ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/43

01.04.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства «Темп»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотепстандарт»

про

стягнення 30406 грн. 15 коп.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача : Кравченко А.В. –представник за довіреністю від 20.02.2008 року

Від відповідача: Поліщук С.В. – представник за довіреністю від 29.02.2008 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "ТЕМП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технотепстандарт" про стягнення 30406,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2008 року порушено провадження у справі № 37/43, розгляд справи було призначено на 03.03.2008 року о 10-45.

На підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.03.2008 року була оголошена перерва до 17.03.2008 року, про що представники сторін були повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2008 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2008 року розгляд справи № 37/43 було відкладено на 01.04.2008 року о 11-30.

Представник позивача у судовому засіданні 01.04.2008 року звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 30406,15 грн., яка складається із 26 766,79 грн. збитків, понесених позивачем в наслідок поставки продукції неналежної якості та 3 693,36 грн. штрафу за поставку недоброякісної продукції. Окрім того, позивач просив суд стягнути з боржника 210,60 грн. збитків, понесених Відкритим акціонерним товариством «Темп», у зв’язку з відрядженням свого повноваженого представника до суду.

Розглянувши подану заяву, суд відзначає, що відмовляє позивачу в прийнятті даної заяви до розгляду з огляду на наступне. Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (див. абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 N 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", з наступними змінами і доповненнями). Ретельно дослідивши зміст поданої заяви та оцінивши такий зміст з раніше заявленими позовними вимогами, суд встановив, що в поданій заяві позивач фактично змінює і підставу і предмет позову, що не допускається, а тому подана заява позивача про збільшення позовних вимог судом не приймається до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2008 року заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем було придбано випрямляч електронний «Гальфонт»з часовим пристроєм в кількості 1 шт. без гарантійного обслуговування, у зв’язку з чим, на думку відповідача, посилання позивача на відшкодування збитків є помилковим.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.04.2008 року за згодою представника позивача судом оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технотепстандарт»(надалі –покупець) та фірмою Napaz spol. S r.o (надалі –продавець) був укладений Контракт купівлі –продажу № 323/06, у відповідності до якого відповідач придбав у продавця випрямляч електронний «Гальфонт»з часовим пристроєм в кількості 1 шт.

Вказаний факт, зокрема, підтверджується належним чином завіреною копією митної декларації та письмовими поясненнями відповідача, які не спростовуються та не заперечуються позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Технотепстандарт»на підставі рахунку –фактури № 737 відпустило, а Відкрите акціонерне товариство «Темп»прийняло випрямляч електронний «Гальфонт»з часовим пристроєм в кількості 1 шт. загальною вартістю 18 196 грн. 80 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000090 від 28.02.2007 року, яка є первинним документом та фіксує факт здійснення вказаної господарської операції.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського кодексу особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Частина 2 статті 184 ГК України встановлює, що укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст. 181 ГК України).

Таким чином, позивач та відповідач уклали договір поставки товару у спрощений спосіб, відповідно до ст. 184 ГК України.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з вказаними нормами права, позивач повинен довести суду належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтується його позов, а також правомірність заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що пристрій, придбаний ним у Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотепстандарт», був призначений для виготовлення установки гальванопластики «Гальванопласт – 1М»для покриття нікелем деталей на замовлення ВАТ «НАПО ім. Чкалова». Позивач вважає, що придбаний ним пристрій був неналежної якості, в зв’язку з чим відповідач повинен відшкодувати позивачу всі понесені ним збитки.

З письмових пояснень позивача вбачається, що випробувавши протягом 72 годин установку та перевіривши її на недоліки, спеціальне технічне обладнання було передано Відкритому акціонерному товариству «НАПО ім. Чкалова»відповідно до умов укладеного між ним як покупцем та Відкритим акціонерним товариством «Тепм»як продавцем Контракту № 340/31 від 31 травня 2006 року.

Виконуючи свої зобов’язання, внаслідок укладеного Контракту № 340/25 від 15.06.2007 року, позивач, як виконавець, встановив установку гальванопластики «Гальванопласт – 1М»та почав відповідно до заявки замовника проведення пусконалагоджуваних робіт.

З Акту припинення робіт, підписаного повноважними представниками виконавця та замовника, вбачається, що термін виконання Відкритим акціонерним товариством «Тепм»відповідно до умов Контракту № 340/25 від 15.06.2007 робіт становив з 04.07.2007 року по 11.07.2007 року.

Позивач зазначає, що під час запуску спеціального технічного обладнання була виявлена несправність випрямлювала електронного «Гальфонт»з часовим пристроєм, а тому 30.07.2007 року пристрій було демонтовано інженером відділу збуту Шатунським В.Л. та з дозволу керівництва ВАТ «НАПО ім. Чкалова» привезено до м. Хмельницький та доставлено до відповідача. Вказані вище дії позивача мотивовані тим, що придбане ним у відповідача обладнання знаходилося на гарантійному обслуговувані.

Підтримуючи заявлені позовні вимоги, позивач зауважив на тому, що спеціальне технічне обладнання було відремонтовано відповідачем, проте без складання жодних актів про пошкодження та без обстеження пристрою на предмет виявлених несправностей.

Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги те, що поставка товару неналежної якості завдала для ВАТ «Темп»фінансових небажаних та непередбачених грошових витрат, позивач з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді 20 336,67 грн. витрат, понесених ВАТ «Тепм»на відрядження свого працівника з метою демонтування та перевезення спеціального технічного обладнання, 6430 грн. податкового штрафу та 20% штрафу за поставку продукції неналежної якості, що дорівнює 3 639,36 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вже було встановлено судом, між сторонами по справі був укладений у спрощений спосіб правочин, який за своєю правовою природою відноситься до договору поставки.

Випрямляч електронний «Гальфонт»з часовим пристроєм в кількості 1 шт. було придбано позивачем саме з метою виготовлення та встановлення установки гальванопластики «Гальванопласт –1М»для покриття нікелем деталей на замовлення ВАТ «НАПО ім. Чкалова»в м. Новосибірськ та проведення відповідних пусконалагоджуваних робіт.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з поставкою продукції неналежної якості, до врегулювання яких застосовуються положення ст. ст. 264 - 271 ГК України та ст. 712 ЦК України та п. 9 Інструкції N П-7.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язувався прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якість товарів, що поставляється регулюється відповідними приписами ст. 268 ГК України.

Так, відповідно до ч. 1,5 вказаної норми, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Судом встановлено, що позивач випробував пристрій протягом 72 годин, збоїв в роботі пристрою не виявив та прийняв товар від відповідача без застережень щодо якості.

В силу п. 6 ст. 269 ГК України, постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Відповідно до чинного законодавства України гарантійний строк - це передбачений стандартом, технічними умовами або договором, триваліший порівняно із загальними строками якісної перевірки для виявлення покупцем недоліків поставленої продукції.

Суд відзначає, що позивачем, не надано жодних доказів, які підтверджують, що випрямляч електронний «Гальфонт»з часовим пристроєм знаходився у відповідача на гарантійному обслуговуванні.

Відповідно до п. 9 Інструкції N П-7, акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, що знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами. Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, у процесі монтажу, випробування, використання і збереження продукції.

Судом встановлено, що жодних актів про приховані недоліки продукції позивачем не складались.

Як вже було встановлено судом, відповідачем було забезпечено ремонт випрямляча, проте зважаючи на те, що при ремонті пристрою відповідачем не було складено жодних актів про пошкодження товару, не обстежено його на предмет причини виявлених несправностей, суд не може дійти безперечного висновку про те, що відповідачем були усунені саме дефекти виробу, виявлені позивачем протягом гарантійного строку.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, зважаючи на те, що саме позивачем було виготовлено установку гальванопластики «Гальванопласт –1М», суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того факту, що пристрій вийшов з ладу саме внаслідок дефектів придбаного випрямляча електронного «Гальфонт»з часовим пристроєм, а не внаслідок неналежної експлуатації установки, оскільки жодної експертизи щодо причини виходу прострою з ладу проведено не було.

Суд відзначає, що неможливо встановити наявність недоліків в роботі пристрою та з чиєї вини вони допущені, а також неможливо встановити причини виникнення несправностей, зокрема, неможливо встановити чи виникли дані несправності в результаті неправильної експлуатації пристрою чи в результаті дефектів придбаного випрямляча електронного з часовим пристроєм. Слід також зазначити, що неможливо провести експертне дослідження даного пристрою, оскільки як встановлено судом випрямляч електронного з часовим пристроєм знаходиться в Росії. Позивачем, відповідачем або будь-якими іншими особами не складались жодні акти огляду пристрою, з яких вбачається причини виходу з ладу випрямляча електронного «Гальфонт»з часовим пристроєм.

Згідно з статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів». Суд відзначає, що в спірних правовідносинах застосування даного закону є неправомірним з огляду на наступне.

З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів»вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до приписів ст. 1 вказаного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що приписи Закону України «Про захист прав споживачів»не розповсюджуються на відносини, які виникли між суб’єктами господарювання, оскільки відповідач, який в даному випадку виступив споживачем, є юридичною особою та не є фізичною особою, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню відповідні норми Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до частини 2 статті 224 Господарського кодексу України (який є спеціальним законом з питань регулювання господарської діяльності між суб'єктами господарювання) під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання.

Обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

В силу вимог чинного законодавства, позивач повинен довести суду та надати відповідні докази того, що внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу були завдані збитки та довести розмір цих збитків. В свою чергу, відповідач для звільнення себе від відповідальності за заподіяні позивачу збитки, має довести, що збитки завдано не з його вини.

Судом встановлено, що поставлений відповідачем випрямляч електронний був прийнятий позивачем без застережень щодо якості, позивач не довів при розгляді справи факту поставки відповідачем неякісної продукції, позивач недовів також, що випрямляч електронного з часовим пристроєм знаходився у відповідача на гарантійному обслуговуванні і вихід з ладу пристрою відбувся в межах гарантійного строку, а отже у відповідності до вимог чинного законодавства позивач не довів, що він поніс витрати в результаті протиправної поведінки відповідача та поставки ним неякісного товару.

Наслідком відсутності протиправної поведінки та вини відповідача є відсутність складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою цивільної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що витрати позивача в розмірі 20336,67 грн., які пов’язані з відрядженням, демонтуванням та перевезенням пристрою не підлягають відшкодовуванню за рахунок відповідача, з огляду відсутності складу правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, в тому числі, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

В розумінні даної норми на порушника можна перекласти лише штрафні санкції, які сплачені кредиторам іншим особам за порушення саме цивільно-правових зобов’язань, а не обов’язків, які випливають із адміністративних, фінансових та інших правовідносин, а тому податковий штраф в розмірі 6430,12 грн., який сплачений позивачем, не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Вимога позивача в частині стягнення штрафу в розмірі 3639,36 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 7 ст. 269 ГК України встановлено, що у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Суд відзначає, що позивач не довів суду, що відповідачем була здійснена поставка товару неналежної якості, а тому в розумнні ст. 269 ГК України з відповідача не підлягає стягненню.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи. Крім того, позивачем не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що в свою чергу звільняє відповідача від відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків позивачу та сплати неустойки, а тому позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Темп»є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 224, 225, 231, 269 Господарського кодексу України, ст. ст. 678, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 06.06.2008 року.