КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2008                                                                                           № 3/8

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

за участю секретаря судового засідання

представників сторін:

позивача: Колесніков Ю.А. (дов. від 01.08.07 б/н); Ткачук В.П. (дов. від 23.04.08 б/н);

відповідача: не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватель"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2008

у справі № 3/8

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватель"

до                                                   Київської міської державної адміністрації

про                                                  стягнення 86592, 82 грн.,

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.08 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що позивачем в позовній заяві не ставилось питання про оплату вартості переданої на переробку та утилізацію продукції тому, що вказана продукція не була власністю ТОВ “Приватель”, ставилося питання відшкодування ТОВ “Приватель” витрат по оплаті заводу послуг за утилізацію продукції в сумі 4629, 16 грн. відповідно до платіжного доручення № 32 від 23.02.06. В апеляційній скарзі зазначено, що при прийнятті рішення судом було порушено ст. ст. 509, 510, 549 та п. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

17.02.06 відбулося засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при виконавчому органі Київради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Комісія).

На вищевказаному засіданні Комісії вирішувалося питання щодо подальшого поводження з вилученою з обігу працівниками УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві іноземної продукції тваринного походження, яка знаходилася в холодильній камері СПД ФО Мамоян Ю.А. за адресою: вул. М. Вовчка, 21, загальною вагою 51 418 кг, і була передана на відповідальне зберігання ТОВ “Приватель” смт. Вишневе (протокол від 17.02.06 № 1).

Комісією було прийнято рішення - вилучену продукцію тваринного походження: печінку ялову 12 316 кг, походження США (згідно маркування), визнати такою, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів, являється неякісною та небезпечною, а тому підлягає знищенню; окорока курячі 31 066 кг, курячі спинки та м’ясо механічного обвалкування 8 036 кг, визнати такою, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів, являється неякісною та небезпечною, а тому підлягає технічній утилізації. ТОВ “Приватель” було доручено у термін до 24.02.06 звернутися до Асоціації “Укрветсанзавод” для проведення знищення та технічної утилізації вищезазначеної продукції за кошти державного бюджету.

Однак, будь-які докази, що свідчать про звернення ТОВ “Приватель” до Асоціації “Укрветсанзавод” з питання проведення знищення та технічної утилізації продукції, в матеріалах справи відсутні.

Комісія має право вирішувати питання про забій і знищення тварин, птиці у разі виявлення особливо небезпечних інфекційних захворювань, а також про знезараження, перероблення або інше використання продуктів і сировини тваринного і рослинного походження, визнаних непридатними для використання. При цьому, такі рішення Комісії є обов’язковими для виконання місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, посадовими особами та громадянами (пункт 5 Положення про Державну надзвичайну протиепізоотичну комісію при Київській, Севастопольській міських державних адміністраціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.1998 № 517).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Між ТОВ “Приватель” та державою в особі Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при виконавчому органі Київради (Київської міської державної адміністрації) виникли цивільні права та відносини, пов’язані з утилізацією та знищення продукції згідно протоколу від 17.02.06 № 1.

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.06 ТОВ “Приватель” уклало договір, відповідно до умов якого Костопільський Ветсанзавод зобов’язався прийняти і провести утилізацію продукції тваринного походження загальною кількістю 51418 тонн. Костопільський Ветсанзавод входить до складу Української господарської асоціації “Укрветсанзавод” та є її членом.

Акт від 24.02.06, складений старшим інспектором відділу ветеринарної міліції при ГУ МВС України в м. Києві Ніколайчуком Р.В., старшим інспектором цього ж відділу Луцем І.О., інспектором відділу ветеринарної міліції при УМВС України в Рівненській області Корчемним І.М., за участю представника директора Костопільського ветсанзаводу Мусія Ю.В., дільничого інспектора Костопільського РВ УМВС України в Рівненській області Тітова Р.С., міліціонера-кінолога групи ППСМ цього ж райвідділу міліції Алєксійчука М.А. в присутності менеджера ТОВ “Приватель” Ваніна В.В., свідчить про те, що продукція, вказана у протоколі, була доставлена на Костопільський Ветсанзавод.

Приймальною квитанцією від 25.02.06 № 52 підтверджено, що від ТОВ “Приватель” Костопільський Ветсанзавод прийняв 51 418 тонн продукції, де зазначено, що трупи тварин і конфіскати передаються заводу безоплатно.

Відмовляючи в позові про стягнення з Київської міської державної адміністрації матеріальної шкоди у вигляді компенсації витрат на утилізацію вилучення продукції, місцевий суд виходив з того, що обов’язковою складовою для притягнення особи до такої відповідальності є наявність у її діях складу цивільного правопорушення, а саме: шкода, протиправність поведінки, вина, причинно-наслідковий зв’язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ “Приватель” не доведено дійсне понесення витрат у сумі 4629, 16 грн. на оплату утилізації продукції згідно протоколу від 17.02.06 № 1; що витрати в сумі 42620,26 грн., які були понесені позивачем за укладеними договорами на транспортне обслуговування та здійснення завантажувальних робіт, не знаходяться у причинно-наслідковому зв’язку із рішенням Комісії.

З викладеного вище випливає, що у діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення як підстави для притягнення до цивільної відповідальності у вигляді відшкодування завданої шкоди.

Крім того, статтею 18 Закону України “Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції” передбачено, що загальні вимоги щодо порядку, умов та правил переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 20 вказаного вище Закону України оплата робіт, пов’язаних з переробкою, утилізацією, знищенням або подальшим використанням вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції, здійснюється власником цієї продукції.

Відповідно до ст. 21 Закону України “Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції” у разі виявлення неякісної та небезпечної продукції, яка не має власника або власник якої невідомий, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування після одержання відповідного висновку спеціально уповноважених органів виконавчої влади забезпечують за рахунок коштів місцевих бюджетів переробку, утилізацію, знищення або подальше використання цієї продукції згідно з вимогами, встановленими цим Законом. Відповідні місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування вживають заходів до встановлення власника неякісної та небезпечної продукції, який зобов'язаний відшкодувати всі витрати, пов'язані з переробкою, утилізацією, знищенням або подальшим використанням цієї продукції.

Пунктом 1.3 Порядку використання коштів на здійснення заходів запобігання розповсюдження збудників інфекційних хвороб тварин, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України та Міністерства фінансів України від 21.03.2002 № 92/197, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04.06.2002 № 473/6761 (який діяв на час виникнення спірних відносин) (далі - Порядок), визначено, що дія цього Порядку поширюється на ветеринарно-санітарні заводи України, які виконують функції збирання, транспортування, заготівлі та утилізації трупів загиблих тварин, боєнських, інших відходів тваринного походження і вилученої з обігу неякісної і небезпечної продукції та продуктів переробки її на сухі білкові корми, запобігання розповсюдженню інфекційних захворювань серед людей і тварин, забезпечують поліпшення екології довкілля та здійснюють заходи запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб тварин і потребують компенсації з державного бюджету частини витрат на здійснення зазначених заходів.

Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділені на здійснення заходів запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб тварин, є Міністерство аграрної політики України (п. 1.4 Порядку).

Згідно з п. 2.1. Порядку для одержання коштів з державного бюджету на компенсацію витрат на здійснення заходів запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб тварин ветсанзавод включається в мережу відповідного розпорядника, якому в органі Державного казначейства відкривається відповідний рахунок. Ветсанзаводи подають асоціації "Укрветсанзавод" розрахунки витрат на збір сировини тваринного походження, виходячи із нормативів витрат на збір, заготівлю та утилізацію тваринної сировини згідно з додатком 1, диференційованих у залежності від середньої віддалі перевезень сировини та виду палива (газ, мазут, кам'яне вугілля), що використовується при утилізації.

Відповідно до п. 2.2. Порядку асоціація "Укрветсанзавод" подає зведений розрахунок на збір сировини тваринного походження до Міністерства аграрної політики України.

У залежності від розміру бюджетних коштів, визначених на відповідний рік, асоціацією "Укрветсанзавод" робиться зведений розрахунок виділених коштів між ветсанзаводами (лімітна довідка) і направляється Міністерству аграрної політики України (п. 2.3. Порядку).

Пунктом 2.4. Порядку передбачено, що Міністерство аграрної політики України на підставі зведеного розрахунку виділених коштів подає до Державного казначейства розподіл коштів для здійснення видатків на зазначені заходи.

Кошти, що передбачені в державному бюджеті для здійснення заходів запобігання розповсюдженню збудників інфекційних хвороб тварин, перераховуються Державним казначейством України за розподілом Міністерства агарної політики України у межах бюджетних асигнувань відповідно до Порядку виконання державного бюджету за видатками за умови функціонування внутрішньої платіжної системи, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.08.2001 N 140 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.2001 за N 756/5947 (п. 2.5. Порядку).

Згідно з п. 2.6. Порядку ветсанзаводи подають до Державного казначейства плани використання бюджетних коштів, затверджені та погоджені розпорядником коштів. План використання бюджетних коштів є основним плановим документом, на підставі якого ветсанзаводу перераховуються бюджетні кошти і він має право на їх використання.

Отже, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи і прийшов до правильного висновку, що головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на відшкодування витрат зі знищення та утилізації вилученої продукції є Міністерство аграрної політики України, вимоги позивача до Київської міської державної адміністрації є безпідставними.

Враховуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

За таких умов рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.08 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.08 у справі №3/8 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

2. Матеріали справи №3/8 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

13.05.08 (відправлено)