донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2008 р.                                                              справа №39/418пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Запорощенка М.Д.

суддів

Акулової Н.В. , Старовойтової Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:

Джас І.В., дов. б/н від 01.12.06р.,

від відповідача 1:

від відповідача 2:

Завязкін С.А., директор

Пейкришвілі М.Ш., дов. № 2205 від 22.05.07р.,

не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Нота" м.Харків

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

26.02.2008 року

по справі

№39/418пд (Азарова З.П.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Нота" м.Харків

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Арта Плюс" м.Донецьк

2. Закритого акціонерного товариства "Телерадіокомпанія "Лідер" м.Київ

про

заборону дій, що порушують авторське право, стягнення 9250000грн.00коп. компенсації за порушення майнових авторських прав та визнання недійсним договору №01/08-02 від 02.08.2002р

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.02.2008р. у справі № 39/418пд у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп. відмовлено.

У задоволенні вимог про визнання недійсним договору №01/08-2 від 02.08.2002 року- відмовлено.

Рішення господарського суду Донецької області мотивоване тим , що використання слова „шансон” відповідачем не є використанням назви спірного твору і не потребує дозволу позивача на його використання, а тому суд дійшов висновку , що вимоги позивача про заборону використання відповідачем оригінальної назви твору, найменування Проекту Радіоканал „шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) заявлені необґрунтовано. Крім того , судом першої інстанції встановлено , що слово „шансон” може використовуватися самостійно, як назва передачі, як фірмове найменування, як елемент знаку для товарів і послуг, зокрема, при розповсюдженні телерадіоорганізацією своєї передачі. Дане рішення суду мотивоване тим , що діюче законодавство України не накладає жодних обмежень щодо використання того чи іншого слова при розповсюдженні передач телерадіоорганізацією.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору , рішення суду мотивоване тим , що укладений договір № 01/08-02 від 02.08.2007 року не зачипав інтереси позивача і він є неналежним позивачем.

Крім того , суд першої інстанції дійшов до висновку , що позивач не довів, що використання слова “шансон” відповідачем негативно вплинуло на його репутацію або сприяло виникненню будь-яких збитків.

Позивач , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Нота»м.Харків, не погоджуючись з рішенням господарського суду від 26.02.2008р., звернувся з апеляційною скаргою про його скасування, так як вважає, що рішення суду суперечить чинному законодавству України , зокрема Закону України «Про авторське права та суміжні права», тобто прийняте з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів , викладених в апеляційній скарзі , посилається на те , що судом не враховано норми чинного законодавства при вирішенні питання про недійсність договору № 01/08-02 від 02 серпня 2002р., а саме ч. 1 ст. 1 , ч. 3 ст. 20 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Скаржник вважає , що позивні відповідача є переробкою, а отже і використанням назви об’єкту авторського права , який належить ТОВ «ТРК «НОТА».

Крім того , посилається на те , що судом допущено невірне тлумачення поняття авторського права і його співвідношення з поняттям «радіопередача»і «трансляція».

Скаржник звертає увагу суду на те , що Рішенням Національної ради з питань телебачення і радіомовлення від 09.04.2003р. винесено попередження про неприпустимість порушення умов ліцензії і рекомендовано обмежити використання в ефірі аудіо продукції з наявністю в ній брутальних слів та виразів, які принижують людську гідність , і транслювання пісенної продукції низької якості , зокрема тематики тюремно-виправних установ.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Арта Плюс»м.Донецьк , у відзиві б/н та представник відповідача в судовому засіданні , проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує , вважає їх необґрунтованими та неправомірними. Посилається на те , що відповідачем 1 використовувалось слово «шансон» під час здійснення радіомовлення , при цьому , зазначив , що , згідно з додатком до листа Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 07.03.07р. № 17/508 , станом на 2002 рік слово «шансон»використовувало 40 як вітчизняних так і зарубіжних радіостанцій. Крім того , відповідач зазначив , що відповідно до вищевказаного листа за весь період діяльності ( з 1996року) до ТОВ «Телерадіокомпанія « АРТА ПЛЮС»з боку Національної ради не було претензій щодо мовлення та використання позивних, у тому числі й щодо застосування слова «шансон».

До судового засідання від позивача надійшло клопотання № 02/23-04/08 від 23.04.08р. про призначення судової експертизи по справі для вивчення та надання відповідей на питання , які були визначені Вищим господарським судом України у постанові від 24.07.2007р.:

1.          чи є використання позовних «Радио Класс представляет проект «Классный «шансон»переробкою назви товару «Проект «Радиоканал «Шансон»( эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)»;

2.          чи є можливість самостійного ( окремого від інших частин твору) використання частини назви твору –слова «шансон»?

У задоволенні даного клопотання судовою колегією відмовлено з приводу безпідставності проведення даної експертизи , оскільки.

По-перше, при попередніх розглядах справи були проведені експертизи: Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз (висновок №4991/29-1 від 24.11.2004 року в т.2 а. с. 13-29) , Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Академії правових наук України (висновок №141 від 19.04.2005 року в т. 3 а. с. 51-64), Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (висновок №30 від 24.10.2006 року т.4 а. с. 8-26), на вирішення яких були поставлені , фактично, ті ж самі запитання , які сформульовані позивачем в даному клопотанні.

По-друге, в листі № 17/508 від 07.03.07р. Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення ( т. 5 а.с.19) також була надана відповідь спеціалізованої організації з приводу запитання, яке також міститься в цьому клопотанні.

При цьому , посилання позивача на певні вказівки висловлені в Постанові Вищого господарського суду України у справі № 39/418пд від 24.07.2007р., які на його думку зобов’язують господарський суд до обов’язкового призначення експертизи, не відповідає обставинам справи та змісту вищевказаної Постанови ВГСУ.

Відповідач, Закрите акціонерне товариство «Телерадіокомпанія «Лідер»м.Київ, у нинішнє судове засідання не з'явився, поважних причин нез‘явлення суду не повідомлено. Про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони були сповіщені належним чином.

Зважаючи на неповідомлення відповідачем 2 поважних причин нез'явлення його представника до суду, достатність наданих сторонами доказів та керуючись ст.75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін , що були присутні в судовому засіданні, судова колегія встановила наступне.

21.09.01р. Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України було видано громадянам України Карпію А.С. і Ложкіну Б.Є. свідоцтво від 21.08.2001р. ПА №4654 про державну реєстрацію права автора на твір "Проект "Радиоканал Шансон" (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) ( т. 1 а.с. 16).

03.01.2002р. вищевказані фізични особи передали невиключне право на використання твору "Проект " Радиоканал Шансон" в межах території Харківської та Донецької областей Товариству з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "НОТА", уклавши авторський договір ( т. 1 а.с. 17).

За умовами цього Договору позивач використовує об’єкт авторського права на цей твір при здійсненні радіомовлення на частоті 105.5МГц у м. Донецьку. Згідно з пунктом 1.2 співавтори передали майнові авторські права на використання твору. Крім того, дозволили використовувати частину назви твору, його елементи, у тому числі в якості назви радіостанції. Співавтори зазначили, що твір є оригінальним та створений творчою працею. Договір був укладений строком на 5 років.

01.07.2002 року сторони підписали додаткову угоду до вказаного договору про передачу виключного авторського права на твір “Проект “ Радиоканал Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) (т.1 а.с. 37).

17.09.2001р. Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України було видано громадяну Євтухову А.Л. свідоцтво № 20845 на знак для товарів та послуг «Радио ШАНСОН»( т. 1 а.с. 48).

Згідно з Рішенням Державного департаменту інтелектуальної власності № 1099 від 18.12.2001р. ( т. 1 а.с. 47) гром. Євтухов А.Л. передав права на використання вказаного знака ЗАТ «ТРК «Лідер».

02.08.2002р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арта плюс»та Закритим акціонерним товариством «Лідер»був укладений договір № 01/08-02 ( т. 1 а.с. 44), за яким останній передав ТОВ «Арта плюс» право здійснювати радіотрансляцію частини музичних радіопрограм «Замовника»«Радио Шансон».

Відповідно до ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 23.05.2002р. НР №0235 на право користування каналами Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС" веде мовлення на частоті 102.1 МГц.

За результатами моніторингу програм і передач ТОВ "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС" Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення складено акт перевірки від 20.06.2003р. про дотримання цією телерадіоорганізацією законодавства України та умов ліцензії, яким встановлено , що в ефірі звучали позивні та заставки: "Радиоканал “Шансон" та "Хорошее радио “Шансон", "Радио “Шансон", "Радио Класс представляет проект-классный “Шансон".

Позивач , Товариство з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота”, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Арта Плюс” про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радиоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп.

Під час розгляду справи судом першої інстанції , позивач заявою від 01.11.05р. доповнив свої вимоги та просить визнати недійсним договір №01/08-02 від 02.08.2002 року, з посиланням на статті 215, 235 Цивільного кодексу України, статті 33 ,41 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, статті 1, 14, 21 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” для визнання недійсним договору (т.3 а. с. 36-37).

Як вбачається з матеріалів справи , справа неодноразово розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Для належного розгляду спору призначалися судові експертизи об’єктів інтелектуальної власності.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2007р. у справі № 39/418пд касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Арта Плюс” задоволено. Рішення господарського суду Донецької області від 28.02.07р. –скасовано. Справа передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.02.2008р. у справі № 39/418пд у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп. відмовлено.

У задоволенні вимог про визнання недійсним договору №01/08-2 від 02.08.2002 року- відмовлено.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення та доводи повноважних представників сторін , колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про не обґрунтованість апеляційної скарги, та відповідність оскарженого судового акта зі справи вимогам чинного законодавства з таких підстав.

Причиною даного спору було питання щодо наявності в діях відповідачів порушення авторських прав позивача .

Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва –авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права охороняє Закон України “Про авторське право і суміжні права” .

Статтею 7 Закону передбачено, що суб’єктами авторського права є, зокрема, автори творів та особи, яким автори передали свої авторські майнові права.

Як вбачається з матеріалів справи , позивач , за умовами додаткової угоди від 01.07.02р. до договору від 03.01.2002р. , отримав виключне право на використання твору “Проект “ Радиоканал Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) (т.1 а.с. 37).

В абзаці п’ятому статті 1 Закону України “Про авторське право і суміжні права”визначено, що “виключне право –майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації, мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжних прав, на використання цих об’єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом”.

При цьому , позивач звернувся до суду з позовом , оскільки вважає, що відповідач, ТОВ “Арта Плюс” , порушує його права.

Відповідно до пункту “а” статті 50 Закону України “Про авторське право і суміжні права” порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Частиною першою статті 15 Закону визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. При цьому , згідно з положеннями частини 3 цієї статті виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти будь-яке використання твору іншими особами.

Однією з позовних вимог позивач визначив заборону використовувати відповідачем будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України “Про авторське право і суміжні права” назва твору підлягає охороні як об’єкт авторського права у тому випадку, коли вона є результатом творчої діяльності автора (є оригінальною) і може використовуватися самостійно.

При цьому , ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону встановлює, що об’єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме:

-          літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);

-          виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;

-          інші твори.

Згідно з п. 3 ст. 8 Закону України “Про авторське право і суміжні права” , передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач 1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Арта Плюс»м.Донецьк, використовував слово “шансон” , а не в цілому назву твору “Проект “Радиоканал “Шансон” ( эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы).

При цьому , з матеріалів справи , а саме з акту перевірки дотримання законодавства України та умов ліцензії, який складений Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 20.07.2003 року, вбачається що ТОВ “ТРК “Арта плюс” використовував в ефірі позовні та заставки “Радіо “Шансон”, “Хорошее радіо “Шансон” та інші на підставі договору №01/08-02 02.08.2002 року, укладеного з ТРК “Лідер”, на право використання знака для товарів та послуг “Радіо” Шансон”, свідоцтва про державну реєстрацію. В акті зроблений висновок про те, що реклама подається відповідно до чинного законодавства (а.с. 68 т. 1).

Однак , позивач вважає, що використане в радіоефірі ідентифікуючої частини оригінальної назви твору є не тільки використання назви твору, а введення позначення “шансон” у свій господарський обіг.

Положеннями ст. 9 Закону України “Про авторське право і суміжні права” передбачено , що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

При попередніх розглядах справи з метою вирішення питання щодо використання слова “Шансон” були призначені експертизи, які проведені Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз (висновок №4991/29-1 від 24.11.2004 року в т.2 а. с. 13-29) , Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Академії правових наук України (висновок №141 від 19.04.2005 року в т. 3 а. с. 51-64), Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (висновок №30 від 24.10.2006 року т.4 а. с. 8-26).

Висновки вищенаведених експертиз різняться саме визначенням оригінальності досліджених творів , однак при проведенні всіх цих експертиз було встановлено , що “Проект Радиоканал “Шансон” (эфирное наполнение , рубрики, подпрограммы)” та «Радио Шансон» є різними об’єктами авторського права. При цьому , експертизами було визначено, що схожим словом у назві твору є слово “шансон”. Проте, саме слово “шансон” не є оригінальним, оскільки воно має французьке походження, яке увійшло в мовний оборот українського споживача.

Крім того , судова колегія вважає необхідним зазначити , що як вбачається зі свідоцтва №4654, виданого 21.09.2001 року про державну реєстрацію прав автора на твір громадянину Ложкіну Б.Е. та Карпію А.С. в Державному департаменті інтелектуальної власності, зареєстрований твір “Проект “Радіоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) (т.1 а.с. 16).

При цьому , за громадянином Евтуховим А.Л. був зареєстрований знак для товарів та послуг “Радіо “Шансон” , що підтверджується свідоцтвом №20845 від 17.08.2001р. (т.1 а.с. 48).

Вказані свідоцтва підтверджують висновки про те, що вони є різними об’єктами захисту інтелектуальної власності із схожим елементом –слово “шансон”.

У листі № 17/508 від 07.03.07р. Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення ( т. 5 а.с.19) зазначено , що формат музичних радіостанцій у стилі «шансон»було запозичено українськими мовниками в Російській Федерації , який за даними відкритих інформаційних джерел, з?явився в м. Санкт-Петербурзі у 1997р. Носіями цього музичного стилю стали Шарль Азнавур, Джо Дассен, Сальвадоре Адамо. В Україні відповідно до статті 1 Закону України „Про авторське і суміжні права” неможливо визначити, хто міг в Україні своєю працею створити вираз „шансон” і чи цей вираз можна вважати українським твором.

При цьому , до даного листа додано перелік вітчизняних і зарубіжних радіостанцій, які використовують слово «шансон»станом на 2002рік ( понад 40 радіостанцій).

Таким чином , як про це вірно встановлено судом першої інстанції, слово „шансон” може використовуватися самостійно, як назва передачі, як фірмове найменування, як елемент знаку для товарів і послуг, зокрема, при розповсюдженні телерадіоорганізацією своєї передачі. Діюче законодавство України не накладає жодних обмежень щодо використання того чи іншого слова при розповсюдженні передач телерадіоорганізацією.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що слово „шансон” не може бути об’єктом авторського права в розумінні статті 8 Закону України „Про авторське право і суміжні права” , та використання слова „шансон” відповідачем не є використанням назви вищезазначеного твору і не потребує дозволу позивача на його використання .

Окрім вимог , що були розглянуті вище , позивач просить визнати недійсним договір № 01/08-02 від 02.08.2007 року., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арта плюс»та Закритим акціонерним товариством «Лідер».

В обґрунтування своїх вимог в цій частині , позивач посилався на те , що договір суперечить статті 20 Закону України “Про телебачення та радіомовлення”, статті 33, 41 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, статті 215, 235 Цивільного кодексу України, при цьому , як про це вірно зауважено судом першої інстанції , не взяв до уваги , що спірний договір укладався під час дії Цивільного кодексу УСРСР ( в редакції 1963року).

За даним договором Товариству “Арта плюс” було надано право здійснювати радіотрансляцію частини музичних радіопрограм ЗАТ “Лідер” “Радіо “Шансон”, а також анонсів вказаних програм.

Як це вірно було встановлено судом першої інстанції , укладаючи договір на передачу прав на трансляцію музичних радіопрограм, ЗАТ “Лідер” гарантувало своє право на трансляцію радіопрограм, які не були позичені з Проекту позивача, що доказано Актами перевірки дотримання відповідного законодавства від 20.06.2003 року та 30.10.2003 року Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення.

З урахуванням висновків викладених вище , судова колегія , як і суд першої інтенції , вважає вживання відповідачем слова “шансон”, яке є схожим в програмі та проекті, правомірним.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інтенції про те , що укладений договір № 01/08-02 від 02.08.2007 року дійсно не зачіпав інтереси позивача і він є неналежним позивачем відносно даної вимоги.

Крім того , судова колегія вважає необхідним зазначити , що Постановами Вищого господарського суду України від 23.03.2004 р., 05.07.2005 р., 24.07.2007 р. ставилося питання про наявність твору „Радіо Шансон” і хто є суб’єктом авторського права на цей твір.

При цьому , як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції , даний твір не був предметом спору.

Як про це вже було позначено вище , за договором № 01/08-02 від 02.08.2002р. відповідачу ТОВ „Арта Плюс” було надано право здійснювати радіотрансляцію частини музичних програм “Радіо “Шансон” (радіопрограми).

Відповідно до положень ст.1 Закону України “Про телебачення і радіомовлення”, програма (телерідіопрограма) - це поєднана єдиною творчою концепцією сукупність передач, яка має постійну назву і транслюється телерадіооргазацією за певною сіткою мовлення. При цьому , передачами (програмами) мовлення повинні вважатися будь-які передачі, призначені для використання шляхом передачі в ефір і (або) сповіщення для загального відому по кабелю звуків і (або) зображень, які можуть і не бути певними творами, незалежно від того, чи передані вони в ефір (по кабелю) або тільки ще підготовлені (записані) для ефіру (сповіщення для загального відому повідомлення по кабелю).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що вказаним договором було надано право тільки на трансляцію музичних програм телерадіоорганізації, а не на твір.

При цьому , слід зазначити , що згідно зі ст. 1 Закону України “Про телебачення та радіомовлення” , “трансляція (телераіотрансляція)” - це початкова передача, яка здійснюється наземними передавачами, за допомогою кабельного телебачення або супутниками будь-якого типу в кодованому або відкритому вигляді телевізійних чи радіопрограм, що приймаються населенням; телерадіоорганізація –зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та /чи пакетує телерадіопрограми і /або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення.

Тобто , ТОВ “Арта Плюс” прийняло , за вищевказаним договором , обов’язки в ефірний час здійснювати трансляцію музичних програм згідно цілям та задачам статуту , яким предметом діяльності товариства визначено - виробництво, трансляція, ретрансляція телерадіопередач і радіопрограм.

Крім того , позивач вважає, що спірний договір №01/08-02 від 02.08.2002р. є авторським договором.

Судова колегія не може погодитись з таким твердженням , оскільки.

Відповідно до п. 2 ст. 32 Закону України “Про авторське право і суміжні права” , передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору. Порядок укладання та форма таких договорів визначені положеннями ст.33 цього Закону.

При цьому , згідно до ст. 35 вищевказаного Закону , виконання літературних, драматичних, музичних, музично-драматичних та інших творів, фонограм, відеопрограмм, передача організаційного мовлення віднесено до об’єктів суміжних прав.

Порядок передачі таких прав передбачений ст. 41 Закону України “Про авторське право і суміжні права” і такий договір за своєю правовою природою не відноситься до авторського договору.

З урахуванням вищевстановленого , судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що договір №01/08-02 від 02.08.2002р. не є авторським.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином , судова колегія вважає , що позивач , як під час розгляду справи в суді першої інстанції та і апеляційної , не довів, що використання слова “шансон” відповідачем негативно вплинуло на його репутацію або сприяло виникненню будь-яких збитків.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду не підлягає скасуванню, так як відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а мотиви, з яких надана апеляційна скарга не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіо- компанія «Нота»м.Харків на рішення господарського суду Донецької області від 26.02.08року у справі № 39/418пд - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.02.08року у справі № 39/418пд - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошені в судовому засіданні.

Повний текст постанови підписаний 23.04.08р.

Головуючий          М.Д. Запорощенко

Судді:          Н.В. Акулова

Г.Я. Старовойтова