ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.03.08
Справа  № 7/277

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Чаплик І.,

з
участю представників:

від
скаржника (позивача) -не  з”явився,

відповідача
1-   не з”явився,

відповідача
2-   не з”явився,

третьої
особи  -  не з»явився,

розглянув
апеляційну скаргу
ОСОБА_1, м.Рівне

на рішення господарського суду
Рівненської області від 25.09.2007 року, суддя Маціщук А.В.,  у справі
№ 7/277

за
позовом  ОСОБА_1, м.Рівне

до відповідача 1 відкритого
акціонерного товариства «Рівнеагробудкомплект», м.Рівне

до відповідача 2 товариства з
обмеженою відповідальністю ЛТД«АЕК», м.Рівне

за
участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_2, м.Рівне

про визнання договору купівлі-продажу
недійсним та повернення майна,

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського суду Рівненської області від 25.09.2007 року відмовлено в
позові   ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства «Рівнеагробудкомплект»та товариства з обмеженою
відповідальністю ЛТД«АЕК»про визнання недійсним укладеного між відповідачами
договору купівлі-продажу майна від 22.02.2000 р., яке знаходиться по
вул.Будівельників, 4 у м. Рівне, з моменту його укладення та зобов'язання ТОВ
ЛТД “АЕК” повернути ВАТ “Рівнеагробудкомплект” все майно, отримане за вказаним
договором.

Рішення
суду мотивоване тим, що спірний договір стосується прав та обов'язків
відповідача ВАТ “Рівнеагробудкомплект”, а позивач як акціонер є лише власником
акцій, який  не наділений суб'єктивним
правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, що було предметом
відчуження, що свідчить про відсутність у нього
суб'єктивного права на звернення до господарського суду з відповідною
позовною вимогою. Також,  позивачем не
подано доказів  надання йому повноважень
представляти інтереси ВАТ “Рівнеагробудкомплект”, яке є власником спірного
майна.

В
апеляційній скарзі  скаржник (позивач)
просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити,
з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та
порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що в спірному випадку позивач
звернувся не за захистом прав та інтересів товариства, а за захистом своїх
корпоративних прав, оскільки є власником акцій, які надають йому право на
участь в управлінні справами товариства.

Скаржник
зазначає, що своє корпоративне право в спірному випадку ним здійснюється як
членом Спостережної ради, яка відповідно до вимог п.11.11 Статуту ВАТ
«Рівнеагробудкомплект»наділена правом
приймати рішення  та надавати
згоду директору щодо укладення  угод,
ціна яких перевищує 5000 грн. Проте, згоди на укладення спірної угоди двома
членами, в тому числі позивачем, із чотирьох від Спостережної ради  директором отримано не було і відсутні
будь-які докази про надання такої згоди іншими членами.

Скаржник
також покликається на порушення судом норм процесуального права в частині
вирішення розподілу судових витрат поза межами судового засідання, про що
свідчить протокол судового засідання від 25.09.2007 року та подані позивачем
заперечення на протокол.

В
додаткових поясненнях до апеляційної скарги скаржник  обгрунтовує своє право на вибір способу  захисту порушеного права та відсутність у
діючому законодавстві  умов та причин, які
би ставили у пряму залежність конкретний спосіб захисту порушеного права від
виду.

В
поясненнях на апеляційну скаргу третя особа просить рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, з
аналогічних підстав.

У
відзиві на апеляційну скаргу  відповідач
-1 просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що акціонер може захищати
свої права та охоронювані законом
інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи
невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи
іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених
будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом
інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій
сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів,
визначається законом. Оскільки оскаржуваний договір є господарською операцією,
а у позивача відсутні повноваження товариства щодо захисту його (товариства)
прав, тому у нього відсутнє  і
суб'єктивне право на звернення до господарського суду з відповідною позовною
вимогою.

У
відзиві на апеляційну скаргу відповідач- 2 просить в її задоволенні відмовити з
аналогічних підстав.

В
судове засідання на проголошення постанови представники сторін не з»явилися,
хоча належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, а тому суд
вважає за можливе розгляд справи завершити за наявними в справі документами про
права і обов”язки сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представників сторін з їх участю на засіданнях, які
підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових
поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню
не підлягає.

Судом
встановлено, що позивач  є акціонером ВАТ
“Рівнеагробудкомплект”, який володіє 2394 простими іменними акціями, що  складає 12,537 % Статутного фонду ВАТ
“Рівнеагробудкомплект” та
підтверджується випискою з реєстру власників іменних цінних паперів
станом на 25.04.2007р. ( а.с.17).

Судом
також встановлено, що предметом даного спору є визнання недійсним укладеного
між ВАТ “Рівнеагробудкомплект” та ТОВ ЛТД “АЕК” договору купівлі-продажу майна
від 22.02.2000 р., яке знаходиться по вул.Будівельників, 4 у м.Рівне, оскільки
вартість переданого майна  становить  73080 грн. (з ПДВ), що перевищує  суму (5000 грн.), на яку директор товариства
може укладати угоди від імені останнього без згоди Спостережної ради, проте,
така згода в спірному випадку відсутня.

Відповідно
до ст.4 Закону України «Про господарські товариства» акціонерне товариство
створюється і діє на підставі установчого договору і статуту.

Відповідно
до п.10.1 Статуту ВАТ «Рівнеагробудкомплект»з метою контролю та  регулювання діяльності директора  товариства та представлення інтересів
акціонерів  в перервах між проведенням
загальних зборів  товариства створюється
Спостережна рада  у складі чотирьох осіб,
які затверджуються загальними зборами
товариства, а п.10.2.4 та п.11.11. Статуту передбачено попереднє
погодження директором товариства з Спостережною радою укладення угод на суму,
що перевищує 5000 грн.(а.с.10-14).

Спостережну
раду затверджено в складі ОСОБА_3 -голова та ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_4-члени,
що підтверджується протоколом  №1
загальних зборів ВАТ «Рівнеагробудкомплект»(а.с.15).

Відповідно
до п.4 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

Під
корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються
та припиняються щодо корпоративних прав. Згідно зі ст.167 ГК України
корпоративні права -це права особи, частка якої визначається у статутному фонді
(майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї
особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Відповідно
до ст.116 ЦК України та ст.10 Закону України „Про господарські товариства”
учасники господарського товариства мають право в порядку, встановленому
установчим документом та законом, брати участь в управлінні товариством у
порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених
законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину
(дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію
про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом;
розпоряджатися належними їм акціями; захищати свої права в порядку, визначеному
чинним законодавством.

Згідно
з п.4.3 Статуту акціонери товариства мають право : брати участь в управлінні
справами товариства у порядку, визначеному установчими документами; брати
участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди);
одержувати інформацію про діяльність товариства; розпоряджатися належними їм
акціями; захищати свої права в порядку, визначеному чинним законодавством; а
також інші права, передбачені чинним законодавством.

Відповідно
до ст.12 Закону України „Про господарські товариства” акціонерне товариство є
власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність,
продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності;
одержаних  доходів; іншого майна,
набутого на підставах, не заборонених законом. Норми ст.25 Закону України „Про
власність” встановлюють, що об'єктом права власності акціонерного товариства  є майно, придбане за рахунок продажу акцій,
одержане в результаті його господарської діяльності, а також інше майно, набуте
на підставах, не заборонених законом. Власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно
до статті 1 ГПК підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта
підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду захистом
своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Виходячи
з цього, господарським судам у вирішенні спорів, що виникають з корпоративних
відносин, слід з'ясовувати чи були порушені корпоративні права позивача
внаслідок недотримання товариством норм законодавства або вимог установчих
документів.

Законодавством
не передбачено право акціонера звертатись до суду за захистом прав акціонерного
товариства, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним
товариством, або якщо таке право надається йому статутом акціонерного
товариства.

У
Рішенні Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у
справі N 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої
статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний
законом інтерес) зазначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права
чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх
порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником
якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового
захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних
законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними
простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його
акціонерів, визначається законом.

Таким
чином,  у вирішенні спорів за позовом
акціонера про захист прав акціонерного товариства, в тому числі про визнання
недійсними угод, укладених товариством, слід виходити з того чи уповноважений
акціонер на представництво інтересів акціонерного товариства. Відсутність таких
повноважень є підставою для відмови у задоволенні позову.

З
наведеного суд першої інстанцї прийшов до правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним укладеного між  ВАТ «Рівнеагробудкомплект»та ТзОВ ЛТД«АЕК»
договору купівлі-продажу майна від 22.02.2000 р., яке знаходиться по
вул.Будівельників,4 у м.Рівне, з моменту його укладення, оскільки спірний
договір стосується прав та обов'язків відповідача ВАТ “Рівнеагробудкомплект”, а
позивач як акціонер є лише власником акцій, який  не наділений суб'єктивним правом щодо
здійснення повноважень власника майна товариства, що було предметом відчуження,
що свідчить про відсутність у нього
суб'єктивного права на звернення до господарського суду з відповідною
позовною вимогою.

Щодо
витрат товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД “АЕК” на оплату послуг
адвоката в сумі 4000 грн., які підтверджені належними доказами:  угодою на надання адвокатських послуг,
укладеною 19.09.07 р. між  ТОВ ЛТД “АЕК”
та адвокатом ОСОБА_5;  свідоцтвом про
право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1;   платіжним дорученням № 1582 від 21.09.07 р.
на суму 4000 грн., де підставою платежу визначено  надання адвокатських послуг згідно договору
б/н від 19.09.07 р. по справі № 7/277, то місцевим судом також підставно
присуджено їх до стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю
ЛТД “АЕК”, оскільки згідно ч.5 ст.49 ГПК України  суми, які підлягають  сплаті за послуги, зокрема, адвоката при
відмові в позові покладаються на позивача.

Покликання
скаржника на порушення судом норм процесуального права в частині вирішення
розподілу судових витрат поза межами судового засідання, про що свідчить
протокол судового засідання від 25.09.2007 року, судом до уваги не приймається,
оскільки  наявним протоколом
спростовується дане твердження.

З
вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Рівненської області від 25.09.2007 року в справі за
номером 7/277 залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:                                                                      Т.Б.Бонк

Р.І.Марко