Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2008 р. Справа № 17/685-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Білоконь Н. Д., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Колоши М.І. - директора, Мірошниченка Д.О., довіреність № 64 від 27.03.2008 р.

відповідача - Литвяк Я.В., довіреність без номера від 30.10.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 602 С/1-14)) на рішення господарського суду Сумської області від 15.02.08р. у справі № 17/685-07

за позовом комунального закладу Сумської обласної ради "Обласна база спеціального медичного постачання", м. Суми,

до комунального закладу Сумської міської ради "Центральна міська лікарня № 1", м. Суми,

про стягнення 150753,70 грн.,

встановила:

Комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласна база спеціального медичного постачання", звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою до комунального закладу Сумської міської ради "Центральна міська лікарня № 1" про стягнення з останнього вартості поставлених медикаментів (виробів медичного призначення) в сумі 150753,70 грн., з яких 138038,93 грн. –основного боргу, 12714,77 грн. –пені, нарахованої у зв‘язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів № 5 від 11.02.2000р., № 37 від 03.07.2001р., № 50 від 20.06.2002р., № 34 від 19.05.2003р., № 32 від 30.03.2004р., укладених між сторонами. Просить віднести на відповідача судові витрати у справі.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15.02.2008р. у справі № 17/685-07 (суддя Коваленко О.В.) позов було задоволено частково: стягнуто з комунального закладу Сумської міської ради "Центральна міська лікарня № 1" на користь комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна база спеціального медичного постачання" 138038,93 грн. основного боргу, 1380,39 грн. витрат по сплаті державного мита та 108,05 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині позову про стягнення 12714,77 грн пені відмовлено.

Відповідач із зазначеним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність викладених в рішенні висновків

- 2 -

обставинам справи просить це рішення скасувати в тій частині, в якій суд першої інстанції задовольнив позов стосовно комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна база спеціального медичного постачання".

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що місцевий господарський суд не врахував того, що згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність становить три роки, на момент укладання договорів № 34 від 19.05.2003 р., № 37 від 03.07.2001 р., № 50 від 20.06.2002 р., № 5 від 11.02.2000р. на які посилається позивач в обгрунтування позовних вимог діяв Цивільний кодекс УРСР прийнятий 18.07.1963., а тому до правовідносин за цими договорами підлягає застосуванню строк позовної давності передбачений статтею 71 зазначеного Кодексу тривалістю у три роки, який пропущено позивачем; судом не враховано положень Наказу Державного казначейства України № 73 від 08.05.2001 р. "Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув" на підставі якого було списано заборгованість, у зв"язку з тим, що минув строк позовної давності щодо її стягнення; суд не застосував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 р. № 1129, якою визначено Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву; позивачем не було надано доказів того, що поставка медичної продукції здійснювалась з державного матеріального резерву.

Відповідач надав доповнення до апеляційної скарги, в якому також зазначив на те, що місцевий господарський суд замість статті 257 Цивільного кодексу України застосував ч. 1 статті 264 Цивільного кодексу України, оскільки строки позовної давності по укладених між сторонами договорах № 34 від 19.05.2003 р., № 37 від 03.07.2001 р., № 50 від 20.06.2002 р., № 5 від 11.02.2000р. для кожного з договорів окремо минули, а щодо заборгованості, яка утворилась до 2000 р. договори не укладались і строк позовної давності по ній минув ще в 2002 р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримує.

Позивач у відзиві та його представники в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечують, просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В обгрунтування своїх заперечень позивач зокрема посилається на те, що відповідач необгрунтовано вказує на пропуск строку позовної давності, оскільки відповідач частково розраховувався за поставлену продукцію та сторонами складалися акти звірки взаєморозрахунків, що свідчить про вчинення відповідачем дій по визнанню боргу, а тому строк позовної давності згідно з ч. 1 статті 264 Цивільного кодексу України преривався та не був пропущений позивачем та згідно з п. 6 ч. 1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов"язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв"; позивач неодноразово листами звертався до відповідача, в яких просив погасити заборгованість за поставлені медикаменти, у відповідь на які відповідач вказував на те, що заборгованість утворилася в результаті незадовільного фінансування установи та буде погашатися по мірі надходження фінансування.Також позивач вказує, що відповідач безпідставно посилається на те, що поставлені йому позивачем медикаменти не належать до державного матеріального резерву, оскільки їх належність до державного матеріального резерву підтверджується змістом листів Державного комітету України з державного матеріального резерву, які містяться у матеріалах справи.

В судовому засіданні оголошувались перерви-з 29.05.2008 р. до 05.06.2008 р. для надання позивачем належним чином завірених копій накладних та рахунків на відпуск медикаментів відповідачу, а також довіреностей, на підставі яких відпускалась

- 3 -

медична продукція відповідачу, та з 05.06.2008 р. до 12:00 год 11.06.2008 р. для виготовлення повного тексту постанови.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представників сторін та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

11.02.2000 р., 20.06.2002 р., 03.07.2001 р., 19.05.2003 р., 30.03.2004 р. між Комунальним закладом Сумської обласної ради «Обласна база спеціального медичного постачання»і Комунальним закладом Сумської міської ради «Центральна міська лікарня №1»були укладені договори: №5, №50, №37, №34, №32, відповідно до умов яких позивач зобов'язався поставити (надати в розпорядження) відповідачу, а останній прийняти та сплатити готові лікарські засоби.

Згідно з п. 2.1. договору №5 відповідач був зобов'язаний сплатити вартість отриманих медикаментів на протязі 3 місяців з моменту їх отримання; пунктом 2.1. договорів № 50 і № 32 встановлений обов'язок відповідача розрахуватись з позивачем не пізніше одного місяця від дня отримання медичної продукції; відповідно до змісту п. 2.1. договору № 37 відповідач зобов'язаний розрахуватись з позивачем по мірі надходження цільових грошових коштів на відповідну статтю банківського рахунку, після пред'явлення позивачем рахунку на одержані медикаменти; з пункту 2.1. договору №34 вбачається, що відповідач зобов'язаний розрахуватись з позивачем по факту поставки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом періоду з 1996 р. по 2004 р. поставив відповідачу товарно-матеріальні цінності (медикаменти) на загальну суму 153 826 грн. 78 коп., що підтверджується відповідними накладними, рахунками та довіреностями, які містяться в матеріалах справи, а також накладними, рахунками та довіреностями, наданими позивачем на вимогу апеляційного господарського суду .

До 11.02.2000 р. договори на поставку медикаментів сторонами не укладались, а медична продукція відпускалась позивачем відповідачу з державного матеріального резерву на підставі наказів і розпоряджень управління охорони здоров"я Сумської облдержадміністрації "Про перерозподіл та використання медикаментів", в яких передбачалися рознарядки на відпуск медикаментів по лікувально-профілактичним закладам області, в тому числі і щодо відповідача.

Проте в порушення умов зазначених договорів, а також зобов"язань, які виникли до укладення цих договорів, у зв"язку з відпуском позивачем відповідачу продукції на підставі наказів та розпоряджень управління охорони здоров"я Сумської облдержадміністрації, останній розрахувався з позивачем лише частково, внаслідок чого несплаченою залишилася сума боргу 138 038 грн. 93 коп., що підтверджується також наявними у матеріалах справи актами звірки взаємних розрахунків, підписаними представниками сторін.

Відповідач обґрунтовує свої заперечення зокрема тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 138038,93 грн.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.І статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

- 4 -

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в матеріалах справи містяться акти звірки взаємних розрахунків від 12.04.2006 р., 10.07.2006 р., 20.01.1997 р., 03.11.1997 р., 09.01.1998 р., 14.07.1998 р., 14.10.1998 р., 16.11.1998 р., 05.01.2000 р., 04.09.2000 р., 01.10.2000 р., 01.10.2001 р.,11.01.2002          р., 08.08.2002 р., 08.10.2002 р., 30.01.2003 р., 10.04.2003 р., 28.10.2003 р.,10.12.2002          р., ,02.02.2004 р., 05.04.2004 р., 12.07.2004 р., 24.11.2007 р, 17.01.2005 р., 01.02.2005 р., 06.04.2005 р., 14.07.2005 р., 10.10.2005 р., 27.01.2006 р., 01.07.2007 р., останній з яких підписаний 08.10.2007 р. на суму 138 038 грн. 93 коп., що свідчить про те, що відповідач вчиняв дії по визнанню ним суми заборгованості, а тому перебіг позовної давності за позовними вимогами в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 138 038 грн. 93 коп. преривався та на час подання позову по даній справі не сплив.

Також про вчинення відповідачем дій по визнанню боргу свідчать його листи- № 912/1г від 03.04.2000 р., № 1578 від 19.09.2001 р., № 3997/1 від 26.11.2004 р., № 270 від 20.07.2006 р. в яких відповідач у відповідь на вимоги позивача про погашення заборгованості за поставлені медикаменти посилається на те, що заборгованість утворилася внаслідок незадовільного фінансування його установи та буде погашатися по мірі надходження фінансування з бюджету.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідач не подав суду доказів сплати боргу в сумі 138 038 грн.

Тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу в сумі 138 038 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів, що медикаменти відпускалися з державного матеріального резерву, а також на те, що сума боргу була списана ним на підставі Наказу Державного казначейства України № 73 від 08.05.2001 р. "Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув" є безпідставними.

Згідно з п. 2.1. статуту позивача він створений і функціонує з метою забезпечення та ефективного використання матеріалів другої групи мобілізаційного резерву, тривалого його зберігання, своєчасного поновлення і поповнення.

Пунктом 3.3. статуту позивача передбачено, що відпуск із державного резерву матеріальних цінностей, що підлягають освіженню і зберігаються на підприємствах, установах і організаціях системи державного резерву, виконується за рішенням центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

В листі Державного комітету України з державного матеріального резерву № 10-2/2425 від 01.04.2003 р. "Про списання заборгованості за матеріальні цінності мобілізаційного резерву", надісланому на адресу управління охорони здоров"я Сумської облдержадміністрації, у підпорядкованості якої перебуває позивач згідно з п. 1.1. його статуту, зазначено що медичне майно мобілізаційного резерву, яке зберігається на базі спецмедпостачання управління охорони здоров"я Сумської облдержадміністрації, накопичене для потреб системи охорони здоров"я в особливий період; відповідальність за його кількісне та якісне зберігання покладено на обласне управління охорони здоров"я; база спецмедпостачання відпускала лікувальним

- 5 -

закладам області медичне майно мобілізаційного резерву, але з 1996 р. лікувальні заклади кошти за отримані матеріальні цінності не повертали, внаслідок чого утворилась дебіторська заборгованість перед базою спецмедпостачання; на цей час лікувальні заклади Сумської області згідно з розпорядженням облдержадміністрації та на підставі Наказу Державного Казначейства України списують заборгованість, щодо якої строк позовної давності минув, проте, у зазначеному випадку йдеться про списання коштів, які належать державі, що здійснюється тільки за рішенням Кабінету Міністрів України, а самовільне списання цих коштів є порушенням чинного законодавства.

Отже відпуск медикаментів відповідачу з державного матеріального резерву підтверджується сукупністю доказів: статутом позивача, наказами та розпорядженнями управління охорони здоров"я Сумської облдержадміністрації, рознарядками на відпуск медикаментів, листом Державного комітету України з Державного матеріального резерву, листами сторін та актами звірок їх взаєморозрахунків

Списання боржниками заборгованості за відпущені матеріальні цінності з державного матеріального резерву на підставі наказу Державного казначейства України, через закінчення строку позовної давності не передбачено Законом України "Про державний матеріальний резерв України".

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 12 714 грн. 77 коп. пені місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні, посилаючись на таке.

Відповідно до ч.І ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 2000 р. по 2004 р., тобто після закінчення строку спеціальної позовної давності.

Виходячи з наведеного, рішення місцевого господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні, у зв"язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 15.02.08р. у справі № 17/685-07 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом місяця з дня оголошення її повного тексту

Головуючий суддя (підпис) Сіверін В. І.

Суддя (підпис) Білоконь Н. Д.

Суддя (підпис) Ільїн О.В.