповідача становив 7248 грн. 44 коп., оскільки до порушення провадження у справі, а саме з червня 2007р. по липень 2007р., відповідачем була погашена заборгованість в сумі 4500 грн. 00 коп. за платіжними дорученнями, проплата за якими позивачем в судовому засіданні від 24.03.2008р. не визнавалася.

Тобто, позивачем була безпідставно заявлена до стягнення сума основного боргу в розмірі 10231 грн. 87 коп., тому, враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем суми основного боргу в розмірі 6748 грн. 44 коп., з відповідача відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 6748 грн. 44 коп., в частині ж стягнення 500 грн. 00 коп. провадження у справі припиняється по п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в зв‘язку з відсутністю предмету спору, оскільки 500 грн. 00 коп. було сплачено відповідачем платіжним дорученням №7541 від 03.03.2008р. після порушення провадження у справі, а в частині стягнення 2983 грн. 43 коп. основного боргу позивачу відмовляється, як в сумі безпідставно заявленій до стягнення.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 999 грн. 45 коп. пені за порушення умов договору (передбачена п. 4.4 договору купівлі-продажу №124/м-с від 12.12.2006р., а саме: у разі порушення покупцем термінів розрахунку за поставлений продавцем товар відповідно до п. 5.1 цього договору, покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діє в періоді, за який нараховується пеня) від суми виниклої заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх зобов‘язань).

Відповідач проти вказаної вимоги заперечує з огляду на те, що позивачем пеня нарахована за період більше ніж шість місяців, без урахування ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Частина 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов‘язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов‘язання мало бути виконано.

Тому, пеня повинна бути нарахована за 6 місяців з урахуванням суми боргу, що присуджена до стягнення (6748 грн. 44 коп.), а саме за період з 29.08.2007р. по 29.02.2008р. (29.02.2008р. – дата подачі заяви про збільшення позовних вимог).

За період з 29.08.2007р. по 01.01.2008р. проводиться нарахування із розрахунку 8% річних, а за період з 01.01.2008р. по 29.02.2008р. – 10 % річних.

Розрахунок здійснено наступним чином:

6748,44 х 125 днів х 16% / 365 х 100% = 369,78 грн.

6748,44 х 60 днів х 20% / 365 х 100% = 221,86 грн. Всього 591 грн. 64 коп.

Тобто, сума пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, згідно ст. 232 ГК України, ст. ст. 549-552 ЦК України, Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, становить в загальній сумі 591 грн. 64 коп.

Також, позивачем заявлена вимога по стягненню з відповідача 3069 грн. 56 коп. штрафу у розмірі 30% за невиконання умов договору купівлі-продажу №124/м-с від 12.12.2006р. (п. 4.5 договору передбачає, що у випадку прострочення оплати партії товару більше ніж на 30 календарних днів покупець, крім пені згідно п. 4.4 договору, зобов‘язаний сплатити продавцеві штраф у розмірі 30% від суми заборгованості).

Відповідач проти вказаної вимоги також заперечує.

Частина 1 статті 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов‘язання.

В обґрунтування вимог по стягненню неустойки (штрафу) позивач посилається на ст. 549 Цивільного Кодексу України, частиною 2 якої встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Тому, штраф як вид неустойка за правилами ЦК України не може застосовуватися до грошових зобов’язань.

Також, суд вважає занеобхідне зазначити, що за прострочку виконання зобов’язання до відповідача застосовано інший вид забезпечення виконання зобов‘язання – стягнення пені. Тому позовні вимоги в частині 3069 грн. 56 коп. штрафу задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Тристан» (Сумська область, м. Охтирка, вул. Жовтнева, 4, код 31877110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма Аптека-95» (м. Харків, вул. Юр‘ївська, 17, код 23754345) 6748 грн. 44 коп. основного боргу, 591 грн. 64 коп. пені, 78 грн. 40 коп. держмита та 64 грн. 69 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 500 грн. 00 коп. основного боргу – провадження припинити по п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

4.          В інший частині позову - відмовити.

5.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                              О.Ю.Резниченко

Повний текст рішення підписано 24.04.08 р.