СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"18"
березня 2008 р.

справа
№ 20-9/318

За
позовом суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до
суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2

за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунального підприємства
“Севастопольське міське ринкове господарство”

про  усунення перешкод у користуванні майном.

суддя
Рибіна С. А.

представники сторін:

від позивача -ОСОБА_3., довіреність ВКС № 009636
від 09.01.2008,

від відповідача -Гур'янова Г.А., довіреність №,

від третьої особи -Малахов В.І.,  довіреність № б/н від 21.01.2007.

Суть
спору:

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1звернулася до господарського суду міста
Севастополя з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, за участю
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунального
підприємства “Севастопольське міське ринкове господарство”, про  усунення перешкод у користуванні майном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач створює позивачеві перешкоди у користуванні торгівельним прилавком №
3, який розташований з лівою сторони торгового ряду на території дрібнооптового
ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя на підставі Договору про
розміщення та користування спеціалізованим прилавком від 27.10.2000, який
укладений між позивачем та Комунальним підприємством “Севастопольське міське
ринкове господарство”.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві
на позов заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень
відповідач зазначає, що користується торгівельним прилавком № 3, який
розташований з лівою сторони торгового ряду на території дрібнооптового ринку
на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя на підставі Договору про розміщення
торгівельного прилавку, користування послугами ринку та оплати експлуатаційних
витрат від 05.11.2000, що укладений ним з Комунальним підприємством
“Севастопольське міське ринкове господарство”.

Третя особа надала суду письмові пояснення
стосовно предмету спору (вх. № 296), в яких проти задоволення позовних вимог
заперечує, посилаючись на те, що позивачем будь-який торгівельний прилавок на
теперішній час за призначенням не використовується, послуги ринку не
сплачуються. При цьому, зазначив, що договір, який був укладений з відповідачем
припинив свою дію 31.12.2006, але суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2.
на теперішній час продовжує користуватися спірним торгівельним прилавком.

В
порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України судовий розгляд
неодноразово відкладався.

В
порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення
спору був продовжений ухвалою від 10.01.2008 за клопотання сторін.

Згідно
до ст. ст. 20, 22, 811 Господарського процесуального кодексу України
в судовому засіданні представникам сторін
роз'яснені процесуальні права та обов'язки.

За
клопотанням представників сторін, відповідно до статті 10 Конституції України,
статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по
справі надавалися ними російською мовою.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені докази, суд встановив:

27.10.2000
між Комунальним підприємством “Севастопольське міське ринкове
господарство”  (підприємство) та
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1(користувач) був укладений договір
про розміщення та користування спеціалізованим прилавком № б/н (далі -Договір)
(а.с. 9-10, 74-75).

Згідно
пункту 1.1 Договору підприємство зобов'язано розмістити спеціалізований
прилавок користувача розміром 5 м2, на території дрібнооптового
ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя для здійснення торгівлі.
Схема розміщення спеціалізованого прилавка додається до Договору (Додаток № 1).

Відповідно
до схеми розміщення спеціалізованого прилавка підприємством надано СПД ОСОБА_1.
місце на верхньому дрібнооптового ринку за № 3 ліворуч (а.с. 12).

Строк
дії Договору встановлений сторонами з 27.10.2000 та на весь строк існування
дрібнооптового ринку в місці розміщення спеціалізованого прилавка (п. 2.1
Договору).

Таким
чином, даний договір є діючим на момент вирішення спору.

28.03.2000 позивачем був укладений договір
підряду № 14 на будівництво торгівельного павільйону 2,2х2,5 з Малим
колективним підприємством “СМУ-4” Відкритого акціонерного товариства “Юг” (а.с.
17-18).

Позивачем надані суду докази сплати
за цим договором.

На
теперішній час спеціалізований прилавок № 3 використовує  СПД ОСОБА_2., позивач вважає, що його право
на користування павільйоном порушено, тому просить суд усунути перешкоди у
користуванні цим майном.

Викладене
стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Суд
вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,
прийнятого 16.01.2003 та пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу
України дані кодекси застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання
ними чинності, тобто після 01.01.2004.

Спірні
відносини між сторонами виникли після 01.01.2004, тому при розгляді спору суд
керується Цивільним кодексом України  в
редакції 2003 року та Господарським кодексом України.

Відповідно
до частини першої ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні.

Частиною
першою статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно
статті 331  Цивільного кодексу України
право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається
нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відповідно
частини другої статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Наданий
позивачем до матеріалів справи договір із додатками свідчить про те, що позивач
має на праві власності павільйон площею 5м2, який розміщений за № 3
з лівої сторони торгового ряду на території дрібнооптового ринку на 5 км
Балаклавського шосе міста Севастополя.

Не
може бути прийнято судом довід відповідача, що позивачу належить на праві
власності павільйон, який розміщений з правої сторони торгового ряду на
території дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя, з
наступних підстав.

Надані
позивачем та відповідачем договори містять приписи за межами тексту договорів,
які на думку відповідача підтверджують його позицію.

Згідно
статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

У
відповідності із статтею 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними
умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Приписи
на договорах не відносяться до змісту договорів, не містять погодження обох
сторін, не оформлені належним чином, тому не можуть вважатися умовами договору
та не є належними доказами розміщення павільйону № 3, який належить СПД
ОСОБА_1. на правій стороні торгового ряду, а павільйону який належить
ОСОБА_2. на лівій стороні ряду.

Матеріали
справи містять копію постанови Ленінського РВ УМВС України в місті Севастополі
про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.05.2003 відносно директора
дрібнооптового ринку ОСОБА_4. та фізичної особи ОСОБА_2. за відсутністю ознак
злочину.

У
мотивувальній частині постанови визначено, що в ході додаткової перевірки
встановлено, що підприємцю ОСОБА_2. було виділено чотири місця по правій
стороні дрібнооптового ринку, а підприємцю ОСОБА_1. -місце № 3 по лівій стороні
торгового ряду, дані обставини підтверджені свідченням певних осіб.

Постановою
Ленінського районного суду міста Севастополя від 10.02.2004 скарга ОСОБА_2. на
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.05.2003 залишена
без задоволення.

Постанова
про відмову в порушенні кримінальної справи не має обов'язкової сили в якості
доказу при розгляді господарським судом спору, однак у сукупності з іншими
доказами по справі, підтверджує факт розміщення павільйону ОСОБА_1. в лівому
торговому ряду за № 3.

Згідно
приписів статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном. За змістом цієї статті власник майна має право вимагати усунення
перешкод у користуванні цим майном за умови, якщо він має майно у своєму
володінні, проте протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати
право користування та розпоряджання ним.

З
пояснень та документів, надані третьою особою вбачається, що облік павільйонів,
які належать власникам -суб'єктам господарювання -ним не ведеться, будь-які
документи за період укладення договорів розміщення (2000 рік) на підприємстві
відсутні, тому надані суду бути не можуть.

При
цьому, суд звертає увагу на те, що надані третьою особою в матеріали справи
пояснення містять інформацію, яка протирічить наданим відповідачем документам,
а саме: третя особа пояснює, що договір між нею та відповідачем, який укладений
05.11.2000, закінчив свою дію 31.12.2006 та в теперішній час відповідач
здійснює торгівельну діяльність на ринку без договору. Однак долучена
відповідачем ОСОБА_2. до матеріалів справи копія договору має іншу дату
закінчення -31.12.2008.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач
належні докази розміщення його павільйону на місці № 3 в лівому ряді на
території дрібнооптового ринку на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя не
надав.

З
наданих документів та пояснень відповідача та третьої особи вбачається, що в
теперішній час в павільйоні № 3 в лівому ряді на території дрібнооптового ринку
на 5 км Балаклавського шосе міста Севастополя здійснює підприємницьку
діяльність СПД ОСОБА_2., СПД ОСОБА_1. підприємницьку діяльність на ринку не
здійснює взагалі.

На
підставі вищевикладеного, суд визнає позовні вимоги суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1про усунення перешкод в користуванні майном такими, що
підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно
до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що спір
виник  внаслідок неправильних дій
відповідача, суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита,
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись
статтями 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд
-

В И Р І Ш И В:

1.  Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Зобов'язати
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1,
відомості про наявність банківських рахунків не відомі) усунути перешкоди у
користуванні суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2, відомості про наявність банківських рахунків не
відомі) спеціалізованим торговим прилавком (павільйоном) № 3, який розташований
по лівій стороні торгового ряду на території дрібнооптового ринку на 5 км
Балаклавського шосе міста Севастополя шляхом звільнення вказаного торгового
місця.

3.
Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, відомості про наявність банківських рахунків не відомі) на користь суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2,
відомості про наявність банківських рахунків не відомі) 203,00 грн., у тому
числі: витрати по сплаті державного мита в сумі
85,00 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в  розмірі 118,00
грн.

Видати
наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                                        С.А.
Рибіна

Рішення оформлено
відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу
України і підписано 26.03.2008

Розсилка:

1.
позивач -СПД ОСОБА_1. АДРЕСА_2

2.
відповідач -СПД ОСОБА_2АДРЕСА_1

3. третя особа - КП
“Севастопольське міське ринкове господарство” (99055, м. Севастополь, пр. Ген.
Острякова, б. 233)

4. справа

5. наряд