ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2008 р.

Справа № 17-4-15-34-22/01-3493

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого                                                                       Лашина В.В.

Суддів :                                                                                Єрмілова Г.А.                                                                                                                Воронюка О.Л.

при секретарі                                                            Толок В.В.

за участю представників сторін:

Від відповідача (КП "Одесміськелектротранс") - Трюхан В.О., довіреність № 09/11-464, дата видачі : 07.04.08;

Від відповідача (КП "Одесміськелектротранс") - Криворученко В.О., довіреність № 09/11-08, дата видачі : 08.01.08;

Від позивача (ЮК "Юніком - південь") - Ващенко С.В., довіреність № 3, дата видачі : 12.05.08;

Від Одеської міської ради - Нікішев О.В., довіреність № 242/исх-гс, дата видачі : 25.04.08;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Юридичної компанії “Юніком -Південь”, дочірнього підприємства

на рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2008 р.

зі справи № 17-4-15-34-22/01-3493

за позовом Юридичної компанії “Юніком -Південь”, дочірнього підприємства

до Комунального підприємства “Одесміськелектротранс”, Одеської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів,- ВАТ “Одесаремелектротранспорт”

про стягнення 4 480 837,44 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

23.05.2001 р. Виробничо-комерційна фірма „Юніком-Південь” звернулася до господарського суду з позовом до Одеського трамвайно-тролейбусного управління (далі–ОТТУ), Комунального підприємства „Одесміськелектротранс” (далі –КП „Одесміськелектротранс”) та до Одеської міської ради про стягнення 2 574 229 грн. основного боргу, 1 526 325,06 грн. інфляційних втрат та 251 571,93 грн. 3 % річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за договором поруки, укладеним між позивачем та ВАТ „Одесаремелектротранспорт” 15.01.1999 р., позивачем були виконані зобов`язання ОТТУ перед ВАТ „Одесаремелектротранспорт” по сплаті 2 574 229 грн. вартості ремонтних робіт, виконаних у 1996-1998 роках внаслідок чого до нього перейшли права кредитора по вказаному зобов`язанню щодо стягнення основної заборгованості, збитків та пені з ОТТУ, в тому числі і права, які випливають із забезпечення цього зобов`язання. Також позивач просив поновити строк позовної давності, мотивуючи тим, що цей строк пропущений з поважних причин внаслідок подання такого позову раніше іноземним засновником позивача до суду загальної юрисдикції.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги до 4 480 837,44 грн. за рахунок вимог про стягнення штрафу в розмірі 128 711 грн. на підставі п. 57 Положення про поставки товарів народного споживання 1969 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2001 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ВАТ „Одесаремелектротранспорт”.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.07.2001 р. у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2001 р. зазначене рішення змінено та договір поруки від 15.01.1999 р., укладений між Виробничо-комерційною фірмою „Юніком-Південь” та ВАТ „Одесаремелектротранспорт”, визнаний недійсним.

Постановою Верховного Суду України від 04.04.2002 р. рішення господарського суду Одеської області від 23.07.2001 р. та постанову Вищого господарського суду України від 23.10.2001 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.06.2002 р. провадження у справі було зупинено до вирішення пов`язаної з нею іншої справи за позовом прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Виконкому Одеської міської ради до Виробничо-комерційної фірми „Юніком-Південь” про визнання недійсними установчих документів та скасування державної реєстрації.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2008 р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.02.2008 р. було здійснено заміну позивача: Виробничо-комерційну фірму „Юніком-Південь” замінено на його правонаступника –Юридичну компанію „Юніком-Південь” дочірнє підприємство (далі –ЮК „Юніком-Південь”) та виключено зі складу відповідачів ОТТУ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.03.2008 р. (головуючий суддя Петров В.С., судді: Гуляк Г.І., Демешин О.А.) у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з цим рішенням, ЮК „Юніком-Південь” в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки право на звернення до суду у позивача виникло не 10.04.1998 р., а саме 15.06.1999 р., тобто з моменту оплати ЮК „Юніком-Південь” боргу ОТТУ перед ВАТ „Одесаремелектротранспорт” за договором поруки від 15.01.1999 р., та саме в межах трирічного строку позовної давності й було пред`явлено позов. Апелянт вважає, що порівняльний аналіз ст.ст. 191, 192, 193, 194 та ст. 197 ЦК УРСР вказує на те, що за своєю правовою природою інститут поруки принципово відрізняється від інституту заміни сторони у зобов`язанні. Виконання поручителем договору поруки призводить до припинення зобов`язання між боржником та кредитором та створює нові правовідносини між боржником та поручителем. Натомість, при заміні сторони у зобов`язанні (уступка права вимоги та перевід боргу), зобов`язання не припиняється, а лише переходить від однієї особи до іншої.

В судове засідання не з'явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів,.- ВАТ “Одесаремелектротранспорт”, який був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та надану ним юридичну оцінку, судова колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.1996 р. та 01.01.1997 р. між ВАТ „Одесаремелектротранспорт” та ОТТУ було укладено договори № 1 та № 2 про ремонт рухомого складу пасажирського транспорту та поставку запасних частин до нього.

Згідно з п. 3 Розділу 5 договору від 23.01.1996 р. /а.с. 115, т.1/ ОТТУ зобов`язалось здійснювати оплату до 10 числа місяця наступного за звітним згідно з виставленим рахунком, оформленим на підставі прийомо-здаточних актів.

Пунктом 2 Розділу 5 договору від 01.01.1997 р. /а.с. 112, т.1/ передбачено, що ОТТУ зобов`язується сплачувати за поставлену продукцію у тижневий строк, при цьому, пунктом 5 Розділу 5 зазначеного договору встановлено, що ОТТУ зобов`язується погасити заборгованість за поставлені у 1996 р. запасні частини до 01.07.1997 р.

З графіку виникнення заборгованості, складеного ВАТ „Одесаремелектротранспорт” /а.с. 120, т.1/, видно, що заборгованість у сумі 558 601,11 грн. повинна була сплачена ОТТУ до 01.07.1997 р., а 2 015 628 грн. у відповідності до п. 3 Розділу 5 договору від 23.01.1996 р. повинна була бути сплачена до 10.04.1998 р.

ОТТУ прийняті на себе зобов`язання зі своєчасної та у повному обсязі оплати за поставлені товари у встановлений договорами строк не виконані.

15.01.1999 р. між ЮК „Юніком-Південь” та ВАТ „Одесаремелектротранспорт” був укладений договір, за умовами якого позивач зобов`язався сплатити ВАТ „Одесаремелектротранспорт” за ОТТУ заборгованість у сумі 2 574 229 грн., що виникла у 1996-1998 роках до 01.06.1999 р.

15.06.1999 р. між позивачем та ВАТ „Одесаремелектротранспорт” був укладений договір поставки та погашення поруки/а.с.42-43, т.1/, за умовами якого ЮК „Юніком-Південь” передало ВАТ „Одесаремелектротранспорт” товари на загальну суму 4 320 000 грн., з яких 2 574 229 грн. йшло на погашення заборгованості ОТТУ. За пунктом 5 цього договору передбачено припинення договору від 15.01.1999 р.

Згідно з актом про погашення поруки виконанням від 15.06.1999 р. /а.с. 15, т.1/ ЮК „Юніком-Південь” сплатила за ОТТУ заборгованість перед ВАТ „Одесаремелектротранспорт” на умовах поставки товарів, внаслідок чого до позивача перейшли усі права кредитора по відношенню до ОТТУ, в тому числі усі похідні від нього права.

За розрахунком позивача відповідачі повинні сплатити 2 574 229 грн. основного боргу, 251571,93 грн. 3 % річних, 1 526 325,06 грн. інфляційних втрат та 128 711,45 грн. штрафу на підставі п. 57 Положення про поставки товарів народного споживання, а всього: 4 480 837,44 грн.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ЮК „Юніком-Південь” суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення позивачем до суду позову про стягнення заборгованості ОТТУ закінчився у квітні 2001 р., тоді як позов був поданий до суду у травні 2001 р. При цьому, місцевим господарським судом було зазначено, що договір поруки від 15.01.1999 р. має ознаки уступки права вимоги, а за ст. 77 ЦК УРСР заміна осіб у зобов`язанні не тягне за собою зміну строків позовної давності. Крім цього, судом першої інстанції зазначено, що у відповідності до ст. 72 ЦК УРСР встановлені скорочені строки позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій. Місцевим господарським судом відхилено клопотання про поновлення строку позовної давності, оскільки позивачем не було наведено обґрунтованих підстав поважності причин пропуску цього строку.

Аналізуючи матеріали справи, законодавство, що регулює спірні питання, судова колегія, керуючись ст. 43 ГПК України, доходить до висновку про те, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи в їх сукупності та ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права з огляду на таке.

У відповідності до п. 4, 6 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Однак правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Частиною 1 ст. 80 цього Кодексу встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

З матеріалів справи вбачається, що строк погашення заборгованості ОТТУ перед ВАТ „Одесаремелектротранспорт” наступив 01.07.1997 р. щодо суми 558 601,11 грн. згідно договору від 01.01.1997 р. та 10.04.1998 р. щодо суми 2 015 628 грн. за договором від 23.01.1996 р. Отже, строк позовної давності на підставі ст. 71 ЦК УРСР стосовно цих сум заборгованостей сплинув 02.07.2000 р. та 11.04.2001 р. відповідно, тоді як позов ЮК „Юніком-Південь” був пред`явлений до господарського суду лише 25.05.2001 р.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки неправильно визначена позивачем підвідомчість спору та звернення за захистом свого порушеного права до суду загальної юрисдикції засновано на юридичній помилці засновника ЮК „Юніком-Південь”, що не може бути визнано обґрунтованою, належною та поважною підставою для поновлення строку позовної давності. За правилами ч. 4 ст. 79 ЦК УРСР пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що договір від 15.01.1999 р. є саме договором поруки й строк позовної давності повинен обчислюватись з моменту, коли зобов`язання за цим договором були виконані позивачем, судова колегія вважає помилковим, оскільки постановою Верховного Суду України від 04.03.2002 р., якою була скасована постанова Вищого господарського суду України від 23.10.2001 р. про визнання договору поруки від 15.01.1999 р. недійсним було встановлено, що зазначений договір має ознаки уступки права вимоги.

За правовою природою угоди про уступку права вимоги здійснюється заміна суб`єктного складу зобов`язання без зміни його змісту, прав та обов`язків сторін, а також строків виконання зобов`язання.

У відповідності до ст. 77 ЦК УРСР зміна осіб у зобов'язанні не тягне за собою зміни строку позовної давності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області є законним та обґрунтованим, а тому достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Юридичної компанії „Юніком-Південь” дочірнє підприємство залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2008 р. по справі № 17-4-15-34-22/01-3493 - без змін.

Головуючий                                         В.В. Лашин

Суддя                                                                        Г.А. Єрмілов

Суддя                               О.Л. Воронюк

Постанова підписана________________