ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2008

Справа №2-17/1307-2008

за позовом ЗАТ "Пансіонат "Канака", с.Привітне, м.Алушта

до відповідача Малого підприємства "Екатерина", м.Сімферополь

про зобов’язання повернути об’єкт оренди та стягнення 1710 грн.

Суддя В.І. Гайворонський

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Косухина Ж.М. представник дов. б/н від 29.02.08р.

Від відповідача – Жила Д.А. представник дов. б/н від 18.02.08р.

Сутність спору: Позивач звернувся з позовом, згідно якого просить зобов’язати відповідача повернути з оренди, у зв’язку з закінченням строку договору оренди, об’єкт нерухомості - будинок № 69 та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 1710 грн., у зв’язку з тим що додатковою угодою від 01.05.04р. внесені зміни та доповнення до договору № 20 оренди об’єкту нерухомості від 12.09.2001р. Згідно п.4.1 договору строк оренди складає 3 рока 5 місяців з моменту підписання додаткової угоди з правом подальшої пролонгації. У випадку, якщо ні одна із сторін за місяць до закінчення строку оренди не із’явіт бажання розірвати договір, він вважається продовженим на тій же строк та на тих же умовах. Згідно вказаних строків дата закінчення договору наступила 01.10.07р. Позивач у адресу відповідача направив листи про те, що він не має намірів продовжувати договір та про повернення об’єкта оренди. Одноко відповідач відмовляється передовати об’єкт оренди.

Відповідач у відзові позов не визнав та вказав, що позивач не доказав того, що він за місяць до закінчення строку дії договору, тобто до 01.09.07р. повідомив відповідача про розірвання договору, і відповідно, договір є пролонгированим до 01.03.2011р.

В засіданні суду яке відбулося 03.03.08р. об’являлась перерва до 31.03.08р.

По справі оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд -

Встановив

Згідно копії договору № 20 оренди об’єкту нерухомості від 12 вересня 2001р. позивач, названий «орендодавець» передає відповідачу, названому «орендатор» у тимчасове користування будинок двохспальний з верендой № 69, площею 25 м. кв.

Згідно п. 4.1. договору строк дії договору складає 10 років з моменту прийняття орендуємого об’єкту по акту приймання - передачі.

Згідно копії акту приймання - передачі, вказаний об’єкт оренди переданий позивачем відповідачу 12.09.01р.

Згідно копії додаткової угоди від 01.05.04р. про внесення змін та доповнення у договір оренди об’єкту нерухомості № 20 від 12 вересня 2001р., строк оренди складає три року п’ять місяців з моменту підписання цієї додаткової угоди з правом подальшої пролонгації. У випадку, якщо ні одна із сторін за місяць до настання закінчення строку оренди не і’зявіт бажання розірвати договір, він вважається продовженим та тій же строк та на тих же умовах (п. 4.1 додаткової угоди).

Будь яких відомостей про те, що вказана додаткова угода була нотаріально засвідчена, зацікавленою стороною не надано.

Виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу діспозітівності сторін суд не вправі знаходити докази за зацікавлену сторону.

Так, ст. 129 Конституції України передбачено, що сторони вильни в наданні суду доказів та доведенні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін та їх рівності перед законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми є нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12), а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Таким чином суд повинен розглянути справу по тім матеріалам, які надані зацікавленими сторонами.

В цих матеріалах відсутні відомості про те, що додаткова угода від 01.05.04р. нотаріально засвідчена.

Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України в редакції діючій на дату укладення додаткової угоди, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремих частин) сторонам на 1 рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

У теперішній редакції ч.2 ст. 793 ЦК України вказаний строк 3 року і більше. При цьому необхідно відмітить, що строк оренди в додатковий угоді складає 3 року 5 місяців.

Згідно ч. 9 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України, до договорів які заключні до 01 січня 2004р. та продовжуючим діяти після вступу у сілу Цивільного кодексу України, застосовуються правила теперішнього кодексу про підставі, порядок та последствиях зміни або розторгнення договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Таким чином, якщо строк договору найму капітальної споруди перевішує рік на момент зміни договору, що має місце в даному випадку, додаткова угода повинна була нотаріального посвідчення.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такої договір є некчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, як що його недійсність встановлена законом ( некчемний правочин). В цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не требується.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України некчемний правочин є недійсним з моменту його здійснення.

Позов обґрунтовується тим, що строк дії договору, якій встановлений додатковою угодою, закінчився.

Однако, по цій підставі позов задоволений бути не може, тому що вказана підстава не може прийматися судом до уваги, у зв’язку з тим, що додаткова угода нотаріально на посвідчена.

Таким чином по тім підставам, якими обґрунтовується позов, він задоволений бути не може.

При цьому також необхідно відмітить, що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу діспозітівності сторін суд не вправі розглядати інші підстави, якими позов не обґрунтовується.

Більш того розгляд в цієї справі інших підстав, якими позов не обґрунтовується, буде грубим порушенням прав відповідача, який вправі знати про підстави позову та заперечувати на них.

Крім цього, згідно ст. 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремих частин), укладений на строк не менш одного року, підлягає державній реєстрації. (В теперішній редакції на строк не менш 3 рока).

Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Зацікавленою стороною не надано доказів, що додаткова угода пройшла державну реєстрацію.

Таким чином у суду не має підставі вважати, що вказаний правочин вчинений.

Крім цього, позивач не довів тих обставин, на які посилається.

Так, згідно ч. 2 ст. 36 ГПК України докази надаються в оригіналі або належним чином засвідчених копіях.

Однако, додані до позовної заяви копії документів обгрунтовуючих позов неможливо вважати засвідченими належним чином.

Так, не вказана посада та фамілія особи, яка засвідчила копії. Тобто копії засвідчені невідомою особою з невідомими повноваженнями.

При цьому необхідно відмітить що рішення суду не може засновуватися на припущенні. Тобто, якщо на копії не вказана посада та фамілія, суд не повинен припускати, що підпис той або іншій особи.

Більш того, із 4 сторінок копій договору та додаткової угоди засвідчена тільки одна, із 2 сторінок акту приймання передачі - засвідчена одна сторінка.

Таким чином надані копії не могуть бути прийняти до уваги.

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу діспозітівності сторін суд не повинен знаходити докази за зацікавлену сторону.

Таким чином існує декілька підстав, кожна з яких є окремою підставою для відмові в позові.

Підстав для відшкодування позивачу відповідачем судових витрат не існує.

Згідно ст.84 ГПК України в резолютивної частині рішення вказується про повернення державного мита з бюджету.

Позивачем згідно платіжного доручення № 1 від 25.01.08р. держмито сплачено в сумі 2312,6 грн.

Однак, необхідно було сплатити 85 грн. за позовну вимогу нематеріального характеру та 102 грн. за позовну вимогу матеріального характеру, всього 187 грн.

Таким чином позивачем надмірно сплачене майно в сумі 2125,6 грн. яке підлягає поверненню.

Ч.2 ст. 47 ГПК України передбачена видача довідки про повернення держмита.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 44,46, 47, 82, 84,85 ГПК України, суд, -

ВИРИШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повернути ЗАТ "Пансіонат "Канака" (98521, с.Привітне, м.Алушта, р/р 27 в ЗАТ «Банк «НРБ», МФО 320627, ОКПО 3012256) 2125,6 грн. надмірно сплаченого держмита.

Видати довідку.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.