ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 17/105

02.06.08

За позовом Дочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління

«Севастопольліфтсервіс-2» Товариства з обмеженою відповідальністю

«Ліфткомфорт-ЛК»

До Севастопольської міської державної адміністрації

Севастопольської міської ради

Про стягнення сум різниці у розмірі 373230,00 грн.

Суддя Кролевець О.А.

Представники :

Від позивача: не з’явився

Від відповідача-1: Бездольний С.Ю. (довіреність №ОУ-34/356 від 20.05.2008)

Від відповідача2: Близнюк О.А. (довіреність № 03-15/1 від 08.01.2008)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Севастопольліфтсервіс-2»ТОВ «Ліфткомфорт-ЛК» про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суми різниці між затвердженим тарифом на технічне обслуговування, ремонт ліфтів і диспетчерських систем і фактичними витратами на їх виробництво за період з 01.01.2005 по 31.12.2006 (з урахуванням єдиного податку) у розмірі 373230,00 грн., в тому числі за 2005 р. –92290 грн., за 2006 р. –280940 грн.

Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог №57 від 15.05.2008.

Позовні вимоги ґрунтуються положеннях п.4 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з яким у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче за розмір економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідачі, як органи, які затвердили такі тарифи, зобов’язані за рахунок коштів місцевого бюджету відшкодувати позивачеві різницю між затвердженим розміром тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що розпорядженням від 01.03.2001 Севастопольської міської державної адміністрації не встановлювались тарифи на технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем для позивача, до того ж таке розпорядження втратило силу на підставі розпорядження від 31.10.2006.

Відповідач-2 вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання 02.06.2008 не з’явився. Ніяких заяв від позивача до суду не надходило.

Клопотання позивача №58 від 15.05.2008 про призначення судової експертизи щодо правильності та обґрунтованості розрахунку позивача залишено судом без задоволення, оскільки є необґрунтованим.

Розглянувши матеріалами справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів України №939 від 22.06.1998 «Про удосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій»Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям надано право встановлювати плату за користування житлом (квартирну плату) та за утримання житла.

Зазначена постанова втратила чинність згідно постанови Кабінету Міністрів України №560 від 12.07.2005.

Використовуючи зазначене право, Севастопольська міська державна адміністрація розпорядженням №349-р від 01.03.2001 «Про затвердження тарифів на послуги з експлуатації і утримання житлового фонду (квартирна плата)»затвердила розмір квартплати, в тому числі, тариф за утримання ліфтів (надання послуг з технічного обслуговування, ремонту ліфтів і диспетчерських систем) у розмірі 0,1 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири.

Зазначений розмір квартплати, а також тариф розрахований з мінімального розміру заробітної плати –118 грн.

Позивач, основним видом діяльності якого є надання послуг з технічного обслуговування ліфтів, вважає, що встановлений тариф не відповідає реальному рівню витрат на надання зазначених послуг, тому відповідачі зобов’язані згідно ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відшкодувати різницю між встановленим тарифом та реальними витратами на надання послуг.

Позивач стверджує, що у зв’язку зі збільшенням встановленого законом мінімального розміру заробітної плати, а також інфляційними процесами і дорожчанням комплектуючих матеріалів, зросла фактична собівартість з технічного обслуговування ліфтів на 1 кв.м. загальної площі, що завдає позивачу збитків.

Згідно розрахунку позивача різниця між затвердженим тарифом на технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем та фактичні витрати на їх утримання за період з 01.01.2005 по 31.12.2006 і за період з 01.01.2008 по 31.03.2008 (з урахуванням єдиного податку) становить 385770 грн. (в тому числі за 2005р. –92290,00 грн., за 2006р. –280940,00 грн., за 1-квартал 2008р. –12540,00 грн.).

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про відшкодування різниці, проте, відповідачі вимог позивача не задовольнили.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечує з таких підстав.

Розпорядженням № 349-р від 01.03.2001 Севастопольська міська державна адміністрація не встановлювала тарифів на технічне обслуговування, ремонт ліфтів та диспетчерських систем позивача, тоді як встановила вартість утримання ліфтів для експлуатаційних організацій ремонтно-експлуатаційних підприємств (РЕП) всіх форм власності.

При цьому, під терміном «вартість утримання ліфтів»розуміється, що вартість електроенергії, яка споживається ліфтами, відшкодовується ремонтно-експлуатаційним підприємствам за рахунок міського бюджету.

Тобто, зазначеним розпорядженням передбачено виключно відшкодування витрат на електроенергію. Такий висновок також встановлений рішенням Господарського суду м. Києва від 18.03.2004 №6/274, що набуло законної сили.

Крім того, розпорядження № 349-р від 01.03.2001 втратило силу на підставі розпорядження від 31.10.2006 №1099-р «Про визнання такими, що втратили чинність, розпоряджень міської державної адміністрації про затвердження тарифів на послуги з експлуатації на утримання житлового фонду і послуги з вивозу твердих побутових відходів для ЗАТ «АТП-2628». Підставою для прийняття зазначеного розпорядження стало рішення Севастопольської міської ради від 12.09.2006 №650 «Про реалізацію тарифної політики у сфері житлового господарства».

Відповідно до п.4 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»у разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Відповідач-1 вважає безпідставними посилання позивача на положення п.4 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки зазначений пункт набув чинності лише 01.01.2005, тоді як розпорядження № 349-р про затвердження нових тарифів прийняте у 2001р.

Також відповідачі зазначають, що єдиним способом відшкодування різниці є відшкодування з місцевого бюджету у порядку, встановленому ст.85 Бюджетного кодексу України. Пред’явлення позивачем вимог про стягнення з відповідачів цієї різниці, на думку відповідачів, такому способу не відповідає.

Стаття 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачає відшкодування різниці між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на їх виробництво, в той час як позивач просить стягнути різницю з фактично понесеними витратами, що Законом не передбачено.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши положення законодавства України, суд дійшов висновку необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»чітко визначає процедуру, згідно якої здійснюється затвердження тарифів на комунальні послуги.

Так, виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов’язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між затвердженим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов’язані із затвердженням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, відповідна сільська, селищна, міська рада передбачає у відповідному місцевому бюджеті. Затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді.

Частини 5,6 зазначеної статті передбачає механізм врахування економічно обґрунтованих цін на житлово-комунальні послуги, зокрема, під час формування місцевого бюджету на кожен черговий рік на підставі пропозицій виробників/виконавців.

Передбачений ч.6 ст.31 Закону обов’язок місцевих рад щодо відшкодування різниці між затвердженими цінами/тарифами та економічно обґрунтованими витратами на надання відповідних послуг стосується періоду після набуття Законом чинності, з 30.07.2004 (дата офіційної публікації у газеті «Голос України»).

Розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації №349-р від 01.03.2001 «Про затвердження тарифів на послуги з експлуатації і утримання житлового фонду (квартирна плата)», на яку посилається позивач, було прийнято до набуття чинності зазначеним Законом на виконання постанови Кабінету Міністрів України №939 від 22.06.1998 «Про удосконалення системи державного регулювання розміру квартирної плати та плати за утримання будинків і прибудинкових територій».

Тобто, після набуття чинності Законом Севастопольська міська рада на наступний бюджетний рік –2005 –зобов’язана була або своїм рішенням затвердити ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, або передбачити в міському бюджеті на 2005р. кошти для відшкодування виконавцям/виробникам відповідної різниці.

Згідно пояснень відповідачів цього зроблено не було, і протягом 2005-2006рр. у м. Севастополі діяли ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, визначені розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації №349-р від 01.03.2004 (до прийняття розпорядження від 31.10.2006 №1099-р).

Тобто протягом періоду з 01.01.2005 по 12.09.2006 (прийняття рішення Севастопольської міської ради від 12.09.2006 №650 «Про реалізацію тарифної політики у сфері житлового господарства») Севастопольська міська рада не виконувала покладену на неї функцію щодо встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Це є підставою для визнання її бездіяльності протиправною щодо виконання покладених згідно ст.14 Закону обов’язків по встановленню цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, проте, не може бути підставою для присудження з неї різниці згідно ч.4 ст.31 Закону.

Севастопольська міська державна адміністрація, в даному випадку, не може нести відповідальність за розпорядження, прийняте нею у 2001 році до набуття чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами спростовані обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Севастопольліфтсервіс-2» ТОВ «Ліфткомфорт-ЛК» в частині обов’язків відповідачів відшкодувати позивачеві різницю між тарифами, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.А.Кролевець