КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2008                                                                                           № 26/10

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від Боржника - Гаврилюк О.Л., довіреність № 215 від 09.07.2007р.,

від Стягувача - Морокка Д.Ф., довіреність б/н від 19.02.2008р.,

від ВДВС - не з”явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.02.2008

у справі № 26/10

за скаргою                               Відкритого акціонерного товариства СКТБ “Комплекс”, м. Київ, вул. Святошинська, 34,

до                                                   Відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, м. Київ, вул. Гната Юри, 9,

стягувач: Відкрите акціонерне товариств “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу АППБ “Аваль”, м. Ірпінь Київської області, вул. ІІІ-го Інтернаціоналу, 152,

про                                                  на дії державної виконавчої служби

Суть рішення і скарги:

Відкрите акціонерне товариство “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу АППБ “Аваль” (надалі – ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, Стягувач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства СКТБ “Комплекс” (надалі – ВАТ СКТБ “Комплекс”, Боржник), у якому просило звернути стягнення на заставлене майно на суму 506 707,48 грн. і рішенням господарського суду міста Києва від 01.02.2007р. по справі № 26/10 даний позов було задоволено, а саме: звернуто стягнення на майно, що належить ВАТ СКТБ “Комплекс” на користь ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу АППБ “Аваль” на загальну суму 506 707,48 грн. за рахунок заставленого майна, що зазначене в п.1.2 договору застави, б/н, від 31.08.2005р., укладеного між АППБ “Аваль” та ВАТ СКТБ “Комплекс”.

На виконання вказаного рішення 20.02.2007р. господарським судом міста Києва був виданий відповідний наказ, який надійшов для виконання до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (надалі – ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві).

В наступному, 02.04.2007р. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено постанову, якою було накладено арешт на все майно, що належить ВАТ СКТБ “Комплекс” та заборонено здійснювати його відчуження.

У зв’язку з цим, ВАТ СКТБ “Комплекс” звернулося в господарський суд міста Києва із скаргою на дії ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, у якій просило визнати неправомірними дії останнього щодо накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасувавши постанову останнього від 02.04.2007р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2008р. у справі № 26/10 скаргу ВАТ СКТБ “Комплекс” було задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві в частині накладення арешту на нерухоме майно та скасовано в цій частині постанову останнього від 02.04.2007р. № 316/15. В іншій частині, вказаною ухвалою суду, постанову ВДВС від 02.04.2007р. № 316/15 було залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Стягувач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 28.02.2008р. у справі №26/10 і в задоволенні скарги ВАТ СКТБ “Комплекс” відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було неповно з’ясовано всі обставини справи, а самі висновки суду, викладені в його ухвалі, не відповідають фактичним обставинам. Крім того, на думку заявника, судом було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст.5, 20 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.ст.601, 602 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) та ст. 24 Закону України “Про заставу”, що є підставами для скасування такої ухвали.

Представник Боржника, у своїх запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що ухвала господарського суду міста Києва від 28.02.2008р. у даній справі є законною і обгрунтованою, а тому просив залишити цю ухвалу без змін, а подану на неї Позивачем апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання по розгляду апеляційної скарги, так і не з”явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку суду, в даному випадку, не перешкоджає розгляду і вирішенню справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представників Стягувача та Боржника в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ВАТ СКТБ “Комплекс” (Боржник) звернулося в господарський суд міста Києва із скаргою на дії ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві по виконанню наказу цього ж суду від 20.02.2007р. у справі № 26/10, в якій просило визнати неправомірними дії останнього щодо накладення арешту на все майно, яке належить ВАТ СКТБ “Комплекс” та оголошення заборони на його відчуження, скасувавши постанову ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 02.04.2007р. і ухвалою господарського суду м. Києва від 28.02.2008р. у справі № 26/10 скаргу Боржника було задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві в частині накладення арешту на нерухоме майно та скасовано в цій частині постанову останнього від 02.04.2007р. № 316/15. В іншій частині, вказаною ухвалою суду, постанову ВДВС від 02.04.2007р. № 316/15 було залишено без змін.

Задовольняючи скаргу ВАТ СКТБ “Комплекс” частково, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчою службою, під час виконання рішення господарського суду м. Києва від 01.02.2007р. у справі № 26/10, було накладено арешт на все майно боржника, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 55 Закону України “Про виконавче провадження”.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, ВАТ СКТБ “Комплекс” виступив заставодавцем перед Акціонерним поштово-пенсійним банком “Аваль” в особі Ірпінського філіалу АППБ “Аваль”, правонаступником якого є ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” та передав останньому в заставу виробниче обладнання за договором застави від 31.08.2005р., б/н, перелік якого було зазначено в самому договорі застави на суму 476 164,00 грн., для забезпечення виконання зобов”язань іншої юридичної особи – ТОВ “Науково-виробничий комплекс” перед ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” по кредитному договору від 31.08.2005р. № 012/06-11/037.

Через невиконання ТОВ “Науково-виробничий комплекс” зобов”язань за кредитним договором та у зв”язку із заявленим позовом ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі його Ірпінського філіалу про звернення стягнення на заставлене майно, рішенням господарського суду міста Києва від 01.02.2007р. по справі №26/10 було звернено стягнення на заставлене майно ВАТ СКТБ “Комплекс” і 20.02.2007р. на виконання цього рішення, судом був виданий відповідний наказ, який надійшов для виконання до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

При цьому, судова колегія зазначає, що наказ господарського суду від 20.02.2007р. у справі № 26/10, який є виконавчим документом у виконавчому провадженні № 316/15, чітко визначає зобов”язання Боржника та визначає спосіб і порядок виконання рішення суду, а саме: арешт накладається на майно Товариства, визначене в п. 1.2. договору застави від 31.08.2005р., тобто – стягнення звернено саме на предмет застави за вказаним договором.

Разом з тим, відділом державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції в м. Києві було винесено постанову від 02.04.2007р., відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить Боржнику – ВАТ СКТБ “Комплекс” та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить цьому Товариству.

Вказана постанова передана на виконання до Київської дванадцятої нотаріальної контори, яка і внесла запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об”єктів нерухомого майна.

Саме у зв”язку з цим, як видно з матеріалів справи, Боржник і звернувся до господарського суду міста Києва із скаргою на дії державного виконавця ВДВС у Святошинському районі м. Києва.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарга на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ст. 85 Закону України “Про виконавче провадження” (надалі – Закону) на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання рішення або відмову у здійсненні передбачених законом України “Про виконавче провадження” дій стягувачем або боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

Скарга у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ст. 7 Закону державний виконавець зобов”язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець здійснює заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчим документом на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Натомість, в даному випадку, ВДВС при винесенні постанови від 02.04.2007р. було накладено арешт на все майно ВАТ СКТБ “Комплекс”, не враховуючи, що виконавчий документ чітко визначав, що арешту підлягає майно, визначене в п. 1.2. договору застави від 31.08.2005р., чим порушив вимоги ч. 2 ст. 55 вказаного Закону.

Позивач в апеляційній скарзі посилався на ст. 24 Закону України “Про заставу” та на п. 2.8. договору застави, відповідно до яких, у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника.

Разом з тим, судова колегія констатує, що у відповідності з п. 1.1. Договору застави від 31.08.2005р., б/н, боржником за цим договором є ТОВ “Науково-виробничий комплекс”, в той час, як ВАТ СКТБ “Комплекс” у правовідносинах з Позивачем є “заставодавцем” і, відповідно до п. 1 ст. 589 ЦК України, відповідає перед останнім лише заставленим майном, яке передано в забезпечення виконання зобов”язань іншої юридичної особи – ТОВ “Науково-виробничий комплекс”, що випливають з кредитного договору від 31.08.2005р. № 012/06-11/037.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що виконавчою службою при накладенні арешту на майно боржника було порушено вимоги ч. 2 ст. 55 Закону України “Про виконавче провадження”.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” про те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було неповно з’ясовано всі обставини справи, а самі висновки суду, викладені в його ухвалі, не відповідають фактичним обставинам, яке призвело до прийняття неправильного рішення, є необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, всупереч вимогам вказаної норми, заявником не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

За таких умов, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 28.02.2008р., яку було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в ухвалі суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законною і обґрунтованою. Підстав, для скасування або зміни вказаної ухвали та задоволення апеляційної скарги ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 106 та 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 28.02.2008р. за скаргою Відкритого акціонерного товариства СКТБ “Комплекс” на дії відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, стягувач: Відкрите акціонерне товариств “Райффайзен Банк Аваль” в особі Ірпінського філіалу АППБ “Аваль”, у справі № 26/10 за позовом Державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” до Державної акціонерної компанії “Хліб України” про звернення стягнення на заставлене майно на суму 506 707,48 грн., – без змін.

2. Справу № 26/10 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

18.04.08 (відправлено)