КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2008                                                                                           № 15/660

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Убері Т.П. (довіреність у справі) ;

від відповідача - Старик А.М. (довіреність у справі);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна група "Малліс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.01.2008

у справі № 15/660

за позовом                               Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна група "Малліс"

про                                                  стягнення 965010,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама” (далі-позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рекламна група “Малліс” про стягнення 965010,01 грн., де 878892,55 грн. – сума основної заборгованості, 19038,60 грн. – 3 % річних, 7472,33 грн. – пеня, 59606,53 грн. – сума збитків від інфляції.

31.01.2008 р. позивачем подано уточнення до позовної заяви, відповідно до яких позивач просить стягнути з відповідача 539600,88 грн., де 453483,42 – сума основної заборгованості, 19038,60 грн. – сума 3 % річних, 7472,33 грн. – розмір пені, 59606,53 грн. – збитки від інфляції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.01.2008 р. у справі № 15/660 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати частково, прийняти нове рішення, яким визначити розмір заборгованості відповідача в загальній сумі 104130,95 грн., а саме: основного боргу – в сумі 97723,81 грн., 3 % річних – в сумі 1917,61 грн., збитків від інфляції – в сумі 4489,53 грн.

Відповідач обґрунтовує свою скаргу тим, що суд першої інстанції не з’ясував обставини, що мають значення для справи, а саме: не дослідив рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2006 р. по справі № 12/531.

Крім того, відповідач стверджує, що позивач в обґрунтування суми основного боргу посилається на рахунки, серед яких є підроблені рахунки, відповідно відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості в розмірі, зазначеному позивачем.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач посилається також на те, що пеня та 3 % річних є за своєю природою неустойкою, тому, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, то стягнення з відповідача пені є незаконним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу повністю, просив її задовольнити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні, заперечували проти апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Задовольняючи позов, Господарський суд м. Києва виходив з того, що 01.01.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1/ТК (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу право на тимчасове користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами на підставі дозволів, а відповідач використовує надані місця за цільовими призначеннями - для розміщення об'єктів реклами та здійснює оплату за право користування цими місцями.

Сторонами по справі, крім основного договору, були укладені додатки (адресні програми) до Договору, на підставі яких відповідачу було передано право тимчасового користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами, а також було визначено місця розташування об'єктів, базова ціна та строк користування ними, копії яких долучені до матеріалів справи.

Крім того, в період з 01.07.2005 р. по 29.12.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткові угоди, відповідно до яких сторони додатково погоджували між собою зміни, що вносилися до вищезазначених адресних програм, змінювали плату за тимчасове користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами, вирішували питання про відстрочку виконання відповідачем прострочених договірних зобов'язань та пролонгували строки дії окремих договорів, а також дійшли згоди про розірвання договору в частині місць, наданих для розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про рекламу", розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що видаються виконавчими органами сільських, селищних міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Типових правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 р. № 2067 "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" (далі - Правила) для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільською, селищною, міською радою може утворюватись відділ, управління або уповноважуватися установа, організація.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.07.2002 р. № 1395 "Про затвердження Положення госпрозрахункової організації "Київреклама" встановлено, що позивачу надано право щодо надання платних послуг у сфері розміщення реклами.

Відповідно до п. 32 Правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно з п. 5.2 Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02.12.2002 № 2159 (зареєстровано в Київському міському управлінні юстиції 19.12.2002 за № 92/475) договори на право тимчасового користування місцями (для розташування об'єктів зовнішньої реклами), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, укладаються між уповноваженим на це робочим органом та розповсюджувачами зовнішньої реклами, за умови погодження дозволу підприємствами, установами, організаціями комунальної власності м. Києва чи іншими користувачами (балансоутримувачами) цих місць розташування об'єктів зовнішньої реклами.

Відповідно до п. 4.2. договору № 1/ТК відповідач зобов'язався оплачувати рахунки на сплату коштів за право тимчасового користування місцями для розташування об'єктів зовнішньої реклами не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа поточного місяця. А згідно з п. 4.5. цього ж договору - здійснювати оплату за право тимчасового користування місцями для розташування об'єктів зовнішньої реклами не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця, шляхом перерахування суми коштів, зазначеної в рахунку-фактурі, наданої Робочим органом, на поточний рахунок останнього.

На виконання умов договору № 1/ТК позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 828 571,18 грн. (копії в матеріалах справи).

01.01.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на встановлення пріоритету на місце (-я) для розміщення об'єкту (-ів) зовнішньої реклами № 1/ПР (далі - договір № 1/ПР), відповідно до умов якого позивач встановив за відповідачем пріоритет на місця розміщення об'єктів зовнішньої реклами (далі - ОЗР) за адресами відповідно до додатків до договору № 1/ПР, а відповідач зобов'язався оформити та отримати дозволи на розміщення цих ОЗР в період дії пріоритету.

На думку суду першої інстанції, в порушення п. 4 договору № 1/ПР, яким встановлюється порядок розрахунків відповідача з позивачем, відповідач не здійснив в установлені ним строки оплату за пріоритет на місця для розміщення ОЗР згідно з виставленими рахунками-фактурами на загальну суму 40 663,97 грн.

Відповідно до п.п. 3.1.3 п. 3.1. договору № 1/ПР позивач має право здійснити за рахунок відповідача демонтаж ОЗР у випадку самовільного встановлення ним ОЗР (без наявності дозволу на розміщення ОЗР). При цьому, відшкодування витрат позивача по демонтажу та подальшому зберіганню ОЗР покладаються на відповідача.

З урахуванням наведеного вище, загальна сума витрат, понесених позивачем по демонтажу самовільно встановлених відповідачем ОЗР склала 9 657,40 грн.

Позивачем було виставлено рахунки №№ 310/5 від 26.06.2007 р.та 486/5 від 21.05.2007 р. на оплату послуг по демонтажу об’єкта зовнішньої реклами на загальну суму 9657,40 грн.

Вищезазначена сума була сплачена відповідачем згідно платіжних доручень №№ 1235 від 23.08.2007 р. та 1327 від 11.10.2007 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, на момент подання позову розмір основної суми заборгованості відповідача перед позивачем склав 878 892,55 грн. (згідно з договором № 1/ТК - 828 571,18 грн.; згідно з договором № 1/ПР - 40 663,97 грн.; згідно з договором № 1/ПР за відшкодування коштів по демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій - 9 657,40 грн.).

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було уточнено позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу, розмір якого – 453483,42 грн.

Згідно висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, сума основного боргу відповідача у розмірі 453483,42 грн. документально підтверджена та відповідає обліковим даним позивача, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 453483,42 грн. визнані судом першої інстанції обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків від 19.10.2007 р., після відображення в обліку всіх проводок сальдо становить: 491737,02 грн. на користь позивача.

Акт звірки взаєморозрахунків від 19.10.2007 р. підписано відповідачем із запереченнями, заперечення згодом були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву від 04.12.2007 р., а також в апеляційній скарзі.

Відповідач зазначає, що рахунки-фактури № № 36/9 від 18.08.2005 р., 37/9 від 18.08.2005 р., 45/9 від 30.09.2005 р., 60/9 від 31.01.2006 р., 62/9 від 13.02.2006 р., 71/9 від 14.03.2006 р., 73/9 від 17.03.2006 р., 90/7 від 10.08.2005 р., 134/7 від 31.03.2006 р., 175/7 від 06.06.2006 р. на загальну суму 386766,18 грн. є підробленими.

Відповідач мотивує таке твердження тим, що на спірних рахунках не міститься підпису особи, яка зазначена в рахунках. На думку відповідача, замість підписів бухгалтерів Глущук М.Ю., Волощенко Л.М. та Мельничук Н.М. в рахунках міститься підпис невідомої особи.

12.05.2008 р. під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем на вимогу суду, що викладена в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 р, надано пояснення стосовно підписів на спірних рахунках.

В своїх поясненнях позивач зазначає, що рахунки, на підробленість яких посилається відповідач, дійсно підписані не тими особами, прізвища яких зазначені в спірних рахунках.

Крім того, позивачем не доведено, що спірні рахунки були отримані відповідачем в порядку передбаченому п. 4.5. договору № 1/ТК від 01.01.2005 р.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що сума, зазначена в рахунках-фактурах № № 36/9 від 18.08.2005 р., 37/9 від 18.08.2005 р., 45/9 від 30.09.2005 р., 60/9 від 31.01.2006 р., 62/9 від 13.02.2006 р., 71/9 від 14.03.2006 р., 73/9 від 17.03.2006 р., 90/7 від 10.08.2005 р., 134/7 від 31.03.2006 р., 175/7 від 06.06.2006 р., не є заборгованістю відповідача перед позивачем, розмір основної заборгованості відповідача за договором № 1/ТК від 01.01.2005 р. складає різницю між сумою зазначеною в акті звірки взаєморозрахунків від 19.10.2007 р. (491737,02 грн.) та сумою зазначеною в спірних рахунках (386766,18 грн.), а саме: 104970,84 грн.

Згідно з договором № 1/ПР розмір основного боргу на момент подання позову становив 40 663,97 грн. Позивачем після подання позову відповідно до платіжного доручення № 1398 від 31.10.2007 р. сплачено 38253,60 грн. заборгованості за цим договором.

Таким чином, розмір основного боргу відповідача за договором № 1/ПР від 01.01.2005 р. станом на дату прийняття оскаржуваного рішення становить 2410,37 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2006 р. у справі № 12/531 (2006 рік) за позовом Госпрозрахункової організації “Київреклама”, правонаступником якої є позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рекламна група “Малліс” про стягнення 1142496,98 грн., як на підставу для задоволення апеляційної скарги не є правомірним, оскільки у справі № 15/660 не розглядався жодний з рахунків-фактур, які були предметом спору по справі № 12/531.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 107381,21 грн.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3 % річних та збитків від інфляції, суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України.

Цивільним кодексом України (п. 1 ч. 2 ст. 258) встановлено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку, зробленого судом апеляційної інстанції, розмір пені становить 6252,02 грн.

Пеня нараховується на розмір заборгованості, несплаченої згідно рахунку-фактури № 60397 від 06.12.2006 р. на суму 38253,60 грн. та № 60402 від 06.12.2006 р. на суму 35098,56 грн.

Розрахунок пені є наступним: 73352,16 грн. х 17% : 365 х 183 = 6252,02 грн., де 73352,16 грн. – основний борг, 17 % - подвійна облікова ставка НБУ, 183 – кількість днів прострочки.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3 % річних нараховується на розмір заборгованості, несплаченої згідно рахунків-фактур № 26945 від 26.04.2005 р. на суму 864,00 грн., № 26947 від 29.04.2005 р. на суму 6912,00 грн., № 27398 від 16.05.2005 р. на суму 1728,00 грн., № 28357 від 31.05.2005 р. на суму 864,00 грн., № 29041 від 22.06.2005 р. на суму 2569,70 грн., № 29046 від 22.06.2005 р. на суму 1296,00 грн., № 29674 від 22.06.2005 р. на суму 388,80 грн., № 29677 від 22.06.2005 р. на суму 691,20 грн., № 29682 від 22.06.2005 р. на суму 585,29 грн., № 29705 від 30.06.2005 р. на суму 348,85 грн., № 31847 від 30.06.2005 р. на суму 1728,00 грн., № 32572 від 17.08.2005 р. на суму 1296,00 грн., № 32577 від 18.08.2005 р. на суму 1296,00 грн., № 32731 від 15.06.2005 р. на суму 3888,00 грн., № 32927 від 13.05.2005 р. на суму 682,84 грн., № 33262 від 30.06.2005 р. на суму 1296,00 грн., № 33382 на суму 3888,00 грн., № 34297 від 28.06.2005 р. на суму 1296,00 грн., № 60397 від 06.12.2006 р. на суму 38253,60 грн. та № 60402 від 06.12.2006 р. на суму 35098,56 грн.

Розмір 3 % річних розраховується за наступною формулою: розмір заборгованості х 3% : 365 х кількість днів прострочки = 3 % річних

Відповідно до розрахунку, зробленого судом апеляційної інстанції, розмір 3 % річних становить 3485,54 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок збитків від інфляції, зроблений відповідачем, погоджується з таким розрахунком та підтверджує, що розмір збитків від інфляції становить 4489,53 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В порушення вимог зазначеної статті позивач свої позовні вимоги апеляційному суду довів лише частково.

В зв’язку з цим, рішення Господарського суду м. Києва належить змінити в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, пені, 3 % річних, збитків від інфляції та судових витрат, в решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог – 1216,08 грн. витрат по сплаті державного мита та 31,64 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст. 49, 101, п. 4 ч. 1 ст.103, п. 1 ч. 1 ст.104, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Рекламна група “Малліс” на рішення Господарського суду м. Києва від 31.01.2008 р. у справі № 15/660 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 31.01.2008 р. у справі № 15/660 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламна Група "Малліс" (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 5, оф. 36, р/р 260012352 в АКБ "Легбанк" МФО 300056, ), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь

Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" (01030, м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, 12-А, п/р 122 у Києво-Святошинському відділенні КРФ ВАТ КБ "Хрещатик" МФО 300830, ) 107381 (сто сім тисяч триста вісімдесят одну) грн. 21 коп. - основного боргу, 3485 (три тисячі чотириста вісімдесят п’ять) грн. 54 коп. - 3% річних, 6252 (шість тисяч двісті п’ятдесят дві) грн. 02 коп. – пені, 4489 (чотири тисячі чотириста вісімдесят дев’ять) грн. 53 коп. - збитків від інфляції, 1216 (одну тисяча двісті шістнадцять) грн. 08 коп. - державного мита та 31 (тридцять одну) грн. 64 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ на виконання даної постанови доручити видати Господарському суду м. Києва.

Матеріали справи повернути Господарському суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді