ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2008 р. Справа № 13/200-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія"

до Нововоронцовської міжрайонної державної податкової інспекції

за участю представників:

позивача –Бондар А.Ф.,

відповідача –Попович О.В.,

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № /1 на суму 1181,53 грн та № /1 на суму 283,38 грн від 20 лютого 2008 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на факті порушення відповідачем положень статей 238, 239 та 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій, відповідно до яких, на думку позивача, такі санкції можуть застосовуватись до суб’єкта господарювання протягом 6 місяців з дня виявлення порушення, але не більше одного року з дня вчинення порушення.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність спірних рішень, оскільки положення названих статей ГК України не розповсюджуються на штрафні санкції, які застосовуються до суб’єктів господарювання на підставі Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 20 лютого 2008 року посадовими особами Нововоронцовської міжрайонної державної податкової інспекції складено акт перевірки № „Про результати перевірки з питань своєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов’язань”, за змістом якого виявлені допущені позивачем порушення строків сплати фіксованого сільськогосподарського податку.

Зокрема, СТОВ „Надія” узгоджені податкові зобов’язання по фіксованому сільськогосподарському податку, визначені у розрахунках податку від 19.02.2001 р. № 26 та від 30.01.2003 р. № 1238 по строках сплати 21 серпня 2001 року –сплатило із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, а саме 20 вересня 2001 року, 30 та 31 жовтня 2001 року, 1 та 30 липня 2003 року, 1 вересня 2003 року сплатило із затримкою до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання.

На підставі цього акту відповідачем винесені податкове повідомлення - рішення: 1) від 27 грудня 2007 року № /0 про сплату 1136,46 грн штрафних санкцій за затримку граничного терміну сплати узгоджених податкових зобов'язань по фіксованому сільськогосподарському податку , що є більшою 30 календарних днів, наступних за останнім днем фактичного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання по фіксованому сільськогосподарському податку –5682,30 грн (штраф у розмірі 20 %), застосованих з посиланням на підпункт 17.1.7. пункту 17 1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”; 2) від 27 грудня 2007 року № /0 про сплату 308,45 грн штрафних санкцій за затримку фактичного терміну сплати узгоджених податкових зобов’язань по фіксованому сільськогосподарському податку до 30 календарних днів, наступних за останнім днем фактичного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання по фіксованому сільськогосподарському податку.

В подальшому за результатами апеляційного оскарження позивачем названих рішень відповідачем прийняті рішення № /1 на суму 1181,53 грн та № /1 на суму 283,38 грн від 20 лютого 2008 року.

Основні засади функціонування та діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 509-ХІІ державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції виконують серед інших функцій здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов’язкових платежів).

Поряд з цим, згідно до підпункту 2.1.4. пункту 2.1. статті 2 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (надалі Закон № 2181) податкові органи є контролюючими органами стосовно сплати податків, які справляються до бюджетів, крім податків, що контролюються іншими органами.

За підпунктом 2.2.1. пункту 2.2. статті 2 того ж Закону контролюючі органи мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, які відносяться до їх компетенції, що з урахуванням положень статей 14 Закону України „Про систему оподаткування”, за якою до податків віднесено й фіксований сільськогосподарський податок, надає право контролюючим органам на здійснення перевірок по сплаті такого податку.

Механізм справляння фіксованого сільськогосподарського податку, що сплачується сільськогосподарськими товаровиробниками у грошовій формі визначено положеннями Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”.

За статтею 5 цього Закону платники податку визначають суму фіксованого сільськогосподарського податку на поточний рік у порядку і розмірах, передбачених цим Законом, і подають розрахунок органу державної податкової служби за місцем знаходження платника податку до 1 лютого поточного року. Сплата податку проводиться щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем базового звітного (податкового) місяця, у розмірі третини суми податку, визначеної на кожний квартал від річної суми податку, у таких розмірах: у І кварталі - 10 відсотків; у II кварталі - 10 відсотків; у III кварталі - 50 відсотків; у IV кварталі - 30 відсотків.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених названим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф на підставі пункту 17.1.7. статті 17 Закону України № 2181, у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі п’ятдесяти відсотків не погашеної суми податкового боргу. Поряд з цим, на підставі пункту 5.1. статті 5 Закону України № 2181, податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації.

Що стосується граничних строків сплати, то для платників фіксованого сільськогосподарського податку вони визначаються відповідним законом - Законом України „Про фіксований сільськогосподарський податок”.

Так, контроль за справлянням платежів до бюджетів усіх рівнів здійснюється органами державної податкової служби України згідно Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджетів, затвердженої наказом ДПА України від 18.07.2005 р. № 276. Згідно пункту 1.6. розділу Інструкції використання автоматизованої інформаційної системи спеціального кодування всіх операцій щодо обліку платежів, що надходять до бюджету, забезпечує на робочому місці працівників підрозділу адміністрування облікових показників та звітності автоматизоване ведення особових рахунків платників податків та підтримання в актуальному стані автоматизованої інформаційної облікової системи, яка дає змогу формувати довідкову інформацію, звітність тощо. Проведення операцій в особових рахунках платників здійснюється в хронологічному порядку.

Як зазначено у преамбулі Закону України № 2181, він є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Цим Законом запроваджено механізми процедури адміністрування податків, зокрема, передбачено право платників податків самостійно визначати суму податкових зобов’язань та узгоджувати таку суму податкових зобов’язань шляхом подання податкової декларації (пункт 5.1 статті 5). Під останньою, як передбачено пунктом 1.11. статті 1 вказаного Закону, розуміється як власне сама податкова декларація, так і розрахунок суми податку (збору), який подає платник податку до податкового органу в передбаченому законодавством порядку та за встановленою формою. Запровадивши поняття „самостійне узгодження податкового зобов’язання”, цей Закон встановив, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює: календарному місяцю, - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю, - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, - до 1 квітня року, наступного за звітним (абзац перший підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4).

Відповідно до абзацу другого підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Закону № 2181 під терміном „базовий податковий період” слід розуміти податковий період, визначений відповідним законом з питань оподаткування.

Приписами статті 5 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” платники податку визначають суму фіксованого сільськогосподарського податку на поточний рік у порядку і розмірах, передбачених цим Законом, і подають розрахунок органу державної податкової служби за місцем знаходження платника податку до 1 лютого поточного року.

Таким чином, законодавець визначив, що базовим податковим (звітним) періодом для сплати вказаного податку є календарний рік.

Абзацом першим підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181 встановлено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Під останньою, як передбачено пунктом 1.11 статті 11 вказаного Закону, розуміється як власне податкова декларація, так і розрахунок суми податку (збору).

Тобто, штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 статті 17 Закону України № 2181 застосовуються і до платників фіксованого сільськогосподарського податку.

На підставі зазначеного суд доходить висновку про правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, спірне рішення відповідає діючому законодавству, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв’язку з чим сплачений позивачем судовий збір відноситься на нього.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6,80 підлягає покладенню на нього.

При цьому посилання позивача на положення статей 238, 239 та 250 Господарського кодексу України до уваги судом не приймаються, оскільки за змістом статті 238 за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами санкції. Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. В свою чергу учасниками відносин у сфері господарювання відповідно до статті 2 ГК України поряд з суб’єктами господарювання є органи державної влади та місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

Проте, в даному випадку відповідач не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, а також не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо позивача.

На підставі зазначених правових норм і керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –21 травня 2008 року

Суддя М.К. Закурін