ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2008 Справа № 39/713-07(18/45-07)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Герасименко І.М., Прудніков В.В.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Федорчук Ю.В., довіреність від 19 березня 2008 року № 16;

від відповідача –Романов П.М., довіреність від 01 січня 2008 року № 59;

від третьої особи –Крошка О.В., довіреність від 28 грудня 2007 року № 72;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу страхової компанії “ДІСКО”

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2008 року у справі № 39/713-07(18/45-07)

за позовом Акціонерного товариства закритого типу страхової компанії “ДІСКО”, м.Дніпропетровськ

до Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Товариство з обмеженою відповідальністю “АСІО”, м.Дніпропетровськ

про визнання договору діючим та зобов’язання виконувати договір, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2008 року у справі № 39/713-07(18/45-07) (суддя Ліпинський О.В.) в задоволенні позову АТЗТ СК “ДІСКО” до ДП “Придніпровська залізниця” про визнання договору обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 26 жовтня 1999 року № ОБВ2001 діючим до 31 грудня 2007 року та зобов’язання відповідача виконувати цей договір –відмовлено.

При прийнятті рішення суд виходив із відсутності підстав для задоволення позову про визнання договору діючим, оскільки законом такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачений. Також судом вказано, що позивачем не доведений факт порушення відповідачем умов спірного договору та ухилення відповідача від його виконання.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач –АТЗТ СК “ДІСКО”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі позивач зазначає, що він звернувся до суду з позовом саме за захистом свого права, яке було порушено відповідачем, який листами від 12 грудня 2006 року та від 27 грудня 2006 року заявив про розірвання договору та відмову від виконання його умов в односторонньому порядку. Договір не розірваний в установленому законом (ст.188 ГК України) порядку, проте відповідач, в порушення ст.ст.526, 525 ЦК України, від його виконання ухилився. Позивач вказує, що ст.16 ЦК України визначає орієнтовний перелік способів судового захисту прав та інтересів, а позбавлення суб’єкта права на звернення за захистом до суду та розгляд його заяви судом не допускається.

Відповідач –ДП “Придніпровська залізниця”, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити.

Третя особа –ТОВ “АСІО” апеляційну скаргу позивача підтримала за викладеними в іній обставинами.

В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався у зв’язку з неявкою в судове засідання представника відповідача з 26 березня 2008 року до 09 квітня 2008 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача з наступних підстав.

26 жовтня 1999 року між позивачем –АТЗТ СК “ДІСКО” (страховик), відповідачем –ДП “Придніпровська залізниця” (страхуватель) та третьою особою –ТОВ “АСІО” (страховий агент) укладений договір обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № ОБВ2001 /а.с.5-7 т.1/.

Згідно п.п.1.1–1.3 договору його укладено відповідно до Положення про обов’язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою КМ України від 14 серпня 1996 року № 959 (із змінами та доповненнями); об’єктом страхування за вказаним договором є майнові інтереси, пов’язані з життям, здоров’ям та працездатністю застрахованих осіб; застрахованими є водії автомобільного транспорту, що належить страхувателю (Придніпровській залізниці, її відділенням та підлеглим їй підприємствам), на час обслуговування ними поїздки.

Згідно п.5.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2002 року. Додатковими угодами сторонами договору продовжувався строк його дії. Додатковою угодою від 28 лютого 2006 року № 4 строк дії вказаного договору продовжено до 31 грудня 2006 року.

Як встановлено сторонами в п.5.5 договору, договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до закінчення строку його дії. У випадку, якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна з сторін не заявить в письмовому виді про припинення дії договору, договір автоматично пролонгується на той же строк.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 01 грудня 2006 року сторонами вимог про розірвання договору не заявлялося.

13 грудня 2006 року позивач отримав від відповідача лист від 12 грудня 2006 року за вих.№ Н-21/1950, в якому ДП “Придніпровська залізниця” повідомило про намір розірвати договір по обов’язковому страхуванню від нещасних випадків на транспорті працівників залізниці (водіїв, машиністів та інших) /а.с.12 т.1/. У своїй відповіді позивач АТЗТ СК “ДІСКО” листом від 26 грудня 2006 року за вих.№ 826 зазначив про неприпустимість односторонньої відмови від договору та продовження строку його дії до 31 грудня 2007 року /а.с.13 т.1/.

27 грудня 2006 року позивачем отриманий лист відповідача від 26 грудня 2006 року за вих.№ Н-21/2027 про розірвання та відмову залізниці з 01 січня 2007 року від договору від 26 жовтня 1999 року № ОБВ 2001 ПР/НФ-011792/НЮ по обов’язковому страхуванню від нещасних випадків на транспорті працівників залізниці (водіїв, машиністів та інших) з посиланням на п.5.5. договору та ст.28 Закону України “Про страхування” та виконання страхувальником АТЗТ СК “ДІСКО” свої зобов’язань перед страховиком у повному обсязі. /а.с.14 т.1/. Листом від 28 грудня 2006 року за вих.№ 831 позивач зазначив про свою незгоду з одностороннім розірванням договору /а.с.15 т.1/.

29 грудня 2006 року позивач –АТЗТ СК “ДІСКО” звернувся до господарського суду з позовом до ДП “Придніпровська залізниця”, в якому просив суд визнати договір обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 26 жовтня 1999 року № ОБВ 2001 діючим до 31 грудня 2007 року та зобов’язати відповідача виконувати цей договір.

З висновком господарського суду про відмову в задоволенні вимог позивача погодитись не можна.

Згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст.525 ЦК України, ст.188 ГК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороннє розірвання господарських договорів не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Оскільки жодною із сторін не було заявлено у письмовому виді про розірвання договору за місяць до закінчення терміну його дії на умовах, встановлених сторонами в п.5.5 договору, строк його дії вважається продовженим на той же строк, –до 31 грудня 2007 року.

Одностороння відмова від договору або одностороннє його розірвання не допускається, доказів розірвання договору у встановленому законом порядку (ст.188 ГК України) сторонами не надано, а тому договір від 26 жовтня 1999 року № ОБВ 2001 вважається діючим до 31 грудня 2007 року.

При цьому судова колегія визнає невірним висновок господарського суду, покладений в обґрунтування рішення при відмові в задоволенні позову, про те, що визнання чинним договору не передбачається у ст.16 ЦК України як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Закон не встановлює обмежень у способах захисту цивільних прав та інтересів і не передбачає, що визначений у ч.2 ст.16 ЦК України перелік способів захисту є виключним. Положення вказаної статті містять норму, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Направлені відповідачем ДП “Придніпровська залізниця” на адресу позивача листи від 12 грудня 2006 року за вих.№ Н-21/1950 та від 26 грудня 2006 року за вих.№ Н-21/2027, а також опубліковане залізницею оголошення про проведення конкурсу на обов’язкове страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті /а.с.16 т.1/ свідчать про намір відповідача ухилитись від виконання договору. Крім цього, факт припинення відповідачем ДП “Придніпровська залізниця” виконання зобов’язань по спірному договору підтверджений сторонами і вважається доведеним.

Вищевказаними діями відповідача порушуються право позивача, у зв’язку з чим позивач обґрунтовано звернувся з позовом до господарського суду і порушене право підлягає захисту.

На підставі вищевикладеного судова колегія визнає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню позивні вимоги АТЗТ “ДІСКО” про визнання укладеного між сторонами договору обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 26 жовтня 1999 року № ОБВ2001 діючим до 31 грудня 2007 року.

Також, оскільки відповідач неправомірно відмовився від договору та безпідставно ухилився від виконання договірних зобов’язань, його необхідно спонукати до виконання умов договору.

Доводи відповідача ДП “Придніпровська залізниця” щодо припинення договору на підставі п.5.5 у зв’язку з виконанням страховиком зобов’язань перед страхувателем у повному обсязі судова колегія визнає безпідставними.

Згідно з приписами ст.188 ГК України, ст.651 ЦК України підставою для розірвання чи зміни господарського договору може бути лише згода сторін, зміна чи розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Як встановлено ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідачем не надано доказів досягнення між сторонами згоди про припинення договору, розірвання договору в порядку, передбаченому ст.188 ГК України, оформлення розірвання договору у письмовій формі, у якій було укладено спірний договір від 26 жовтня 1999 року № ОБВ 2001, як і не надано доказів виконання у повному обсязі позивачем як страховиком у повному обсязі зобов’язань перед залізницею як страхувателем.

Оскільки договір від 26 жовтня 1999 року № ОБВ 2001 у встановлених законом порядку та формі не розривався, він є діючим, а його положення є чинними і підлягають обов’язковому виконанню сторонами.

Що стосується посилання відповідача про невстановлення сторонами розміру страхового тарифу у відповідності до 2.2 договору, то вказана обставинам не може слугувати підставою для ухилення відповідача від виконання договору.

Відсутність протоколу погодження страхового тарифу не є підставою для настання наслідків, передбачених ст.638 ЦК України, про що зазначає відповідач. Згода з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо страхового тарифу, була досягнута сторонами при укладенні договору. Невиконання або несвоєчасне виконання сторонами вимог договору щодо щорічного погодження розміру страхового тарифу може бути лише підставою для відповідальності сторін за неналежне виконання своїх зобов’язань.

З урахуванням вищевикладеного, рішення господарського суду, у зв’язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Господарські витрати у справі підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу страхової компанії “ДІСКО” задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 січня 2008 року у справі № 39/713-07(18/45-07) скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати договір обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 26 жовтня 1999 року № ОБВ2001 діючим до 31 грудня 2007 року.

Зобов’язати Державне підприємство “Придніпровська залізниця” виконувати договір обов’язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № ОБВ2001 від 26 жовтня 2005 року.

Стягнути з Державного підприємства “Придніпровська залізниця” на користь Акціонерного товариства закритого типу страхової компанії “ДІСКО” витрати по сплаті держмита в сумі 85 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., витрати по розгляду апеляційної скарги в сумі 42 грн.50 коп.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Головуючий                                О.В.Голяшкін

Судді                                І.М.Герасименко

В.В.Прудніков