КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 17/316-07
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий                                                                                 Жук
Судді
секретарі судового засідання:
участю представників сторін:
позивача:           ОСОБА_1. -пас. НОМЕР_1виданий
Рохитнянським РВГУ  МВС України в
Київський області від 21.04.98 р.;
відповідача:           ОСОБА_2.
-представник за дов. б/н від 30.03.07 р.;
матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю
Агрокомплексу «Узин»на рішення господарського суду Київської області від
у справі № 17/316-07 (суддя Суховий В.Г.)
за позовом          Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, смт. Рокитне, Київської області, (ідентифікаційний код
до                    Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрокомплексу «Узин», м. Узин, Київської області,
про          стягнення 21 888,53 грн.
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1звернувся до господарського
суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрокомплексу «Узин»про стягнення 21 888,53 грн., що
становлять стягнення пені та інфляційних втрат за договором № 0809/06 від 08
вересня 2006 року на  надання послуг
Рішенням
господарського суду Київської області від 12.11.2007р. у справі № 17/316-07,
позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю
Агрокомплексу «Узин»на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 10 520,08 грн. пені, 7 759,97 грн. інфляційних, в частині
стягнення 3 879,48 грн. відмовлено (а.с.41-44).

Суд
першої інстанції посилаючись на ст. ст.
216, 217, 218 Господарського кодексу України, відповідно до яких
учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників
господарських санкцій у вигляді грошової суми, з огляду на ст. 232 ГК України,
якою визначено порядок застосування штрафних санкцій та обмеження щодо періоду
їх нарахування, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не
погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою
відповідальністю Агрокомплекс «Узин»подало апеляційну скаргу на рішення суду
першої інстанції (вх. № 2-04/1/944/3017 від 30.11.2007р.), в якій просить
скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.11.2007р. у
справі № 17/316-07 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у
задоволенні позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що вказане рішення винесене з
порушенням норм чинного законодавства.

Зокрема,
скаржник зазначає, що у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання, штрафні
санкції, що встановлені спірним договором, є недійсними.

Відповідач
вказує, що у відповідності зі ст. 3 Закону України «Про ліцензування»та ст. 9
Закону України «Про автомобільний транспорт»надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів автомобільним транспортом підлягає ліцензуванню,
стверджує, що позивач не має ліцензії на вантажні перевезення, а тому в силу
приписів ст. 227 ЦК України, спірний договір є недійсним, оскільки вчинений без
відповідного дозволу (ліцензії).

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року
вказана апеляційна скарга  прийнята до
провадження у складі колегії суддів: Жук Г.А. -головуючий по справі, судді
-Агрикова О.В., Андрейцева Г.М.

Під
час розгляду апеляційної скарги представник скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду Київської
області від 12.11.2007р. у справі № 17/316-07 та прийняти нове рішення, яким
відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1(позивач у справі) заперечив
проти доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення місцевого господарського
суду є об'єктивним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства та
прийняте у відповідності з діючими нормами матеріального і процесуального
права.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський
суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не
залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова
колегія Київського міжобласного апеляційного господарського суду, розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та
процесуального права встановила наступне.

08.09.2006
року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин»(замовник) та
Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1(виконавець) уклали
договір на надання послуг № 0809/06 відповідно до умов якого, виконавець
зобов'язався надати транспортні засоби в кількості 7 шт. для виконання робіт по
перевезенню цукрової сировини (далі -механізовані роботи) на період з
12.09.2006 року по 31.12.2006 року (а.с.15-16).

Розділом
4 договору сторони визначили суму договору та порядок розрахунків. Так, у
відповідності до п. 4.1 договору, за виконані роботи замовник зобов'язався  розрахуватися з виконавцем із розрахунку:
0,28 грн. за 1тн/км. виконаних механізованих робіт. При цьому рахунки виконавця
виставляються замовнику на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, в
якому вказується загальна сума (та ПДВ) вартості наданих послуг (п.4.2).

При
прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що
преюдиціальне значення для розгляду даної справи мають висновки, які містяться
у мотивувальній частині рішення господарського суду Київської області від
13.03.2007 року у справі № 13/104-07 за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
Агрокомплексу «Узин»про стягнення 121 234,94 грн. заборгованості останнього за
договором про надання послуг № 0809/06 від 08.09.2006 року.

Як
встановлено рішенням господарського суду Київської області від 13.03.2007 року
у справі № 13/104-07, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за
договором, що підтверджується актами виконаних робіт від 12.10.2006 року, від
18.10.2006 року, від 26.10.2006 року, від 17.11.2006 року, від 24.11.2006 року
на загальну суму  146 234,94 грн.
Відповідач в порушення умов договору та прийнятих на себе зобов'язань надані
позивачем послуги оплатив частково в сумі 25 000,00 грн.

Рішенням
господарського суду Київської області від 13.03.2007 року у справі № 13/104-07
позов було задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрокомплексу «Узин»(відповідача у справі) на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 121 234,94 грн. В частині
стягнення пені в сумі  2 597,16 грн. суд
залишив позов без розгляду, оскільки позивачем на час розгляду справи №
13/104-07 не було надано на вимогу суду обґрунтованого розрахунку з зазначенням
періоду за який розрахована пеня.

Відповідно
до ч. 4 ст. 81 ГПК України, після усунення обставин, що зумовили залишення
позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського
суду в загальному порядку.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин
справи застосування судом норм матеріального та процесуального права, при
винесені оскаржуваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що
не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч.2 ст.35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду під
час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Преюдиціальне
значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що
й у справі, яка розглядається. Отже, повна тотожність суб'єктивного складу
спору є обов'язковою умовою преюдиціальності щодо сторін.

Таким
чином, висновки, викладені в рішення господарського суду Київської області від
13.03.2007 року у справі № 13/104-07 є обов'язковими при розгляді справи №
17/316-07.

Матеріали
справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі  виникли зобов'язання які  мають ознаки договору про надання послуг,
згідно якого, в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Стаття
903 ЦК України встановлює, що якщо договір передбачає надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

У
відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання,
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно
до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Факт
несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати послуг за
договором № 0809/06  встановлено Рішенням
суду від 13.03.2007 року у справі № 13/104-07 і не потребує додаткового
доведення.

Стаття
625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3
% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором.

Позивачем
до позовної заяви додано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції,
відповідно до якого інфляційні втрати СПД ФО ОСОБА_1. за період грудень 2006
року по липень 2007 року становлять 7 758,97 грн.

Враховуючи
вище наведене, судова колегія дійшла до висновку про правомірність та
обгрунтованість даних позовних вимог, а тому погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо стягнення з ТОВ Агрокомплекс «Узин»на користь СПД ФО
ОСОБА_1. 7 758,97 грн. -інфляційних втрат.

В
силу статей 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором
або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі  порушення боржником зобов'язання.

Статтями
1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», передбачено, що розмір пені, встановлений за згодою сторін,  обчислюється від суми простроченого платежу
та не може  перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Відповідно
до ст. 230  ГК України, штрафними
санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина
2 ст.530 ЦК України передбачає право кредитора вимагати виконання зобов'язання
у будь-який час, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення вимоги. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не виплаває із договору або актів цивільного законодавства.

30.11.2006
року Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1надіслав на
адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплексу «Узин»претензію, в
якій пропонує перерахувати на протязі одного місяця  борг за надання автопослуг по перевезенню
цукрової сировини в сумі 121 234,94 грн. (а.с.13), яка залишена відповідачем без
відповіді і задоволення.

Згідно
з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття
250 ГК України вказує, що адміністративно-господарські санкції можуть бути
застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення
порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом
встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Таким
чином, враховуючи положення вище наведених норм, обов'язок відповідача по
сплаті заборгованості з урахуванням семиденного строку, передбаченого ст. 530
ЦК України, настав 08.12.2006 року та закінчився, відповідно, 08.06.2007 року.

Відповідно
до п. 5.1.2 спірного договору, в разу несвоєчасного проведення розрахунків,
замовник зобов'язаний сплатити виконавцю пеню, в розмірі подвійної ставки НБУ
за кожен день прострочки.

Згідно
представленого в матеріалах справи розрахунку позивачем за несвоєчасне  виконання грошового зобов'язання по договору
надання послуг нараховано пеню за період з 08.12.2006 року по серпень 2007 року
в сумі 14 129,56 грн.

Враховуючи
положення вище наведених статей, колегія суддів апеляційного господарського
суду визнає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо стягнення
пені частково та вважає правомірним задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення пені за період -шість місяців (182 дні) що становить    10 250,08 грн.

Однак,
під час складання рішення господарського суду Київської області від 12.11.2007
року з технічних причин була допущена описка а саме : в пункті 2 резолютивної
частини рішення господарського суду Київської області від 12.11.2007 року після
слів «... на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_1(код НОМЕР_3)», замість «10 250,08 грн.» було надруковано : «10 520,08
грн.»

За
таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає
правомірним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо
правомірності позовних вимог позивача про стягнення  пені та інфляційних втрат, однак вважає, що
виявлена описка в резолютивній частині рішення щодо розміру пені, що підлягає
до стягнення, підлягає виправленню, тому, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, є підставою для зміни рішення.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, ГПК України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрокомплексу «Узин»на рішення господарського суду
Київської області від 12.11.2007р. у справі № 17/316-07 -залишити без
задоволення.

2.          Рішення господарського суду Київської
області від 12.11.2007р. у справі № 17/316-07 змінити.

Пункт
2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«2.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплексу «Узин»на
користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 10 250,08
грн. пені, 7 758,97 грн. інфляційних, а також судові витрати: державне мито у
розмірі 180,07 грн. та 97,06 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Видати
наказ.»

3.          В решта частині рішення залишити без
змін.

4.          Справу № 17/316-07 повернути до
господарського суду Київської області.

Головуючий                                                                                      Жук
Г. А.

Судді
:

Агрикова  О.В.

Андрейцева  Г.М.