ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2008 р.

Справа № 29-24/130-07-8858

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Михайлова М.В.,

суддів Тофана В.М., Журавльова О.О.

При секретарі Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Рабзі О.Ю., за довіреністю;

від відповідача: Чорба О.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми "Аліса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 28 лютого 2008 року

у справі № 29-24/130-07-8858

за позовом Фірми "Аліса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, м. Одеса., вул. Гоголя, 23

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал", м. Одеса, вул. Канатна, 6

про стягнення 1 128 559, 29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Аліса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з позовом до ТОВ "Ідеал", в якому просить стягнути з відповідача 1 128 559,29 грн., з яких 982 210 грн. сума, сплачена за товар неналежної якості, 146 349, 29 грн. штрафні санкції.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28 лютого 2008 року по справі № 29-24/130-07-8858 (суддя Аленін О.Ю.) у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 28 лютого 2008 року по справі №29-24/130-07-8858, виконати прохання позивача, які були вказані в позовної заяві, а саме:

- Стягнути з Відповідача на користь Позивача 982 210 (дев'ятсот

вісімдесят дві тисячі двісті десять) гривень у якості повернення

сплаченої за товар неналежної якості грошової суми.

- Стягнути з Відповідача на користь Позивача 146 349,29 грн. (сто сорок

шість тисяч триста сорок дев'ять гривень, 29 копійок) у якості сплати

штрафних санкції за прострочення зобов'язань по поставки Товару.

- Вжити заходів для забезпечення позову та накласти арешт на грошові

кошти у розміри 1 128 559, 29 (один мільйон сто двадцять вісім тисяч

п'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень, 29 копійок) грн., що знаходяться на розрахункових рахунках Відповідача: №1201, №1202, №1203, №1204, № 1 в Акціонерному Банку "Південний", МФО 328209; № 6281 в Одеській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк", МФО 328016; № 9002, № 9001 в філії Южне ГРУ ЗАТ КБ "Приватбанк", МФО 328704; № 97 в Філії ВАТ "Укрексімбанк" у м. Одесі, МФО 328618;

- Стягнути з Відповідача державне мито, яке було сплачене Позивачем за

подання апеляційної скарги у розмірі 5 642, 80 грн.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд не повністю з’ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального та процесуального права, судом зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

07.04.2008 року за вх. № 425 через канцелярію суду надійшов відзив Відповідача на апеляційну скаргу, в якому Відповідач просить залишити рішення господарського суду Одеської області від 28 лютого 2008 року по справі № 29-24/130-07-8858 без змін, вимоги скаржника залишити без задоволення.

Свої вимоги відповідач мотивує тим, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що суперечить діючому законодавству України, судом першої інстанції правильно та всебічно досліджено наявні в матеріалах справи докази та надано їм правильну правову оцінку, а також правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.05.2008 року представник Відповідача надав письмові пояснення з додатками, які були залучені судовою колегією до справи.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву, наявні матеріали справи та обставини, на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апелянт вважає, що посилання Відповідача на обставини непереборної сили, на підставі яких господарський суд Одеської області звільнив Відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов’язання за договором поставки, є недоцільним. Колегія суддів з таким твердженням не може погодитися, тому що Відповідачем надано до суду належні докази дії форс-мажорних обставин, що відповідають вимогам діючого законодавства та Договору, укладеного з Позивачем.

Надані Відповідачем документи в повній мірі відповідають вимогам п. 5.4. Договору поставки, підписанням якого сторони надали згоди, щодо визнання обставин техногенного, антропогенного та природного характеру, що впливають як на самого постачальника, так і на виробника товару, обставинами, що звільняють сторони від відповідальності за несвоєчасне виконання договору, та вимогам діючого законодавства України (а.с.8-10).

До таких обставин відносяться технічна неможливість видобутку каміння у зв'язку з погодними обставинами та вихід із строю обладнання з обробки каміння, що підтверджується наданими Відповідачем документами та їх перекладами (у матеріалах справи). Колегія суддів зазначає, що в процесі розгляду та оцінки судом першої інстанції поданих Відповідачем доказів Позивач не оспорював надані документи та їх зміст.

Законодавством або самим договором прямо не передбачено обов’язок Відповідача проінформувати Позивача про настання обставин непереборної сили, тому надання Відповідачем відповідних документів не є обов’язковим. Незважаючи на це Відповідач надав суду копії відповідних листів та виписку з реєстру вихідної документації. Позивач в процесі оцінки судом згаданих вище доказів, зокрема, копій листів, та виписки з реєстру вихідної документації, не оспорював їх належність та достатність.

На вимогу апеляційного суду Відповідачем надані оригінал журналу вихідної кореспонденції та копії поштових квитанцій, відповідно до яких 01 лютого та 13 лютого 2007 року на адресу Фірми "Аліса" були направлені листи про затримку вантажу та вихід з ладу обладнання (а.с.85,86).

До матеріалів справи залучена також копія листа торгівельно-промислової палати м. Драма, Греція від 07 травня 2008 року наступного змісту: "Ми б хотіли сповістити вас про те, що кар’єри в більший частині Драми залишались закритими з 18 грудня 2007 року до 01 лютого 2008 року через погані погодні умови." Вказаний лист додатково підтверджує наявність обставин форс-мажору, що унеможливили своєчасний видобуток мармуру у оспорюваний період.

Ст. 22 ГПК передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, заперечувати проти доводів інших учасників судового процесу, однак Позивач не заперечував проти доводів Відповідача та наданих ним доказів, не надав суду доводів щодо протилежного.

Приймаючи до уваги вищевикладене колегія суддів вважає, що Відповідачем на виконання ст.33 ГПК України надано достатні докази настання обставин непереборної сили, а судом першої інстанції було їх правильно оцінено, що свідчить про правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Господарським судом правильно застосовано норми законодавства щодо порядку та підстав застосування пені. Так згідно з діючим законодавством зобов'язання поділяються на грошові та майнові, а пеня застосовується до несвоєчасного виконання грошових зобов'язань. Але договором не передбачено сплата пені та штрафу в разі невиконання зобов’язань. Приймаючи до уваги матеріали справи, судом правильно застосовано норми ч.3 ст. 549 ЦК України. Слід також зазначити, що несвоєчасне виконання зобов'язань було наслідком дії форс-мажорних обставин.

Що стосується якісних характеристик поставленого товару, то колегія суддів зазначає, що Відповідачем надано товаросупроводжувальну документацію, зокрема Сертифікат фізичних та механічних характеристик мармурових плит, та Висновок Державного гемологічного центру України Міністерства фінансів України №090323-Д від 13.03.2007р. (а.с.92), якими встановлено відповідність якісних характеристик товару умовам договору. Крім того товаросупроводжувальна документація видана акредитованими експертами державного гемологічного центру, що входить до складу Міністерства фінансів України. В свою чергу, Позивач не навів суду жодних доводів та заперечень щодо наданих Відповідачем товаросупроводжувальних документів.

Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на технічні випробовування ОП "БУДМПРОЕКТ", але доказів того, що вказана організація має право видавати такі висновки, не надав. Не вказано статус такого висновку, та не надано до суду доказів акредитації організації для проведення досліджень та видачі відповідних висновків та обсягу акредитації, всупереч вимогам діючого законодавства.

Позивач використав товар в якості напільного покриття, але товар поставлявся в якості облицювального матеріалу, тобто для облицювання стін, фасадів, та ін., а не для організації напільного покриття. Статус цих досліджень визначити не можливо.

Таким чином колегія суддів дійшла до висновку, що Позивачем не надано доказів: чи акредитовано ОП "БУДМПРОЕКТ" для проведення випробовувань мармуру, або взагалі, щодо статусу досліджень, умов проведення та ін. Відповідач не був присутній при відборі проб для випробовувань та на самих випробовуваннях, та не може достовірно судити про походження матеріалу, що видавалось на дослідження, та умови проведення досліджень.

Колегія суддів зазначає, що Позивач, всупереч вимогам ст. 688 ЦК України, не повідомив Відповідача про претензії щодо якості товару, в той час, коли при своєчасному повідомленні про претензії Позивача, вони могли б бути своєчасно достовірно досліджені, а в разі встановлення виправданості претензій, - задоволені.

Незважаючи на наявні претензії щодо якості, на протязі 8 місяців, Позивач не повідомляв Відповідача про наявність таких претензій, що є порушенням діючого законодавства України. Зокрема, ст. 680 ЦК України та Інструкцією про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю передбачено, що при проведенні прийомки товару за якістю, покупець здійснює перевірку якості товару. Прийомка товару за якістю має здійснюватися протягом 10 днів з моменту його передачі Покупцю.

При виявленні невідповідності якості товару умовам договору, Покупець зобов’язаний скласти про це Акт та визвати для продовження прийомки такого товару представника Постачальника. Ст.680 ЦК України та п.9 вказаної Інструкції, передбачають, що строк виявлення прихованих недоліків товару складає чотири місяці з моменту передачі товару покупцю. В той же час Позивач прийняв товар, використав його за призначенням, про що свідчать як матеріали справи, так і сама позовна заява позивача, не повідомив Відповідача про претензії щодо якості товару, використовував товар протягом 8 місяців з моменту передачі товару, до пред’явлення позову до суду відносно якості товару, що свідчить про порушення Позивачем обов’язків, прямо передбачених цивільним законодавством України та договором.

Крім того, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, Позивач не навів суду доказів існування обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги Позивача, щодо невиконання умов договору щодо якості. Так, Позивач вимагає повернення повної вартості Договору у зв'язку з поставкою товару неналежної якості, однак всупереч вимогам ст.33 ГПК України Позивачем взагалі не надано доказів невідповідності якості всього товару, що поставлявся за договором, враховуючи, що за договором поставлялись чотири різні види товару. З наявних в матеріалах справи документів не можна встановити ані походження зразків, що передавались Позивачем на дослідження, ані яке, конкретно, каміння надавалося для випробовування. Не надано також доказів наявності істотних недоліків товару, з яким законодавство пов'язує настання наслідків, яких вимагає Позивач в своїх позовних вимогах.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно та всебічно досліджено наявні в матеріалах справи докази та надано їм правильну правову оцінку, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Всі інші зауваження, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги з підстав викладених вище.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.99, 101, 103,105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми "Аліса" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, м.Одеса, на рішення господарського суду Одеської області від 28 лютого 2008 року у справі №29-24/130-07-8858 залишити без задоволення, рішення господарського суду –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                               М.В. Михайлов

Суддя:                                                                       В.М. Тофан

Суддя:                                                                        О.О. Журавльов