КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2008                                                                                           № 37/89

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Верховця А.А.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача – Сердюк Б.Л. – юрист,

від відповідача 1 – Кириленко С.М. – юрист,

від відповідача 2 – Танцюра М.В. – юрист,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного комітету України з державного матеріального резерву та Державного підприємства "Ресурсопостач"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.03.2008

у справі № 37/89 (Кондратова І.Д.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси"

до                                                   Державний комітет України з державного матеріального резерву

Державне підприємство "Ресурсопостач"

про                                                  визнання угоди недійсною та спонукання до виконання умов договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.03.2008р. у справі № 37/89 позов ТОВ "Торговий дім "Ресурси" задоволені повністю.

Визнано Угоду від 01.02.2008 року про розірвання Договору від 15.01.2008 року № 1-1530 недійсною з моменту укладення.

Зобов’язано Державний комітет України з державного матеріального резерву прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси” грошові кошти у сумі 38 172 000,65 грн., одержані Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси” за Угодою від 01.02.2008 року про розірвання Договору від 15.01.2008 року № 1-1530.

Зобов’язано Державний комітет України з державного матеріального резерву виконати умови Договору від 15.01.2008 року № 1-1530 та видати наряди на відпуск матеріальних цінностей державного резерву протягом п’яти робочих днів з дати отримання грошових коштів від Державного підприємства “Ресурспостач”.

Зобов’язано Державне підприємство “Ресурспостач” виконати умови Договору від 15.01.2008 року № 1-1530 та передати наряди на відпуск матеріальних цінностей державного резерву Товариству з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси” за актом приймання-передачі нарядів, протягом десяти робочих днів з дати отримання грошових коштів.

Стягнуто солідарно з Державного комітету України з державного матеріального резерву та з Державного підприємства “Ресурспостач” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси по 127 грн. 50 коп. – витрати по сплаті державного мита та по 59 грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідачі, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять його скасувати, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування судом обставин, що мають значення для справи, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема вони вважають, що судом першої інстанції були порушені норми встановлені ч. 1, 2 ст. 604 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв», Порядок реалізації матеріальних цінностей державного резерву, затв. Постановою КМУ від 27.12.2006р. № 1827, не було взято до уваги доручення Прем’єр-міністра України від 05.01.2008р. № 52304/2/1-07, п.п. 1, 2 Положення про державний комітет України з державного матеріального резерву, затв. Постановою КМУ від 08.06.2006р. № 810.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд з’ясував наступне:

З метою реалізації матеріальних цінностей державного резерву, відповідно до Порядку реалізації матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2006 № 1827, відповідачем 1 було подано оголошення про проведення відкритого конкурсу з реалізації матеріальних цінностей державного, в тому числі мобілізаційного резерву, в газеті “Урядовий кур’єр” від 11.12.2007 № 232 (далі - Оголошення) та розміщено його на офіційному веб-сайті відповідача 1.

На виконання умов конкурсу, визначених в Оголошенні між сторонами був укладений трьохсторонній договір від 20.12.2007 № 33 юр-2007/4-1005, за яким було сплачено конкурсне забезпечення у сумі 3 800 000,00 грн. за лотом № 507, що підтверджується платіжними дорученнями № 0143 від 27.12.2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи за результатами конкурсу, оформленого протоколом засідання конкурсної комісії Держкомрезерву України щодо проведення другого етапу відкритого конкурсу з реалізації матеріальних цінностей державного резерву від 04.01.2008 року № 43-ІІ/пром, позивача було визнано переможцем конкурсу за лотом № 507.

Після публікації торгів на офіційному веб-сайті відповідача 1, між Державним підприємством “Ресурсопостач” (надалі –продавець), який є повіреним і діє від імені відповідача 1 на підставі Договору доручення від 10.02.2006 року № юр-234/2006, та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси”(надалі –покупець) був укладений Договір купівлі –продажу мазуту від 15.01.2008 року № 1-1530 (надалі –Договір), відповідно до якого погодили, що продавець продає, а покупець купує матеріальні цінності державного резерву на умовах EXW “Франко –склад” відповідно до “Інкотермс –2000”.

Згідно п. 2.1 Договору вартість матеріальних цінностей, які реалізуються відповідно до договору, становить 38 172 000 грн. 65 коп.

Відповідно до п. 3.1. вказаного Договору, позивач зобов’язався протягом п’яти банківських днів з дати підписання договору здійснити попередню оплату в розмірі 100 % загальної вартості матеріальних цінностей.

Позивач свої зобов’язання, встановлені п.п. 2.1., 3.1., 3.2. Договору купівлі-продажу мазуту від 15.01.2008 № 1-1530 виконав в повному обсязі та перерахував на рахунок продавця грошові кошти у сумі 38 172 000,65 грн., що складає загальну вартість матеріальних цінностей.

Сплачені грошові суми складаються із сплаченої позивачем суми конкурсного забезпечення, яка відповідно до п.п. 2.1., 2.2.4 трьохстороннього договору від 20.12.2007 № 33 юр-2007/4-1005 зарахована відповідачем 1, як внесення забезпечення виконання договору купівлі-продажу та відповідно до п.п. 3.3. договору купівлі-продажу від 15.01.2008 № 1-1530 зарахована відповідачем 1 в рахунок оплати вартості матеріальних цінностей, а також із сплаченого позивачем залишку вартості матеріальних цінностей, що підтверджується зазначеними вище платіжними дорученнями.

Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти були прийняті як відповідачем 2, так і відповідачем 1, що в свою чергу підтверджує виконання позивачем своїх зобов’язань по сплаті грошових коштів.

Відповідно до п. 4.2 Договору, продавець зобов’язаний був протягом 10 робочих днів з дати отримання продавцем грошових коштів на умовах і в розмірі, вказаному в п.п. 2.1, 3.1 Договору, передати покупцю наряд Держкомрезерву України на відпуск матеріальних цінностей державного резерву.

Отже, з зазначеного вище вбачається, що до 29.01.2008 року відповідач 2 зобов’язаний був передати позивачу наряд (наряди) відповідача 1 на відпуск матеріальних цінностей державного резерву, що в свою чергу є підставою вважати зобов’язання відповідача 2, щодо поставки матеріальних цінностей, виконаними з моменту передачі позивачу наряду.

Доказів виконання зобов’язань з передання нарядів відповідачем 1 та відповідачем 2 суду не надано.

17.01.2008 року відповідач 2, діючи на підставі договору доручення від 10.02.2006 року № юр-234/2006, звернувся до позивача з листом № 80, відповідно до якого просив вважати розірваним Договір купівлі-продажу від 15.01.2008 року № 1-1530.

Така позиція обґрунтована наявністю доручень Кабінету Міністрів України про негайне призупинення проведення будь-яких операцій з матеріальними цінностями державного резерву, оскарженням дій конкурсної комісії щодо проведення конкурсу в Окружному адміністративному суді м. Києва та листом відповідача 1 від 16.01.2008 року № 2/229 з вимогою розірвання договорів.

В матеріалах справи наявний лист від 17.01.2008 року № 05, в якому позивач повідомив відповідача 2 про відмову від розірвання договору від 15.01.2008 року № 1-1530 за взаємною згодою та вимагав від відповідача 1 та відповідача 2 виконання договірних зобов’язань.

01.02.2008 року між позивачем та відповідачем 2, який діяв від імені відповідача 1 відповідно до договору доручення від 10.02.2006 року № Юр-234/2006, було укладено угоду про розірвання договору купівлі-продажу мазуту від 15.01.2008 року № 1-1530 у зв’язку з неможливістю виконання продавцем (відповідачем 1) зобов’язань за договором з обставин, за які жодна із сторін не відповідає, відповідно до ст. 607 ЦК України.

Свої дії відповідач 2 мотивував, тим що дорученням Прем’єр-міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07 були призупинені операцій з матеріальними цінностями державного резерву.

На виконання п. 2 угоди від 01.02.2008 року, відповідач 2 повернув позивачу сплачені за договором від 15.01.2008 року № 1-1530 грошові кошти у сумі 38 172 000,65 грн., а зобов’язання сторін за вказаним договором були припинені.

09.02.2008 року в газеті “Урядовий кур’єр”№ 26 Держкомрезервом України було опубліковано оголошення про проведення конкурсу з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, які були предметом продажу за договором від 15.01.2008 року № 1-1530 (лот № 507), і значилися у вказаному оголошенні за лотами №№ 533, № 534, № 535.

У зв’язку з публікацією оголошення від 09.02.2008 в газеті “Урядовий кур’єр”№ 26, листом від 12.02.2008 року позивач звернувся до відповідача 2 із запитом про існування будь-яких обмежень щодо проведення конкурсу та реалізації матеріальних цінностей державного резерву, у тому числі заборони Кабінету Міністрів України та інших органів влади.

Листом від 19.02.2008 року відповідач 2 повідомив позивача про відсутність актів державних органів, які забороняють проведення конкурсів та реалізацію матеріальних цінностей державного резерву.

Також, у вказаному листі відповідачем 2 зазначалося, що на підставі доручення Прем’єр-міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07 про негайне призупинення до прийняття окремого рішення проведення будь-яких операцій з товарно-матеріальними цінностями державного резерву, Держкомрезервом України було видано наказ від 24.12.2007 року № 373 про призупинення процедури з реалізації матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до доручення Прем’єр-міністра України від 05.01.2008 року № 52304/2/1-07, що видано на заміну попереднього доручення від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07, Держкомрезерв України зобов’язано забезпечити проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, в тому числі мобілізаційного відповідно до законодавства.

У зв’язку із зміною доручення Прем’єр-міністра України, наказом від 08.01.2008 року № 1 “Щодо проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву”, Держкомрезервом відновлено проведення конкурсів з реалізації матеріальних цінностей.

На підтвердження усунення перешкод у проведенні конкурсу та реалізації матеріальних цінностей, відповідач 2 додав до листа копії доручень Прем’єр-міністра України та копії наказів Держкомрезерву України.

Таким чином, як підтверджено матеріалами справи, відповідач 2 не мав підстав укладати угоду від 01.02.2008 року про розірвання договору від 15.01.2008 року № 1-1530 у зв’язку з неможливістю виконання продавцем зобов’язань за договором з обставин, за які жодна із сторін не відповідає, посилаючись на доручення Прем’єр-міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07 про негайне призупинення операцій з товарно-матеріальними цінностями державного резерву.

Також колегія суддів встановила, що на момент укладення договору від 15.01.2008 року № 1-1530 та угоди від 01.02.2008 року були відсутні будь-які обмеження органів державної влади щодо реалізації матеріальних цінностей державного резерву, оскільки доручення Прем’єр-міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07 про призупинення будь-яких операцій з товарно-матеріальними цінностями державного резерву, було змінено дорученням Прем’єр-міністра України від 05.01.2008 року № 52304/2/1-07, яким було доручено забезпечити проведення Держкомрезервом операцій з матеріальними цінностями державного резерву, в тому числі мобілізаційного відповідно до законодавства.

Окрім того, відповідачем 1 змінено і власний наказ від 24.12.2007 року № 373 про призупинення процедури з реалізації матеріальних цінностей державного резерву, новим наказом від 08.01.2008 року № 1 “Щодо проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву”.

Отже, обмеження щодо проведення операцій з матеріальними цінностями з відповідача 1 знято 05.01.2008 року, а з відповідача 2 – 08.01.2008 тоді, як 15.01.2008 року було укладено договір № 1-1530, а 01.02.2008 року укладено угоду про його розірвання.

Враховуючи викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач 1 та відповідач 2, шляхом замовчування та доведення до позивача не повної інформації про існування обставин, що унеможливлюють виконання ними своїх зобов’язань за договором від 15.01.2008 року № 1-1530, ввели позивача в оману, посилаючись на доручення Прем’єр-міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07 про призупинення будь-яких операцій з товарно-матеріальними цінностями державного резерву, як на необхідність укладення угоди про розірвання договору від 15.01.2008 року № 1-1530 у зв’язку з неможливістю виконання продавцем зобов’язань за договором з обставин за які жодна із сторін не відповідає. В угоді від 01.02.2008 року містяться умови, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитися перед її укладенням.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин за змістом являє собою дії, спрямовані на досягнення цивільно-правових результатів, тобто на набуття, зміну та припинення цивільних прав та обов’язків, на встановлення, зміну та припинення цивільно - правових відносин.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи те, що укладаючи угоду про розірвання договору від 15.01.2008 року № 1-1530 від 01.02.2008 року, відповідачі ввели в оману позивача, а тому у відповідності до статті 230 Цивільного кодексу України угода визнається судом недійсною з моменту укладення.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, наслідком визнання недійсності правочину, укладеного внаслідок обману, є двостороння реституція.

У зв’язку з визнанням угоди розірвання договору від 01.02.2008 року недійсною, договір від 15.01.2008 року № 1-1530 є чинним, дійсним та обов’язковим для сторін.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З наданих сторонами доказів по справі вбачається, що позивач, як кредитор за договором від 15.01.2008 року № 1-1530, виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до п. п. 4.2, 4.3 Договору № 1-1530 від 15.01.2008 року протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання продавцем грошових коштів на умовах і в розмірі вказаному в пп. 2.1,3.1 Договору, продавець передає покупцю наряд (наряди) Держкомрезерву України на відпуск матеріальних цінностей державного резерву. Зобов’язання продавця щодо поставки матеріальних цінностей вважаються виконаними з моменту передачі покупцю наряду.

Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Зобов’язання відповідача 1 та відповідача 2 за договором від 15.01.2008 року № 1-1530 не виконано, та було прострочено на момент підписання угоди від 01.02.2008 року про його розірвання, оскільки 10 робочих днів для передачі нарядів відповідачем 2 позивачу, спливли 29.01.2008 року. Таким чином, судом встановлено факт порушення відповідачами своїх договірних зобов’язань.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегією суддів не приймаються до уваги заперечення відповідачів, викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що тільки КМУ мав право прийняти окреме рішення щодо проведення будь-яких операцій з товарно-матеріальними цінностями, в тому числі мобілізаційного резерву і дане рішення повинно бути у формі постанови або розпорядження, оскільки як вбачається з матеріалів справи операції з товарно-матеріальними цінностями були призупинені саме на підставі доручення Прем’єра - міністра України від 21.12.2007 року № 52304/0/1-07, дане доручення було замінено іншим доручення Прем’єра –міністра України від 05.01.2008 року № 52304/2/1-07, в якому містилось прохання забезпечити проведення Держкомрезервом операцій з матеріальними цінностями державного резерву, в тому числі мобілізаційного згідно законодавства. Таким чином, оскільки одне доручення було замінено іншим, відсутні підстави для прийняття окремого рішення у формі постанови або розпорядження саме Кабінетом Міністрів України, а заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Підсумовуючи викладене суд апеляційної інстанції повністю погоджується з позицією місцевого господарського суду, та вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговий дім “Ресурси” обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству, матеріалам справи, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду м. Києва від 14.03.2008р. у справі № 37/89 залишити без змін, а апеляційні скарги Державного комітету України з державного матеріального резерву та Державного підприємства "Ресурсопостач" – без задоволення.

2.          Матеріали справи № 37/89 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко А.І.

03.04.08 (відправлено)