КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 19/274
Київський міжобласний
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
судді:          Мостової Г.І.,
суддів:                              Писаної Т.О.,
при секретарі судового
засідання Рустам'яні Е.А.,
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗВЕЛ»на рішення господарського суду Полтавської області від
справі    № 19/274 (суддя Безрук Т.М.)
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗВЕЛ», м. Полтава
підприємця ОСОБА_1, с.Розсошенці Полтавського району
особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
1.          ОСОБА_2, м. Полтава
2.          ОСОБА_3, м. Полтава
про визнання недійсними договорів оренди
та повернення 40 125,20 грн.
участю представників сторін:
відповідача: ОСОБА_1
третіх осіб: 1. ОСОБА_1
-дов. №4095 від 07.11.2006 р. 2. ОСОБА_1 -дов. №4096 від 07.11.2006 р.
Рішенням
господарського суду Полтавської області від 15.01.2008 р. в задоволенні
позовних вимог в частині визнання недійсними правочинів -договорів оренди від
09.11.2005 р., від 10.01.2006 р., від 01.07.2006 р. та повернення сплаченої
орендної плати в сумі 40125,20 грн. відмовлено; припинено провадження у справі
в частині позовних вимоги про усунення перешкод по доступу до майна та
забезпечення безперешкодних умов його вилучення.

Не
погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу №17-19/274 від 29.01.2008 р. (вх. суду №
2-04/2/83/311 від 11.02.2008 р.), в якій заявник просить скасувати рішення
місцевого суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник
позивача в судове засідання вдруге не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, не виконав вимоги ухвали суду, витребуваних судом документів не
подав. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечує з підстав
викладених у відзиві б/н, наданому в судовому засіданні 01.04.2008 р., в якому
просить залишити без змін рішення місцевого суду, як прийняте з повним
дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Представник
третіх осіб проти апеляційної скарги усно заперечив, не виконав вимоги ухвали
суду, письмових пояснень щодо обставин, викладених в апеляційній скарзі не
подав.

Колегія
апеляційного господарського суду винесла на обговорення питання розгляду
апеляційної скарги без участі представника позивача. Представник відповідача та
третіх осіб вважає за можливе розгляд справи без участі іншого представника.
Враховуючи вищевикладене, та матеріали справи, колегія апеляційного
господарського суду вирішила, що неявка представника ТОВ «ЗВЕЛ»не перешкоджає
розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, а також враховує
те, що про дату та час судового засідання учасники процесу були повідомлені
належним чином. Окрім цього, ухвалами апеляційного суду від 04.03.2008 р. та
від 13.03.2008 р. явка учасників процесу не була визнана обов'язковою.

Дослідивши
матеріали справи, матеріли апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши
пояснення представника відповідача
та третіх осіб, колегія апеляційного суду встановила наступне.

Відповідно
до договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень від 08.11.2005 р.,
зареєстрованому в реєстрі під №3525 відкрите акціонерне товариство «Полтавський
завод залізобетонних виробів»(продавець) передало, а громадянин  ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частинах
прийняли у власність 7/25 ідеальних частин нежитлових будівель, що знаходяться
в с. Розсошенці Полтавського району та області, вул. Леніна, 14А, які в цілому
складаються з будинку заводу ЗБВ літ. А, загальною площею 1427,8 кв.м.,
арматурного цеху літ. Б, загальною площею 713 кв.м., котельні літ. В, загальною
площею 112 кв.м., матеріального складу літ. Г, загальною площею 287,10 кв.м.,
майстерні ДО літ. Е, загальною площею 268,7 кв.м., майстерні ДО літ. Ж,
загальною площею 220,4 кв.м., майстерні ДО літ. З, загальною площею 309,3
кв.м., вагової літ. К, загальною площею 71 кв.м., камери термообробітку №1-7,
пожарного резервуару №8, розташовані на земельній ділянці державного фонду,
норма користування якої не встановлена, заплативши за них грошову суму, вказану
у п.2 цього договору (а.с.54-55).

Отже,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 стали власниками майна, право власності на яке
зареєстроване комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та
містобудування Полтавського району»08.12.2005 р., про що зазначено у Витязі про
реєстрацію права власності на нерухоме майно №9217051 (а.с.56).

Відповідно
до ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених
законом.

Правовідносини
між сторонами врегульовано договором оренди нежитлового приміщення б/н від
09.11.2005 р. (а.с.14-17). Відповідно до умов вказаного договору, ПП ОСОБА_1
(орендодавець) та ТОВ «ЗВЕЛ»(орендар) в особі директора Назаренко О.В.
попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності
правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи
добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки договору
домовились про наступне, а саме: п.п.1.1. за цим договором орендодавець
зобов'язується передати орендареві в строкове платне користування нежитлове
приміщення в с. Розсошенці вул. Леніна, 14А, площею 648 м2, а
орендар зобов'язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та
після припинення цього договору, повернути орендоване майно орендодавцеві в
належному стані; п.п.6.1. договір вступає в силу з дня підписання і діє до 10
січня 2006 р. На виконання умов договору, на підставі акту передачі в тимчасове
володіння орендарю приміщення, наявного обладнання та іншого майна б/н від
09.11.2005 р., було передано орендоване майно.

Також,
між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення б/н від
10.01.2006 р. (а.с.24-29). Відповідно до умов вказаного договору, ПП ОСОБА_1
(орендодавець) та ТОВ «ЗВЕЛ»(орендар) в особі директора Назаренко О.В.
попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності
правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи
добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки договору
домовились про наступне, а саме: п.п.1.1. за цим договором орендодавець
зобов'язується передати орендареві в строкове платне користування нежитлове
приміщення в с. Розсошенці вул. Леніна, 14А, площею 792 м2, а
орендар зобов'язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та
після припинення цього договору, повернути орендоване майно орендодавцеві в
належному стані; п.п.6.1. договір вступає в силу з дня підписання і діє до 01
липня 2006 р. На виконання договору, на підставі акту передачі в тимчасове
володіння орендарю приміщення, наявного обладнання та іншого майна б/н від
10.01.2006 р., було передано орендоване майно.

ПП
ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «ЗВЕЛ»(орендар) в особі директора Назаренко О.В.
уклали договір оренди нежилих приміщень б/н від 01.07.2006 р. (а.с.19-23).
Відповідно до умов вказаного договору, а саме: п.п.1.1. орендодавець передає, а
орендар приймає в оренду нежиле приміщення загальною площею 792 кв.м.,
розташоване за адресою: Полтавський р-н, с. Розсошенці, вул. Леніна, 14а, для
використання у підприємницькій діяльності. Орендар визначає напрями використання
орендованого приміщення згідно його діяльності. площею 792 м2, а
орендар зобов'язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та
після припинення цього договору, повернути орендоване майно орендодавцеві в
належному стані; п.п.7.1. строк цього договору визначається у момент його
підписання сторонами і до 31 грудня 2006 р. На виконання договору, на підставі
акту передачі в тимчасове володіння орендарю приміщення, наявного обладнання та
іншого майна б/н від 01.07.2006 р., було передано орендоване майно.

За
загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58
Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти
так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що при винесенні
рішення місцевим судом правомірно застосовано Цивільний кодекс України від
16.01.2003 р. (надалі по тексту ЦК України).

Відповідно
до частин першої - третьої, п'ятої ст.203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом.  Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ст.203
цього Кодексу.

Дослідивши
матеріали справи та умови договорів оренди, колегія апеляційного суду вважає,
що вирішуючи спір про визнання недійсними договорів оренди від 09.11.2005 р.,
від 10.01.2006 р., від 01.07.2006 р., місцевий господарський суд правомірно
встановив відсутність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: неправоздатності
відповідача  на укладання  договорів оренди та не відповідності
договорів оренди вимогам ст.ст.71,215,224,228,369 ЦК України, враховуючи
наступне.

Відповідно
до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між
ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину
щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх
співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження
спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники
мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження
спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Проаналізувавши
вище викладене, колегія апеляційного суду встановила, що  ст.369 ЦК України, чітко визначає коло осіб,
які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням недійсним
правочину щодо розпорядження спільним майном, що вчинений одним із
співвласників. Отже, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений
одним із співвласників, становить окрему категорію  правочинів, який може бути визнаний недійсним
у судовому порядку за позовом іншого співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Оскільки,
позивач, ТОВ «ЗВЕЛ», не є співвласником майна, що орендувалося за договорами
оренди від 09.11.2005 р., від 10.01.2006 р., від 01.07.2006 р., то відповідно
до ст.369 ЦК України у позивача взагалі
відсутні правові підстави на звернення до господарського суду про
визнання недійсними правочинів щодо розпорядження спільним майном, вчинений
одним із співвласників, у зв'язку з порушенням ст.ст.71,215,224,228,369 ЦК
України.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (подружжя)
20.05.2006 р., 30.12.2005 р., 09.11.2005 р. письмово надали згоду на вчинення
правочинів щодо розпорядження спільним майном, а саме: згоду на здачу в найм
нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Полтавський р-н, с.
Розсошенці, вул. Леніна, 14а (а.с.57-65). При цьому, підписи ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 були посвідчені секретарем виконавчого комітету Щербанівської
сільської ради Полтавського району Полтавської області, про що були зроблені
відповідні записи у Книзі реєстрації нотаріальних дій за №№ 472, 473, 474, що
підтверджується відповіддю Щербанівської сільської ради №02-28/564 від
12.12.2007 р. (а.с.70) та власне відбитком штампу та печатки Щербанівської
сільської ради та підписом секретаря виконавчого комітету про посвідчення
підписів на письмових заявах.

Однак,
колегія апеляційного суду вважає, що оскільки договори оренди нежитлового
приміщення б/н від 09.11.2005 р., б/н від 10.01.2006 р. та  б/н від 01.07.2006 р. укладені на термін до
одного року та відповідно ч.2 ст. 793 ЦК України не підлягають нотаріальному
посвідченню, - то для укладення вказаних договорів оренди, письмової згоди  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не потрібно. Отже, відповідачем
вимоги ст. 369 ЦК України не порушено.

Дослідивши
умови договорів оренди, колегія апеляційного суду встановила відповідність
договорів оренди вимогам ст.ст.71,215,224,228 ЦК України, враховуючи наступне.

Відповідно
до ст.ст.55,58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення
особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх
осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Опіка встановлюється над
малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, та фізичними
особами, які визнані недієздатними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у
разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та
піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її
цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та
піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді
справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і
призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює
піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде
встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає
піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ст.ст.60,61 ЦК України).

Відповідно
до п.п.3.,4. ст.71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації та укладати договори щодо іншого цінного майна. Відповідно
ст. 224 вищевказаного кодексу правочин, вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (стаття 71 цього кодексу), є нікчемним.

Підсумовуючи
вищевказане в правових нормах, колегія апеляційного суду встановила, що
укладання договорів оренди нежитлового приміщення б/н від 09.11.2005 р., б/н
від 10.01.2006 р. та  б/н від 01.07.2006
р. не потребує дозволу органу опіки та піклування. Крім того, колегія
апеляційного суду звертає увагу на те, що докази щодо того, що судом встановлено
опіку над ОСОБА_2 або ОСОБА_3 позивачем до суду не надано.

Правочин
вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки
Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним (ст.228 ЦК України). Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що
відповідачем вчиняються будь-які дії, що порушують конституційні права і
свободи стосовно майна фізичної особи, а також, позивачем взагалі не вказано в
чому конкретно виразилася спрямованість правочину на порушення публічного
порядку.

І як
наслідок, на думку колегії апеляційного суду, місцевий господарський суд  правомірно відмовив у задоволенні позовних
вимог про визнання  недійсними договорів
оренди від 09.11.2005 р., від 10.01.2006 р., від 01.07.2006 р. та правомірно
відмовив у застосуванні відповідних наслідків, які настають у разі визнання
правочинів недійсними.

Розглянувши
матеріали справи, колегія апеляційного суду також погоджується з висновком
місцевого суду про наявність підстав припинення провадження у справі в частині
позовних вимоги про усунення перешкод по доступу до майна та забезпечення
безперешкодних умов його вилучення.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення, що оскаржується,  за своїм змістом цим вимогам відповідає. За
таких обставин, оскільки рішення господарського суду Полтавської області від
15.01.2008 р. у справі №19/274 відповідає фактичним обставинам справи та не
суперечить чинному законодавству України, підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись
ст.ст. 90, 99-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗВЕЛ»на рішення господарського суду Полтавської області від
15.01.2008 р. у справі №19/274 залишити без задоволення.

2.          Рішення
господарського суду Полтавської області від 15.01.2008 р. у справі №19/274
залишити без змін.

3.          Матеріали справи №19/274 повернути до господарського
суду Полтавської області.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову
може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя
Мостова Г.І.

Судді:
Писана
Т.О.

Фаловська І.М.

Дата відправки  07.04.08