КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2008                                                                                           № 17/490

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Бондар С.В.

Верховця А.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -представник не з‘явився

від відповідача – Зубар О.В. – юрист, Бойко Р.І. – юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне підприємство "МІС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.02.2008

у справі № 17/490 (Кролевець О.А.)

за позовом                               Приватне підприємство "МІС"

до                                                   Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 100000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва 11.02.2008р. у справі № 17/490 в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить її скасувати, посилаючись на те, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

30.12.1999 р. між Дочірньою компанією «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» (відповідач) та Державним підприємством „Харківський електромеханічний завод” було укладено договір доручення № 9066, відповідно до умов якого Державне підприємство „Харківський електромеханічний завод” (повірений) зобов'язалося надати відповідачу (довірителю) послуги по виконанню рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 05-09.08.1999 у справі № 1/63 про стягнення заборгованості з ВАТ „Дніпровський металургійний комбінат”.

У відповідності до п. 1.3 договору за надання послуг вказаних в договорі відповідач зобов’язується заплатити Державному підприємству „Харківський електромеханічний завод” винагороду в розмір 5% від суми отриманої в результаті виконання вказаного рішення суду.

Порядок розрахунків за договором передбачений п. 4.1, згідно з яким оплата за договором може здійснюватися частинами, пропорційними отриманому відповідачем виконанню судового рішення, протягом п'яти днів після підписання акта виконаних робіт.

23.08.2001р. між Державним підприємством «Харківський електромеханічний завод» та Приватним підприємством «МІС» (позивач) укладено договір уступки права вимоги № 121, згідно якого ДП «Харківський електромеханічний завод» уступило позивачеві право вимоги від відповідача оплати винагороди в розмірі 5% від суми, отриманої в результаті виконання умов договору доручення №9066 від 30.12.1999.

Позивач посилаючись на те, що внаслідок виконання договору доручення №9066 від 30.12.1999 ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" отримало 65 129 995, 31 грн., звернувся до суду з позовом до ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" про стягнення на підставі п. 1.2 договору уступки права вимоги № 121 від 23.08.2001р. винагороди у розмірі 100 000, 00 грн.

Згідно до п. 1.3 договору №9066 від 30.12.1999р., за надання послуг по виконанню рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 05-09.08.1999 у справі № 1/63 про стягнення заборгованості з ВАТ „Дніпровський металургійний комбінат”, відповідач зобов’язується заплатити Державному підприємству „Харківський електромеханічний завод” винагороду в розмір 5% від суми отриманої в результаті виконання вказаного рішення суду.

У відповідності до п. 4.1 договору доручення № 9066 від 30.12.1999. оплата за договором може здійснюватися частинами, пропорційними отриманому відповідачем виконанню судового рішення, протягом п'яти днів після підписання акта виконаних робіт.

Таким чином, оплата винагороди за договором доручення № 9066 від 30.12.1999р. проводиться за умови належного виконання ДП „Харківський електромеханічний завод” рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 05-09.08.1999 у справі № 1/63 про стягнення заборгованості з ВАТ „Дніпровський металургійний комбінат” та підписання акта виконаних робіт.

В обґрунтування позовних вимог, позивач не надав суду акта виконаних робіт на підтвердження належного виконання умов договору доручення № 9066 від 30.12.1999 з боку ДП «Харківський електромеханічний завод».

З огляду на викладене, посилання апелянта на листи №284-юк від 21.11.2000р. та №04-14/юр не приймаюся судом до уваги, оскільки не є доказом належного виконання договору доручення №9066 від 30.12.1999 з боку ДП „Харківський електромеханічний завод”.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2004р. між ТОВ «Українська гірничо - металургійна компанія» (поручитель), ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" (кредитор) та ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Є. Дзержинського» (боржник) було укладено договір поруки № УГВ 2482/32П-04.

22.06.2004р. на підставі зазначеного договору поруки поручителем - ТОВ «Українська гірничо - металургійна компанія» за боржника ВАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Є. Дзержинського»була погашена заборгованість за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 5-9.08.1999 у справі №1/63 у сумі 65 129 995, 31 грн., що підтверджується випискою банку (копія договору поруки та виписка банку в матеріалах справи).

Отже, виходячи з того, що акт виконаних робіт між сторонами по договору доручення № 9066 від 30.12.1999р. не складався та враховуючи те, що заборгованість за вищезазначеним рішенням у сумі 65 129 995, 31 грн. була погашена на підставі укладеного відповідачем договору поруки № УГВ 2482/32П-04 від 09.06.2004р., а не внаслідок надання ДП „Харківський електромеханічний завод” від імені відповідача послуг, що були предметом договору доручення № 9066 від 30.12.1999р., то зобов'язання з виплати винагороди у довірителя (відповідача) не виникло, а у позивача не виникло право вимоги винагороди.

До того ж, слід зазначити наступне.

Виходячи з умов договору доручення № 9066 від 30.12.1999, повірений за даним договором не був уповноважений діяти на підставі безпосередньо самого договору. У відповідності до п. 3.1.1. договору № 9066 від 30.12.1999 повірений має право діяти від імені довірителя на протязі терміну, вказаного у доручені та відповідній довіреності. Згідно п. 3.3.1 обов’язок видати повіреному довіреність на здійснення юридичних дій покладався на довірителя.

Вищезазначені положення договору кореспондується з нормам законодавства України.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після Цивільного кодексу УРСР.

За договором доручення, згідно ст. 386 ЦК УРСР, одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Оскільки, договір доручення передбачає виконання певних дій від імені довірителя, до відносин, що виникають з такого договору, застосовуються загальні норми про представництво та довіреність. Таким чином, повірений за договором доручення не може виконувати зобов'язання за відсутності відповідної довіреності.

Згідно ст. 389 ЦК УРСР повірений повинен виконати дане йому доручення особисто.

Таким чином, виконувати зобов'язання за договором доручення повірений міг лише в межах довіреності, наданої довірителем (відповідачем).

Як вбачається з матеріалів справи, остання довіреність №2-200д від 11.04.2001р. щодо виконання дій за договором доручення № 9066 від 30.12.1999, а саме, представництва інтересів відповідача в виконавчому провадженні по стягненню 65129995 грн. заборгованості з ВАТ „Дніпровський металургійний комбінат” по рішенню арбітражного суду Дніпропетровської області від 05-09.08.1999 у справі № 1-63, була надана повіреному на ім’я заступника генерального директора ДНВО «Харківський електромеханічний завод» Сінчука Олега Миколайовича зі строком дії до 31.12.2001.

Позивач стосовно підтвердження повноважень ДНВО «Харківський електромеханічний завод», посилається на довіреність № 80/юр від 04.06.2000, яка видана не уповноваженою особою генеральним директором ДП „Харківський електромеханічний завод” Панасенком М.В., тоді, як на представництво інтересів відповідача у виконавчому провадженні по стягненню 65 129 995, 00 грн. довіреність надавались Сінчуку О.М. без права передоручення.

У відповідності до ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення угоди цією особою.

Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Інших випадків підтвердження повноважень законом не передбачено.

Доказів схвалення відповідачем будь-яких дій вчинених на підставі довіреності № 80/юр від 04.06.2000 позивачем суду не надано.

Таким чином, будь-які дії, вчинені іншими представниками, крім Сінчука О.М. на виконання доручення за договором № 9066 від 30.12.1999, в тому числі Протокол - угода. яка укладена між ДНВО «Харківський електромеханічний завод» та боржником, не створюють для відповідача цивільних прав та обов'язків та не є доказом виконання договору доручення №9066 від 30.12.1999 з боку ДП „Харківський електромеханічний завод”.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у справі було заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Заміна сторін у зобов'язанні відповідно до ст.262 ЦК України не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, перебіг позовної давності розпочався 22.06.2004р. (день реального виконання рішення – перерахування відповідачеві заборгованості) позивач звернувся до суду з позовом 28.11.2007 після спливу трьох років, наданих позивачеві для захисту свого права.

Враховуючи те, що борг реально був повернутий поручителем - ТОВ «Українська гірничо - металургійна компанія» за договором поруки № УГВ 2482/32П-04 від 09.06.2004р., довіреність на представництво інтересів відповідача у встановленому провадженні закінчила свою дію 31.12.2001р., доказів того, що саме в результаті дій повіреного було повернуто борг суду не надано та приймаючи до уваги, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, і таке пропущення відповідно до ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «МІС» щодо стягнення з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» боргу.

Таким чином, суд вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного підприємства "МІС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2008 р. по справі №17/490– без змін.

2.          Матеріали справи № 17/490 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Бондар С.В.

Верховець А.А.