ПОСТАНОВА

"16" квітня 2008 р.

Справа № 6/15-672

13 год. 17 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання Ранецькій Л.А.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-2" вул. Бережанська, 70, с. Підгороднє,Тернопільський район, Тернопільська область, 47721

до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі майдан Перемоги, 1, м. Тернопіль, 46000

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій та вимоги про сплату боргу

За участю представників сторін:

позивача: Клочак І.З.

відповідача: Світлик О.М.

Суть справи:

В лютому 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія-2" звернулось в господарський суд Тернопільської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі про скасування рішення про застосування фінансових санкцій №692 від 19 листопада 2007 року та вимоги про сплату боргу №Ю 769 від 05 грудня 2007 року.

Свої вимоги, підтримані в судовому засіданні його представником, позивач мотивував невідповідністю оспорюваних рішення та вимоги фактичним обставинам та нормам закону.

У запереченнях на позов та згідно з поясненнями представника пенсійного фонду, відповідач позову не визнав, посилаючись на законність та обґрунтованість винесених рішень.

В судовому засіданні, призначеному вперше на 19 березня 2008 року, було оголошено перерву до 11 квітня 2008 року, а пізніше –до 16 квітня 2008 року.

Учасникам судового процесу роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Судом здійснено фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального програмно-апаратного комплексу “Діловодство суду”, для створення архівної копії фонограми надано компакт-диск CD-R, серійний номер СІС 01-58298.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14 лютого 2007 року у справі №15/310-4564, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора Тернопільського району заявлений в інтересах держави в особі Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-2" та постановлено стягнути з платника 583 295,34 грн., з яких 534 182,59 грн. недоїмки по сплаті страхових внесків, 47 521,17 грн. штрафних санкцій та 1591,58 грн. пені.

Стягнуті суми складає борг ТОВ «Надія-2»станом на 01 листопада 2006 року, визначений контролюючим органом згідно з актом перевірки від 15 червня 2006року з додатками, картки особового рахунку страхувальника, звітності останнього, рішень про застосування фінансових санкцій та нарахування пені №№ 72, 73 від 25.06.2006р., вимог № Ю-369 у від 15.05.2006р., 24.07.2006р., 28.09.2006р.

23 жовтня 2007 року працівниками Управління Пенсійного Фонду України в Тернопільському районі проведено планову документальну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати зобов’язання зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та питань правильного нарахування, своєчасного і повного перерахування страхових внесків ТОВ «Надія –2»за період з 01 червня 2006 року по 01 жовтня 2007 року.

За результатами перевірки, 23 жовтня 2007 року складено Акт за №39, відповідно до змісту якого, заборгованість ТОВ «Надія-2»по розрахунках з фондом становить 583110,48 грн. При цьому, розбіжностей між даними платника та контролюючого органу не виявлено, а Акт перевірки підписано уповноваженою посадовою особою ТзОВ “Надія-2” без будь-яких заперечень.

У зв’язку з затримкою сплати узгодженого зобов’язання по страхових внесках, Управлянням Пенсійного фонду України в Тернопільському районі прийнято рішення №692 від 19 листопада 2007 року про застосування до ТОВ «Надія –2»74192,10 грн. штрафу та 50577,58 грн. пені.

Вказане рішення направлено ТОВ «Надія –2» рекомендованою поштою з повідомленням про вручення 03 грудня 2007 року.

06 грудня 2007 року, для узгодження суми боргу, Пенсійним фондом направлено боржнику рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, вимогу №369 від 05 грудня 2007 року, до визначених сум якої включено і суми постановлені до стягнення, однак не сплачені за рішенням суду від 14 лютого 2007 року у справі №15/310-4564.

Згідно з поясненнями представника Пенсійного фонду та позивача, дана вимога до виконання не пред’являлась.

Рішення №692 від 19 листопада 2007 та вимогу №369 від 05 грудня 2007 року позивач просить скасувати в судовому порядку.

На обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що органом Пенсійного фонду оспорюване рішення прийнято без складання розрахунку із зазначенням розмірів та строків виникнення недоїмки, а до вимоги неправомірно включено, суми стягнуті за рішенням господарського суду, що дає підставу для повторного стягнення боргу.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.11,70,71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

При цьому, згідно з ч.2 ст.71 КАС України та приналежно до даного спору, обов’язок доведення правомірності своїх рішень та дій покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до приписів згаданих норм Конституції та КАС України, доведеним контролюючим органом і не спростованим належним чином позивачем є факт наявності у останнього заборгованості перед Пенсійним фондом, а також порушення ним законодавства, що регулює порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Так, п. 9 ст.106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09 липня 2003 року, передбачає нарахування фінансових санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, у вигляді накладення штрафу залежно від строку затримки платежу в розмірі: 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум –у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно; 20 відсотків зазначених сум своєчасно не сплачених –у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно; 50 відсотків зазначених сум своєчасно не сплачених –у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів включно.

Порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, поряд з іншим регулюється Інструкцією, затвердженою постановою правління ПФУ 19.12.2003 року за №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №128/2004.

Статтею 106 Закону №1058-ІV та п.п.9.3.2 п.9.3 ст.9 Інструкції №21-1 визначено, що у разі, коли страхувальник не сплачує (не перераховує) або несвоєчасно сплачує (несвоєчасно перераховує) страхові внески, у тому числі донараховані ним самостійно або органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу. При цьому, застосування штрафу та пені за вказане порушення, оформлюються рішенням встановленого зразка. А розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

Додаткового складання розрахунку чи інших документів для визначення суми штрафу та пені законодавством, що регулює спірні правовідносини, не передбачено.

Факт затримки платежу, позивачем не заперечено. Інших доводів на підтвердження неправомірного застосування до позивача штрафних санкцій або прийняття оспорюваного рішення з порушенням приписів перелічених норм позивачем не представлено.

Відповідно до ч.13 ст. 106 Закону №1058-ІV та п.9.5 ст.9 Інструкції №21-1, про нарахування пені та накладення штрафів, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

До вищого органу Пенсійного фонду згадане рішення відповідача не оспорювалось.

Згідно з ч.3 ст. 106 Закону №1058-ІV п.8.2 Інструкції №21-1, страхувальнику що має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, територіальні органи Пенсійного фонду надсилають вимогу про її сплату. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу та надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом.

У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу до відповідного органу державної виконавчої служби, у якій зазначає суму боргу за даними карток особових рахунків платників на дату подання. До сум боргу, що подаються до органів державної виконавчої служби за даними карток особових рахунків платників, включаються також суми узгоджених з платником, але не сплачених у встановлений термін фінансових санкцій (штрафів) та пені. Якщо протягом наступного базового звітного періоду страхувальник наростив суми боргу, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження до органу державної виконавчої служби подається вимога тільки на суму зростання боргу (п.п. 8.8,8.9 Інструкції №21-1).

З врахуванням наведеного, не заслуговує на увагу посилання позивача на неправомірне включення територіальним органом Пенсійного фонду до сум визначених вимогою №369 від 05 грудня 2007 року, суми постановленої до стягнення, однак не сплаченої за рішенням суду від 14 лютого 2007 року у справі №15/310-4564. Тому підстав для її скасування у суду немає.

Крім того, за загальним правилом, встановленим ч.2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах встановленого річного строку.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Такі, тобто інші (скорочені) строки для оскарження рішень та вимог Пенсійного фонду, встановлені вищезгаданими нормами ст. 106 Закону №1058-ІV та п.п.8.8,9.6 Інструкції №21-1.

Як наполягає відповідач, і не спростовується матеріалами справи, позивачем не дотримано порядку і строків узгодження та оскарження актів індивідуальної дії прийнятих органом ПФ відносно ТОВ «Надія-2». Зокрема оспорювані рішення та вимогу отримано позивачем 03 та 08 грудня 2007 року відповідно, в той час, як з позовом товариство звернулась до суду лише у лютому 2008 року.

Правом узгодження та (або) оскарження рішення, вимоги з відповідним органом Пенсійного фонду, в порядку визначеному ст. 106 Закону №1058-ІV та п.п. 8.5, 9.6 Інструкції №21-1, позивач не скористався.

Відтак, позивачем пропущено встановлений ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду. Клопотання про поновлення пропущеного строку та причини його пропуску позивачем не подано.

Пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову (ч.1 ст.100 КАСУ).

Згідно з ст.ст. 87,89,94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2, 3, 7-17, 70 -72, 87, 89, 94, 99, 100, 102, 112, 136, 157-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі 22 квітня 2008 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя