СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

03 липня 2008 року

Справа № 2-7/17264-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Дікан Л.І.

за участю представників сторін:

позивача: Коссов Володимир Євгенійович, довіреність №11-11/2019 від 19.11.07;

відповідача: Тімербеков Абдулмеджид Гар'євіч, довіреність №989/т/10 від 23.06.08;

Османов Ескендер Рустемович, довіреність № 196/0/10 від 21.02.08;

Гринько Марина Тальатівна, довіреність № 32/г/10 від 16.01.08;

Іванова Ольга Вікторівна, довіреність № 1566/и/и від 03.10.07;

Банніков Віктор Федорович, довіреність № 715/5/10 від 19.05.08;

Бахтін Михайло Юрійович, довіреність № 713/5/10 від 19.05.08;

Герасименко Ніна Анатоліївна, довіреність № 1584/9/10 від 02.07.07;

Глухов Станіслав Анатолійович, довіреність №949/г/10 від 02.07.2008 року;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 22.04.2008 року у справі № 2-7/17264-2007А

за позовом           державного підприємства "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" (вул. Чапаєва, 9,Віліне, Бахчисарайський р-н,98433)

до           Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим (вул. Сімферопольська, 3,Бахчисарай,98403)

про визнання частково недійсним рішення про застосування штрафних санкції та визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсним рішення Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим про застосування штрафних санкцій №00005823 від 12.11.2007 року в частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 6518574,74 грн. за оптову торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідних ліценцій. Крім того, позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим №00005523/0 від 12.11.2007 року про донарахування акцизного збору у сумі 13849,46 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 6924,73 грн., всього на суму 20774,19 грн.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 22.04.2008 року у справі №2-7/17264-2007А позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що податковим органом безпідставно були застосовані штрафні санкції за оптову торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, оскільки реалізація продукції алкогольної промисловості здійснювалася шляхом укладання договорів комісії, що не підпадає під термін “поставка”, позаяк передача товару в межах договорів комісії не передбачає передачі права власності. Крім того, позивач також вважає безпідставним донарахування акцизного збору, оскільки податкові зобов'язання виникають з продажу підакцизних товарів, у той час як, на думку позивача, операції по реалізації товарів в межах договорів комісії не є продажем.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Державна податкова інспекція у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за договорами комісії позивачем фактично здійснювалася поставка алкогольної продукції, що, в свою чергу, потребує наявності відповідної ліцензії, яка у державного підприємства "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" була відсутня, у зв’язку з чим фінансові санкції були застосовані правомірно. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем при реалізації виноматеріалу кінцевим споживачам не був нарахований акцизний збір, а тому податкове повідомлення-рішення №00005523/0 від 12.11.2007 року також було прийнято обґрунтовано.

У судовому засіданні 24.06.2008 року представники податкової інспекції підтримали вимоги апеляційної скарги, представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 03.07.2008 року.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 17.09.2007 року по 24.10.2007 року Державною податковою інспекцією у Бахчисарайському районі було проведено виїзну планову перевірку державного підприємства "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 року по 30.06.2007 року. По результатах перевірки був складений акт №280/27/31332064/23 від 31.10.2007 року.

На підставі акту перевірки податковою інспекцією було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №00005823 від 12.11.2007 року, яким до позивача були застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6518574,74 грн. за оптову торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідних ліцензій.

Крім того, відповідачем також було прийнято податкове повідомлення-рішення №00005523/0 від 12.11.2007 року про донарахування акцизного збору у сумі 13849,46 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 6924,73 грн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки., в ході проведення перевірки податковою інспекцією було встановлено, що у порушення вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивачем у періоді, що перевірявся, здійснювалась діяльність з оптової торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії. На підставі цього до позивача були застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6518574,74 грн., що дорівнює 200 відсоткам коштів, отриманих від відповідної реалізації.

Проте, судова колегія з висновком податкового ргану погодитись не може у зв’язку з наступним.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.01.2007 року між державним підприємством "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" (Комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ельббр" (Комісіонер) був укладений договір комісії №1 на продаж товару, пунктом 1.1 якого передбачено, що в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Комітент доручає Комісіонеру, а Комісіонер зобов'язується за плату (винагороду) здійснювати угоди по продажу товару.

Відповідно до пункту 1.2 Договору угоди по продажу товару здійснюються від імені Комісіонера та за рахунок Комітента.

Під товаром у цьому договорі розуміється товар, вказаний в товарних та (або) товарно-транспортних накладних, які є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.3 Договору).

Згідно з пунктом 1.5 Договору Комісіонер, виконуючи доручення Комітента, здійснює розрахунки з третіми особами - Покупцями, через свій розрахунковий рахунок або касу підприємства.

За угодою, яка виконуються Комісіонером з третьою особою, придбає права та стає зобов'язаним Комісіонер (пункт 1.6 Договору).

В пункті 3.1 Договору сторони передбачили, що за виконання дій, вказаних в пункті 1 цього договору, Комітент сплачує Комісіонеру винагороду, яка вираховується як різниця між ціною товару, вказаною в товарно-транспортній накладній та найбільш вигідною ціною, за якою Комісіонеру вдалося продати товароку

Комісіонер має право самостійно утримувати суму винагороди з коштів, отриманих Комісіонером від третіх осіб за реалізацію товару Комітенту. Утриману суму Комісіонер відображає у звіті. У випадку, коли Комісіонер не скористався правом, наданим йому пунктом 3.2 Договору, винагорода сплачується Комітентом протягом п'яти днів після отримання звіту (пункти 3.2, 3.3 Договору).

Додатковою угодою від 25.05.2007 року. в преамбулі договору комісії №1 від 04.01.2007 року назва Комітенту була викладена як державне підприємство "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач".

З матеріалів справи вбачається, що аналогічні договори комісії були укладені позивачем з: виробничо-комерційною фірмою "Ресурс ЛТД" (договір комісії №2 від 07.02.2007 року); товариством з обмеженою відповідальністю "Каскад-06" (договір комісії №3 від 15.01.2007 року); Національним інститутом винограду і вина "Магарач" (договір комісії №4 від 04.01.2007 року).

Наявні в матеріалах справи звіти комісіонерів та акти здачі-приймання виконаних робіт свідчать, що на підставі вказаних вище договорів позивачем були отримані кошти у розмірі 3259287,37 грн.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", на підставі якої податковим органом були застосовані фінансові санкції спірним рішенням №00005523/0 від 12.11.2007 року, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

Частиною 1 статті 15 зазначеного Закону встановлено, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм власності за наявності ліцензій.

Під ліцензією, згідно зі статтею 1 цього Закону розуміється документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Судовою колегією встановлено, що у періоді, що перевірявся, у позивача була ліцензія на виробництво алкогольних напоїв серії АБ №155893.

Згідно з частиною 7 статті 15 Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які отримали ліцензії на виробництво або імпорт алкогольних напоїв або тютюнових виробів, здійснюють поставку цієї продукції підприємствам оптової і роздрібної торгівлі та іншим українським споживачам за наявності ліцензії на оптову торгівлю.

Таким чином, нормами Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що ліцензуванню підлягає діяльність, пов'язана з поставкою та оптовою торгівлею алкогольним напоями.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону України оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації підприємствам роздрібної торгівлі, іншим суб'єктам підприємницької діяльності.

Визначення терміну "поставка " викладене в пункті 1.4 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість ", де зазначено, що поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

При цьому, вказаною нормою Закону також передбачено, що не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Крім того, відповідно до пункту 1.31 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Таким чином, нормами податкового законодавства під термінами поставка та торгівля розуміється передача права власності на алкогольні напої.

Судова колегія зазначає, що при здійсненні операцій з реалізації продукції за договором комісії комісіонер надає відповідну послугу, вартість якої компенсується комітентом і не купує цю продукцію, тобто не набуває статусу власника продукції, яка реалізується.

Крім того, пунктами 5.1 договорів комісії зазначено, що товари, які надійшли до комісіонера від комітенту на продаж, є власністю комітента. Право власності зберігається за Комітентом до моменту передачі товару комісіонером третій особі відповідно до умов укладеного між ними договору.

Таким чином, оскільки операції з надання позивачем алкогольної продукції комісіонеру в межах договорів комісії не передбачають передачу права власності на цю продукцію, зазначена діяльність не підпадає під поняття "поставка " або "оптова торгівля", а тому, відповідно, не потребує наявності ліцензії.

За таких обставин, рішення Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим №00005823 від 12.11.2007 року підлягає визнанню недійсним в частині застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 6518574,74 грн. за оптову торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідних ліценцій, через що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, за результатами проведеної перевірки відповідачем також було прийнято податкове повідомлення-рішення №00005523/0 від 12.11.2007 року, яким державному підприємству "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" був донарахований акцизний збір у сумі 13849,46 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 6924,73 грн., всього на суму 20774,19 грн.

Так, в ході проведення перевірки було встановлено заниження позивачем акцизного збору у розмірі 19849,46 грн., у тому числі за 2006 рік - 6150,00 грн., за 2007 рік - 7699,46 грн.

Здійснюючи донарахування позивачу акцизного збору за 2007 рік у сумі 7699,46 грн., відповідач зазначає на те, що з січня 2007 року позивач здійснював реалізацію готової продукції на умовах комісії через підприємства-комісіонери. При цьому, відповідач вважає, що датою виникнення у позивача зобов'язань з акцизного збору є дата звіту комісіонера, в якому зазначені обсяги реалізованої продукції, з посиланням на норму частини 3 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір "

Проте, суд звертає увагу на те, що згідно з наведеною вище нормою датою виникнення податкових зобов'язань з продажу підакцизних товарів (продукції) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що настала раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника акцизного збору як оплата товарів (продукції), що продаються, а у разі продажу товарів (продукції) за готівкові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника акцизного збору, за відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, яка обслуговує платника акцизного збору; або дата відвантаження (передачі) товарів (продукції).

Однак, як вже було встановлено раніше, реалізація алкогольної продукції в рамках договорів комісії, згідно положень чинного законодавства України, не є продажем або поставкою такої продукції, оскільки не передбачає переходу права власності на товароку

У той же час, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір " передбачено, що об'єктом оподаткування є:

а) обороти з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції), в тому числі з давальницької сировини, шляхом їх продажу, обміну на інші товари (продукцію, роботи, послуги), безплатної передачі товарів (продукції) або з частковою їх оплатою, а також обсяги відвантажених підакцизних товарів (продукції), виготовлених з давальницької сировини;

б) обороти з реалізації (передачі) товарів (продукції) для власного споживання, промислової переробки (крім оборотів з реалізації (передачі) для виробництва підакцизних товарів, за виключенням нафтопродуктів), а також для своїх працівників;

в) вартість товарів (продукції), які імпортуються (ввозяться, пересилаються) на митну територію України, у тому числі в межах бартерних (товарообмінних) операцій або без оплати їх вартості чи з частковою оплатою.

Отже, оборот з реалізації алкогольної продукції в рамках договорів комісії не є об'єктом оподаткування акцизним збором, через що нарахування відповідачем податкового зобов'язання по сплаті акцизного збору у сумі 7699,46 грн. судова колегія вважає безпідставним.

Матеріалами перевірки встановлено, що, здійснюючи нарахування позивачу акцизного збору за 2006 рік у сумі 6150,00 грн., відповідач виходив з того, що позивач, реалізувавши виноматеріал кінцевим споживачам, не нарахував акцизний збір по наступним операціям:

-          за накладною б/н від 06.06.2006 року реалізований виноматеріал Романчук І. у кількості 1 літрів на суму 55,10 грн. Оплата зроблена готівковими коштами в касу підприємства за прибутковим касовим ордером № 729 від 06.06.2006 року; за накладною № 171 від 06.06.2006 року реалізований виноматеріал Савакову та Пузирьову в кількості 180 літрів на суму 5610,00 грн. у рахунок заробітної плати;

-          за накладною №150 від 16.06.2006 року реалізований виноматеріал Медведеву В.В. в кількості 100 літрів на суму 710,00 грн. Оплата зроблена готівковими коштами в касу підприємства за прибутковим касовим ордером №783 від 16.06.2006 року;

-          за накладною №155 від 26.06.2006 року реалізований виноматеріал Свято-Казанскій церкві через Ленеч А.Д. у кількості 660 літрів на суму 1650,00 грн. Оплата зроблена готівковими коштами в касу підприємства за прибутковим касовим ордером №838 від 27.06.2006 року;

-          за накладними №835 та 217 від 12.09.2006 року реалізований виноматеріал Свято-Казанскій церкві через Ленеч А.Д. у кількості 5200 літрів на суму 9000,00 грн. Оплата зроблена готівковими коштами в касу підприємства за прибутковим касовим ордером №1264 від 13.09.2006 року

Проте, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 2 Постанови Верховної Ради України "Про перелік товарів (продукції), на які встановлюється акцизний збір" № 365 від 12.09.1996 року встановлено, що перелік товарів (продукції"), на які встановлюється акцизний збір, визначається і обмежується переліками підакцизних товарів, які ввійшли до Законів України "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на тютюнові вироби", "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на спирт етиловий та алкогольні напої", "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на деякі транспортні засоби та шини до них", "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на деякі товари (продукцію)".

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про ставки акцизного збору і ввізного мита на спирт етиловий та алкогольні напої" передбачено, що на вироблені в Україні з вітчизняної сировини виноматеріали (код згідно з УКТ ЗЕД 2204 ЗО), що реалізуються посередницьким організаціям і населенню, та виноматеріали, вироблені на підприємствах первинного виноробства для суб'єктів підприємницької діяльності, що не є виробниками виноробної сировини (винограду), крім підприємств вторинного виноробства, які використовують ці виноматеріали для виробництва готової продукції, встановлені ставки акцизного збору на рівні 1,0 гривні за 1 літр.

Отже, законодавчими актами передбачено, що акцизний збір нараховується на виноматеріали, які мають код згідно з УКТ ЗЕД 2204 30.

Крім того, згідно з пунктом "в" частини 2 статті 3 Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" не підлягають оподатковуванню митна вартість імпортованого або обороти від реалізації (передачі) української сировини, що ввозиться або використовується для виробництва підакцизних товарів.

Проте, з актом перевірки №280/27/31332064/23 від 31.10.2007 року не встановлено, що реалізовані позивачем у 2006 році виноматеріали мають код згідно з УКТ ЗЕД 2204 30.

При цьому пунктом 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань отримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005 р., передбачено, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акту письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Таким чином, судова колегія вважає, що здійснюючи донарахування податкового зобов'язання з акцизного збору відповідач повинен був чітко висвітлили зміст допущеного позивачем порушення, зокрема, із обов'язковим зазначенням, які саме виноматеріали за кодом згідно з УКТ ЗЕД були реалізовані позивачем у періоді, що перевірявся.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, оскільки відповідачем не були надані суду докази того, що виноматеріали, які були реалізовані позивачем в період, який перевірявся, є підакцизною продукцією, донарахування Державною податковою інспекцією у Бахчисарайському районі акцизного збору за 2006 рік у сумі 6150,00 грн. судовою колегією вважається безпідставним.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог державного підприємства "Агрофірма "Магарач" Національного інституту винограду і вина "Магарач" та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим та скасування постанови суду першої інстанції у свою чергу судовою колегією не вбачається.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.04.2008 року у справі № 2-7/17264-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова