ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008 Справа № 5/320

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.

при секретарі: Ролдугіній Н.В.

за участю представників, які були присутні у судовому засіданні 17.06.2008 року:

позивача: Белашов К.В.- предст., дов.№3 від 10.12.2007 року

відповідача: Прищепа М.О.- предст., дов. від 19.02.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Цемент-Трейд” (м. Кіровоград) на рішення господарського суду Кіровоградської області від 23.04.2008р. у справі №5/320

за позовом: дочірнього підприємства “Кіровоградбуд-Універсал” Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградбуд” (м. Кіровоград)

до: товариства з обмеженою відповідальністю “Цемент-Трейд” (м. Кіровоград)

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 23 квітня 2008 року (підписано 26.04.2007р.) по справі №5/320 (суддя Змеул О.А.) був задоволений позов дочірнього підприємства “Кіровоградбуд-Універсал” Відкритого акціонерного товариства “Кіровоградбуд” (м. Кіровоград) до товариства з обмеженою відповідальністю “Цемент-Трейд” (м. Кіровоград) про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.05.2004 року. З відповідача на користь позивача стягнуто 85 грн. витрат по сплаті державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач –товариство з обмеженою відповідальністю “Цемент-Трейд” (м. Кіровоград), не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 23.04.2008 року у справі №5/320 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на відповідача. Підставами для скасування рішення господарського суду в даному випадку відповідач вважає невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. При відхилені вимог відповідача про застосування положень про позовну давність, суд посилався на початок перебігу строку позовної давності з моменту коли позивач дізнався про накладення арештів на майно ВАТ “Кіровоградбуд” і всіх його дочірніх підприємств, тобто з 07.08.2007р., коли позивачем була отримана довідка реєстратора ЄРЗ Кіровоградського обласного державного нотаріального архіву. Дане ствердження суду не відповідає дійсності, оскільки арешт на майно було накладено постановою державного виконавця відділу ДВС Ленінського районного управління ще 30.03.2000р., а 20.01.2003р. державним виконавцем ДВС Кіровського району м. Кіровограда накладено заборону на все майно ВАТ “Кіровоградбуд” і всіх його дочірніх підприємств, тобто позивач міг дізнатися про накладення арешту і заборону відчуження майна значно раніше ніж вказав суд. На думку скаржника висновок суду, що дочірнє підприємство „Будівельний комбінат” ТОВ „Титан” (продавець за спірним договором) находилось у вирішальній залежності від ВАТ „Кіровоградбуд” є помилковим, оскільки в силу ч.8 ст.63 ГК України у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених ст.126 ГК України, підприємство визнається дочірнім. Крім того, зазначений висновок суду не відповідає положенням ст.126 ГК України. Неправильним є також висновок суду, що спірний договір є недійсним через те, що він суперечить акту цивільного законодавства, яким є ст.6 Закону України „Про виконавче провадження”. Зазначений Закон не регулює особисті немайнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності учасників правовідносин, а регулює відносини, що виникають з приводу примусового виконання рішень інших органів, тому не є актом цивільного законодавства у розумінні ст.1 ЦК України. Крім того, заявник зауважує, що у цьому випадку суд не повинен був визнавати договір недійсним, оскільки він є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається.

Дочірнє підприємство „Кіровоградбуд-Універсал” відкритого акціонерного товариства „Кіровоградбуд” (м. Кіровоград) –позивач –у відзиву на апеляційну скаргу і у судовому засіданні пояснив, що під час проведення ліквідаційної процедури арбітражному керуючому стало відомо, що 13.05.2004 року ДП „Домобудівельний комбінат” ТОВ „Титан” продало ТОВ „Цемент-Трейд” 29/100 частин комплексу нежитлових будівель за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 29 літ. „в”. Постановою від 20.01.2003 року було накладено заборону на все майно ВАТ „Кіровоградбуд” та всіх його дочірніх підприємства, а 30.03.2000 року постановою державного виконавця ДВС Ленінського району м. Кіровограда було накладено арешт на все майно, що належить ВАТ „Кіровоградбуд” та його дочірнім підприємствам. Ці вимоги державного виконавця в силу ст.6 Закону України „Про виконавче провадження” є обов’язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Спірний договір був укладений 13.05.2004 року після набрання чинності Господарським кодексом України. Позивач вважає, що існує вирішальна залежність ТОВ „Титан”, яке створило ДП „Домобудівельний комбінат” від ВАТ „Кіровоградбуд” і це встановлено рішеннями господарського суду Кіровоградської області від 28.11.2007 року у справі №5/118 і від 23.10.2007 року у справі №4/300. Ці факти в силу ст.35 ГПК України є обов’язковими для суду і не повинні доводитися знову. За таких обставин скаржник вважає, що ДП „Домобудівельний комбінат” ТОВ „Титан” через корпоративні зв’язки знаходилося від ВАТ „Кіровоградбуд” у вирішальній залежності і в силу існування арештів, накладених органами державної виконавчої служби на майно ВАТ „Кіровоградбуд” та всіх його дочірніх підприємств, не мало право продавати будь-яке, у тому числі нерухоме майно. Тобто зміст спірного договору суперечить ст.6 Закону України „Про виконавче провадження” і суд правомірно визнав його недійсним.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 16.00 24 червня 2008 року.

Вислухав представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 13 травня 2004 року між дочірнім підприємством "Домобудівельний комбінат" товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Цемент-Трейд" (покупець) був укладений договір купівлі –продажу, відповідно до якого продавець зобов'язався передати належні йому 29/100 частин комплексу нежитлових будівель у власність покупця, а останній –прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. Комплекс нежитлових будівель, частина якого відчужується за даним договором, знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Мурманська, 29 В. (п.п. 1.1., 1.2 Договору).

У цей же день вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 2517.

Згідно Свідоцтва про право власності від 5 липня 2000 року №365 цілий комплекс будівель, розташований по вул. Мурманській, 29-в у м. Кіровограді, належав на праві колективної власності дочірньому підприємству "Домобудівельний комбінат" товариства з обмеженою відповідальністю "Титан".

Місцевим господарським судом при розгляді справи було правомірно встановлено, що загальними зборами учасників ТОВ "Титан" 14.11.2006 року прийнято рішення про припинення юридичних осіб - ДП "Домобудівельний комбінат" і ТОВ "Титан" шляхом їх приєднання до ДП "Кіровоградбуд-Універсал" з метою формування ліквідаційної маси підприємства-банкрута, реалізації його майна та задоволення вимог кредиторів. За передавальним актом від 20.01.2007 року, складеним з урахуванням правил ч. 2 ст. 107 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 59 Господарського кодексу України до ДП "Кіровоградбуд-Універсал" перейшли усі майнові права та обов'язки ДП "Домобудівельний комбінат". Державна реєстрація припинення юридичної особи - ДП "Домобудівельний комбінат" проведена 01 лютого 2007 року, про що державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис № 7001315. Дочірнє підприємство "Домобудівельний комбінат" ТОВ "Титан" вилучено із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 67 від 09.06.04, державному реєстратору надана реєстраційна картка форми № 8, у якій ДП "Кіровоградбуд-Універсал" зазначено правонаступником ДП "Домобудівельний комбінат". У відповідності до частини третьої ст. 59 Господарського кодексу України у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

З огляду на викладене висновок місцевого господарського суду, що ДП "Домобудівельний комбінат" реорганізовано шляхом приєднання до ДП "Кіровоградбуд-Універсал", до якого перейшли усі майнові права та обов'язки першого і ДП "Кіровоградбуд-Універсал" є правонаступником ДП "Домобудівельний комбінат" внаслідок реорганізації підприємства шляхом приєднання є обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на наявність вирішальної залежності, у якій через корпоративні зв’язки знаходилося ДП „Домобудівельний комбінат” ТОВ „Титан” від ВАТ „Кіровоградбуд”, тому в силу ч.8 ст.63 ГК України за наявності існування арештів, накладених органами державної виконавчої служби на майно ВАТ „Кіровоградбуд” та всіх його дочірніх підприємств, ДП „Домобудівельний комбінат” ТОВ „Титан” не мало право продавати будь-яке, у тому числі і нерухоме майно.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Кіровоградської області від 23.10.2007 року у справі №4/300 і постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.06.2008 року у справі №16/471.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі „Совтрансавто-Холдинг” проти України”, яке є в силу ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” є джерелом права, визначено, що „право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)”.

З урахуванням вказаних обставин Дніпропетровський апеляційний господарський суд вважає, що майно, яке є предметом спірного договору у момент його відчуження знаходилося під арештом на підставі постанов державної виконавчої служби від 30.03.2000 року і 20.01.2003 року.

За таких обставин місцевий господарський суд правомірно з посиланням на норми ст.ст.203, 215 ЦК України і ст.6 Закону України „Про виконавче провадження” визнав зазначений договір недійсним.

При цьому Дніпропетровський апеляційний господарський суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 ГК України). Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ст.175 ГК України).

Згідно ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. При цьому, недійсним може бути визнана і нікчемна угода.

Оскільки між сторонами виникло господарське зобов’язання і визнання його недійсним не обмежується положеннями ст.203 ЦК України, рішення господарського суду є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Цемент-Трейд” (м. Кіровоград) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 23 квітня 2008 року у справі №5/320 залишити без зміни.

Головуючий О.С. Євстигнеєв

Судді: Л.О. Лотоцька

Р.М. Бахмат

З оригіналом згідно.

Помічник судді М.В. Юрченко

24.06.2008р