ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 45/160

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

суддів:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 16.10.07

у справі

№ 45/160

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт"

до

Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер"

про

стягнення 31 364,00 грн

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: Біляєв М.М. –за дов. від 14.01.08 №12;

від відповідача: Слабоус Є.А. –за дов. від 24.09.07 №7.

Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Агросвіт" у лютому 2007 року заявлений позов, з урахуванням збільшення позовних вимог, прийнятих судом, про стягнення з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" 31614,70 грн –заборгованості за договором купівлі –продажу від 04.08.06 №249, з яких 15800,00 грн – сума, яку позивач вважає переплатою через незастосування відповідачем знижки на товар у розмірі 20%, 15564,00 грн –вартість недопоставленого зерна. Позивач посилався на приписи частини 1 статті 220, статей 525, 526, частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

доповідач: Добролюбова Т.В.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.04.07, ухваленим суддею Балац С.В., позовні вимоги задоволено в частині стягнення з відповідача 15564,00 грн –вартості зерна. Вмотивовуючи рішення в цій частині суд дійшов висновку про повернення вартості зерна, оскільки від зерна позивач відмовився. Стосовно стягнення 15 800,00 грн - переплати судом відмовлено у зв’язку з тим, що позивачем не було дотримано строку оплати товару, який передбачає надання знижки у розмірі 20 % від його прайсової ціни.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Корсак В.А. –головуючого, Авдеєва П.В., Коршун Н.М., постановою від 15.10.07, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" залишив без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та просить прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги товариство вказує на незастосування судами приписів статей 612, 613 Цивільного кодексу України та невірне застосування статті 251 вказаного Кодексу. Скаржник зазначає про те, що рахунок на оплату товару було отримано ним 14.08.06, що позбавило його можливості сплатити вартість продукції в строк визначений договором, тому прострочення оплати є наслідком невчасного виставлення рахунку. На думку скаржника, здійснивши замовлення товару у розмірі 209 тонн та отримавши від відповідача рахунки –фактури до 11.08.06 ним фактично виконано умови договору щодо здійснення накопичувальної покупки до 15.08.06. При цьому, скаржник вважає, що виникнення права на знижку пов‘язане із здійсненням покупки, а не з проведенням її оплати чи передачею товару.

Від Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.08.06 Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт"- покупець, уклало з Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" - продавцем, договір купівлі –продажу №249. За умовами цього договору відповідач зобов’язався передати у власність позивача елітне насіння озимої пшениці та ячменю, а позивач –прийняти і оплатити його. Відповідно до пункту 1.2 договору кількість та асортимент товару визначається рахунками та видатковими накладними. Пунктом 2.2 договору №249 передбачено, що за умов накопичувальної покупки товару до 15.08.06, в загальній кількості не залежно від асортименту, знижка ціни становитиме: при покупці від 101 до 200 тонн - 15%, від 201 –до 300 тонн -20%. Згідно з пунктом 4.2 договору відповідач зобов’язався поставити товар у власність позивача до 25.08.06, відповідно сплаченої суми. Рішення судів переглядаються в оскарженій частині. Так, позивачем стягується з Науково-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Інтер" 15800,00 грн –суми, яку позивач вважає переплатою через надання останнім знижки на товар у розмірі 15%, у той час, як позивач вважає, що слід застосовувати знижку у 20%. Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення 15800,00 грн. Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими зобов’язаннями визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. За приписами статей 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов’язковим для виконання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до приписів статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі –продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати товар у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з умов договору та встановлено судами попередніх інстанцій, покупець має можливість отримати знижку у розмірі 20 % у разі: 1) покупки товару в кількості від 201 тонн; 2) сплати його вартості до 15.08.06. Судами установлено, що відповідачем на виконання умов договору виставлено на ім’я позивача рахунки –фактури від 09.08.06 №310, від 09.08.06 №317, від 11.08.06 №327, всього на насіння кількістю 209 тонн загальною вартістю 273 616,00 грн. Судами також установлено, що позивач вказану суму перераховував відповідачеві частинами, що підтверджується платіжними дорученнями від 09.08.06 №1194, від 10.08.06 №1213 та від 16.08.07 №207. З огляду на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про прострочення позивачем строку оплати товару, дотримання якого надає можливість отримати знижку у розмірі 20 % від його прайсової ціни. Відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

З огляду на встановлені судами обставини справи та беручи до уваги наведені норми законодавства, касаційна інстанція не вбачає правових підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117 , 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.10.07 у справі №45/160 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В.Швець