ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 05-5-23/15361

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. –головуючого,

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Ткаченко Н.Г.

розглянувши

касаційну скаргу

державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

на ухвалу

та постанову

господарського суду міста Києва від 19.11.2007

Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008

у справі

господарського суду

№ 05-5-23/15361

міста Києва

за заявою

державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

про порушення справи про банкрутство

товариства з обмеженою відповідальністю «Тріан»

в судовому засіданні взяли участь представники :

від заявника

Куракін Ю.В. (дов. №12206/9/10-009 від 19.09.2006)

від боржника

не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва (далі –інспекція) в листопаді 2007 звернулась з заявою до господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Тріан»(далі –боржника), внаслідок його фінансової неспроможності.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.11.2007 (суддя Демидова А.М.) заяву про порушення справи про банкрутство боржника повернуто без розгляду на підставі статті 7, частини 1 статті 9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закону).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 у справі № 05-5-23/15361 (колегія суддів у складі: Дзюбко П.О., Дикунська С.Я., Сотніков С.В.) ухвалу господарського суду м. Києва від 19.11.2007 залишено без змін, а апеляційну скаргу інспекції без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, інспекція звернулась з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду від 19.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008, а справу направити до господарського суду апеляційної інстанції для розгляду по суті, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 7, 9 Закону, статей 1, 22, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши доповідь судді Катеринчук Л.Й., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з абзацом 6 частини 1 статті 7 Закону заява про порушення справи про банкрутство повинна містити виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, із зазначенням реквізитів розрахункового документа про списання коштів із банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання.

Частиною 10 статті 7 Закону передбачено, що органами державної податкової служби до заяви додаються докази вжиття заходів до отримання заборгованості по обов’язкових платежах у встановленому законодавством порядку.

За приписами статті 52 Закону у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань. Господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

Повертаючи без розгляду заяву інспекції, на підставі статті 7 Закону господарський суд як першої так і апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до пунктів 15, 16 розділу 2 та пункту 15 розділу 5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 29.03.2001 року, платіжні вимоги податкових органів повертаються банками у таких випадках із обов’язковим зазначенням причин повернення, і саме такі розрахункові документи є підтвердженням неплатоспроможності платника податків (боржника);

- що в матеріалах заяви відсутні розрахункові документи, платіжні вимоги заявника на безспірне стягнення недоїмки, непогашеної внаслідок недостатності коштів на рахунках боржника, і повернуті банками без виконання із зазначенням причин повернення;

- отже, інспекцією не було надано суду доказів вжиття заходів із погашення заборгованості боржником перед бюджетами та державними цільовими фондами, передбачених Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», а, відтак, не додержано вимог статті 7 Закону.

Але з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ухвала про повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувані ухвала суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій зазначеним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи, інспекцією було подано заяву про визнання банкрутом боржника на підставі статті 52 Закону, як відсутнього боржника.

В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції та в апеляційні й постанові на цю обставину не звернуто уваги, та не зазначено, що заяву про порушення провадження у справі про банкрутство подано не за загальною, а за спрощеною процедурою.

Отже, оскільки процедура визнання відсутнього боржника банкрутом є спрощеною, то суду належить перевірити докази безспірності грошових вимог інспекції, зокрема: докази, які свідчать про припинення боржником підприємницької діяльності, докази неможливості встановити місцезнаходження керівних органів боржника, довідки органу реєстрації про відсутність боржника за його місцезнаходженням, документи органу зв’язку про неможливість вручення кореспонденції боржнику, за його юридичною чи поштовою (фактичною) адресою.

Окрім того, господарському суду першої інстанції належить з'ясувати факт наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців».

За таких обставин, ухвалу господарського суду міста Києва від 19.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 у справі №05-5-23/15361, не можна визнати такими, що відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону, а тому вони підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для розгляду на стадії прийняття заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтею 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. ст. 111-5, 111-7 –111-9, 111-10 –111-13 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва задовольнити частково.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 та ухвалу господарського суду міста Києва від 19.11.2007 скасувати, справу №05-5-23/15361 направити до господарського суду міста Києва для розгляду зі стадії прийняття заяви.

Головуючий Б. Поляков

Судді                                                                        Л. Катеринчук

Н. Ткаченко