ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

25.03.08                                                                                           Справа № 9/204

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Городечна М.І.

Кузь В.Л.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянувши           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Закарпатполіметали»

на рішення          Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2007р.

у справі           № 9/204

за позовом           Закарпатський зведений воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін постійної готовності Штабу державної спеціалізованої воєнізованої аварійно-рятувальної служби Міністерства надзвичайних ситуацій України (далі Закарпатський ЗЗПГ), м. Ужгород

до відповідача          ТзОВ «Закарпатполіметали», с. Мужієво Берегівського району Закарпатської області

про           стягнення 122000 грн.

за участю представників:

від позивача –Галаговець В.І. –командир загону;

від відповідача –не з’явився.

Представнику позивача права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2007р., суддя Бобрик Г.Й., позов задоволено повністю, стягнуто з ТзОВ «Закарпатполіметали»на користь Закарпатського зведеного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону постійної готовності Штабу державної спеціалізованої воєнізованої аварійно-рятувальної служби Міністерства надзвичайних ситуацій України суму 122000 грн. заборгованості та 240 грн. відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.193, 198 Господарського кодексу України (далі ГК України) а також зокрема тим, що:

-          за змістом п. 6.1 договору № 64 від 12 грудня 2006 року договір вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2007 року;

-          дія договору може бути припинена у разі виключення об’єкта з переліку об’єктів, які підлягають постійному та обов’язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру; при зміні умов обслуговування одна із сторін повинна письмово, не пізніше як за три місяці, попередити про це іншу сторону;

-          враховуючи лист відповідача від 29.05.07 р. № 58 позивач дав згоду на припинення дії договору № 64 від 12 грудня 2006 року з 29 червня 2007 р. листом від 18.06.07 р. № 127;

-          заборгованість відповідача в сумі 32 000 грн. згідно договору № 5 від 02.01.2006 р. та в сумі 90 000 грн. згідно договору № 64 від 12.12.2006 р., складають суму позову 122 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Закарпатполіметали», відповідач у справі, подало апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2007р. у справі № 9/204 у частині стягнення з відповідача 90000 грн. і прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги позивача на суму 32000 грн..

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення Господарського суду Закарпатської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи, порушують охоронювані законом права апелянта.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав свої доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та доповненні до відзиву на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.02.2008р. підтримав свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у доповненні на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд встановив наступне.

Закарпатський ЗЗПГ звернувся до господарського суду з позовом до ТзОВ «Закарпатполіметали»про стягнення з нього 122 000 грн. заборгованості за надані послуги з організації та здійснення аварійно-рятувального обслуговування відповідно до договорів № 5 від 02.01.2006 р. та № 64 від 12.12.2006 р.

З метою забезпечення постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування потенційно небезпечних об’єктів та територій Закарпатської області наказом/розпорядженням від 22.11.2005 р. № 7/715 Закарпатською обласною державною адміністрацією та Штабом ДСВАРС МНС України було створено Закарпатський зведений воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін постійної готовності, як аварійно-рятувальне формування подвійного підпорядкування Закарпатській ОДА та Штабу ДСВАРС МНС України, з наданням йому статусу юридичної особи.

Основними законодавчими актами в галузі аварійно-рятувальної справи, є Закони України «Про аварійно-рятувальні служби»і «Гірничий закон». Гірничорятувальне обслуговування об’єктів гірничо-видобувної промисловості області підрозділи Закарпатського ЗЗПГ здійснюють на підставі вищезазначених законів України та у відповідності до вимог п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1998 р. № 386 «Про передачу до сфери управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи воєнізованих гірничорятувальних формувань», Указу Президента України від 21.11.2003 р. № 1328/2003 «Про вдосконалення управління у сфері запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру»та прийнятими у відповідності з цими нормативно-правовими актами підзаконними нормативно-правовими актами.

У відповідності до вищеперелічених нормативних актів та відповідно до вимог п. 4.6. Галузевого стандарту України ГСТУ75.2-1-2001 «Аварійно-рятувальні служби. Правила постійного та обов'язкового обслуговування аварійно-рятувальними службами (формуваннями) об'єктів та окремих територій»укладено Договори № 5 від 02 січня 2006 р., та № 64 від 12 грудня 2006 р. між Скаржником та Закарпатським ЗЗПГ.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, сторони у справі 2 січня 2006 року уклали договір № 5 на постійне та обов’язкове обслуговування. Предметом договору є організація та здійснення «Аварійно–рятувальною службою» аварійно-рятувального обслуговування «Об’єкта» з метою своєчасного реагування та виконання аварійно–рятувальних робіт при виникненні на «Об’єкті» надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об’єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об’єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

Вартість обслуговування за цим договором (п. 4.1) складає 120 000 грн. на рік. Ця сума встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається до договору і виконаний згідно з вимогами постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства фінансів України.

За умовами п. 4.2 даного договору плата за обслуговування „Об’єкта” „Аварійно –рятувальною службою” проводиться шляхом перерахування коштів в розмірі 1/12 річної суми на розрахунковий рахунок „Аварійно–рятувальної служби” кожного 20 числа поточного місяця згідно актів виконаних робіт та з наданим рахунком.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач зобов’язання по оплаті належним чином не виконав, надіслані позивачем рахунки не оплатив. Заборгованість відповідача за договором № 5 від 02.01.2006 р., згідно з розрахунком позивача, станом на день подання позову в суд, складає 32 000 грн. Сума боргу 32 000 грн. є обґрунтованою, визнаною відповідачем та підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Відповідно до договору № 64, укладеного сторонами у справі 12 грудня 2006 року на постійне та обов’язкове обслуговування, Закарпатський зведений воєнізований гірничорятувальний (аварійно - рятувальний) загін постійної готовності ДСВАРС МНС України зобов’язався здійснювати аварійно–рятувальне обслуговування «Об’єкта»(товариства «Закарпатполіметали») з метою своєчасного реагування та виконання аварійно - рятувальних робіт при виникненні на «Об’єкті»надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об’єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об’єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

ТзОВ «Закарпатполіметали», відповідач у справі, зобов’язалось забезпечувати відповідний стан безпеки об’єкта, забезпечувати додержання вимог нормативно правових актів, Стандартів, норм і правил з питань безпеки у надзвичайних ситуаціях, а також приписів рішень інспекцій, які здійснюють контроль за виконанням заходів щодо захисту об’єкта в надзвичайних ситуаціях. Надавати необхідні засоби зв’язку, транспорту та інші матеріально–технічні ресурси для виконання робіт за рахунок коштів «Об’єкта», забезпечувати працівників аварійно–рятувальних служб необхідними приміщеннями та харчуванням під час ліквідації надзвичайних ситуацій. Оплачувати відповідно до умов договору постійне та обов’язкове обслуговування.

Вартість обслуговування за цим договором згідно з п. 4.1 складає 180000 грн.

Плата за обслуговування «Об’єкта»«Аварійно –рятувальною службою»відповідно до п. 4. 2 договору № 64 від 12.12.2006р. проводиться шляхом перерахування коштів в розмірі 1/12 річної суми на розрахунковий рахунок «Аварійно–рятувальної служби»кожного 20 числа поточного місяця згідно актів виконаних робіт та наданим рахунком.

На надіслані позивачем акти та рахунки для оплати відповідач договірні зобов’язання по оплаті за обслуговування не виконав. Заборгованість відповідача згідно розрахунку позивача за період з січня 2007 р. по червень 2007 р. по договору № 64 від 12 грудня 2006 року складає 90 000 грн.

За змістом п. 6.1 договору № 64 від 12 грудня 2006 року договір вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31.12.2007 року. Дія договору може бути припинена у разі виключення об’єкта з переліку об’єктів, які підлягають постійному та обов’язковому обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, а також зникнення причин, які зумовлюють небезпеку виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При зміні умов обслуговування одна із сторін повинна письмово, не пізніше як за три місяці, попередити про це іншу сторону.

Враховуючи лист відповідача від 29.05.2007р. № 58, позивач дав згоду на припинення дії договору № 64 від 12 грудня 2006 року з 29 червня 2007 р. листом від 18.06.2007р. № 127.

Щодо доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги, про відмову підписати акти та сплатити послуги за Договором на постійне та обов'язкове обслуговування у зв'язку із невиконанням позивачем своїх договірних зобов’язань через припинення виробничого процесу, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Законом України «Про аварійно-рятувальні служби»задекларовані основні принципи державної політики щодо діяльності аварійно-рятувальних служб, серед яких, зокрема, постійна готовність служб до проведення аварійно-рятувальних робіт та постійна підтримка високого рівня професіоналізму рятувальників.

Закон України «Про аварійно-рятувальні служби»визначає організаційні, правові та економічні засади створення і діяльності аварійно-рятувальних служб, обов'язки, права, гарантії соціального захисту та відповідальність рятувальників, а також питання міжнародного співробітництва у сфері ліквідації надзвичайних ситуацій. Частиною 1 статті 5 «Сфера діяльності аварійно-рятувальних служб, створених на професійній основі»даного Закону в становлено, що аварійно-рятувальні служби обслуговують окремі території, а також підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ч.2 ст.5 вищезгаданого Закону постійному та обов'язковому обслуговуванню аварійно-рятувальними службами підлягають, зокрема, підприємства, організації з видобутку і переробки твердих, рідких та газоподібних корисних копалин, експлуатації продуктопроводів, а також ті, що будують, експлуатують або ліквідують підземні виробки та споруди різного призначення.

Усі гірничі підприємства входять до переліку об'єктів, які підлягають постійному та обов'язковому обслуговуванню державними гірничорятувальними службами (формуваннями) на підставі Переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами»від 4 серпня 2000 р. № 1214.

Згідно з ч.2 ст.29 Гірничого закону України усі гірничі підприємства незалежно від форми власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації обслуговуються державними воєнізованими аварійно-рятувальними службами (формуваннями), які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, коштів гірничих підприємств, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Скаржник посилається на ті обставини, що його підприємство зупинило свою виробничу діяльність. Тобто, у відповідності до Гірничого закону України, ввів підприємство у стан консервації. Відповідно до ст.1 Гірничого закону України, консервація —припинення діяльності гірничого підприємства на невизначений строк з можливістю подальшого поновлення його роботи. Стаття 45 «Порядок ліквідації або консервації гірничого підприємства»цього Закону визначає, що ліквідація або консервація гірничого підприємства здійснюється за проектом, затвердженим власником (керівником) гірничого підприємства, який включає соціально-економічне обґрунтування, технічне рішення, пропозиції про можливе відновлення гірничих робіт, використання гірничих виробок, будівель, споруд іншого призначення, заходи, спрямовані на запобігання небезпечному впливу на інші підприємства, довкілля та людей, та який пройшов екологічну, технічну та інші види експертиз, а також погоджений в установленому законодавством порядку з органами гірничого нагляду, органами місцевого самоврядування та іншими заінтересованими органами.

Таким чином, законодавством передбачено, що обслуговування підприємства скаржника Закарпатським зведеним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном постійної готовності Штабу Державної спеціальної воєнізованої аварійно-рятувальної служби МНС України, повинно здійснюватись на принципах безперервності, за його власні кошти. Це підтверджено і Положенням, на підставі якого діє позивач.

ДВГРС працює в режимі постійної цілодобової готовності до негайного виїзду оперативних підрозділів для порятунку людей та ліквідації аварії.

Для воєнізованого складу визначено два режими несення служби: повсякденної (у міжаварійний період) і надзвичайної ситуації. Повсякденна діяльність професійних підрозділів включає цілодобове чергування оперативних відділень і командного складу у кількості, необхідній для першочергового виїзду при аварії на об'єкт, що обслуговується, відповідно до диспозиції виїздів. У режимі повсякденної діяльності здійснюється весь комплекс заходів, що забезпечує повну готовність оперативного складу до проведення аварійно-рятувальних робіт.

Тим же положенням передбачено, що працівники ДВГРС мають право та зобов'язані обстежувати обслуговувані об'єкти в будь-який час з метою профілактики аварій, подання їх керівникам обов'язкових для виконання письмових пропозицій щодо поліпшення проти-аварійного захисту об'єктів і підвищення готовності до рятування людей та ліквідації аварій, а також усунення виявлених порушень провітрювання шахт, пилогазового режиму, відхилень від проектів та паспортів протипожежного захисту та здійснення контролю за їх виконанням.

Також, позивач до доповнення до відзиву на апеляційну скаргу долучив копію листа ТзОВ «Закарпатполіметали»№ 134 від 24.12.2007р., з якого вбачається, що після проведення обстеження гірничих виробок, адміністрацією ТОВ «Закарпатполіметали»буде прийнято рішення про подальшу підтримку гірничих виробок або часткову консервацію.

З огляду на викладене, та враховуючи вищенаведені норми законодавства, позивач повинен був здійснювати (надавити послуги з) і здійснював (надавав послуги з) аварійно-рятувального обслуговування «Об’єкта»відповідача з метою своєчасного реагування та виконання аварійно–рятувальних робіт при виникненні на «Об’єкті» надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об’єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об’єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій, незалежно від того чи припинив виробничий процес відповідач, і також в процесі консервації, оскільки доказів консервації (як виконаної стадії, закінченого процесу), що така відбулась і на яку посилається відповідач, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції він не подав.

Про відсутність консервації свідчить і вищезгаданий лист відповідача № 134 від 24.12.2007р.

Таким чином, необґрунтованим є посилання скаржника на відсутність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з нього коштів через його відмову від підписання актів виконаних робіт, оскільки доказів невиконання самих робіт він суду не подав, а виконання вищезгаданих робіт відбувається у будь-якому випадку в силу закону та специфіки послуг (аварійно-рятувального обслуговування), які надаються.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобов’язань (цивільних прав та обов’язків) встановлені ст.11 ЦК України, зокрема з договорів (що і є у даному випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність задоволення позову в частині стягнення з нього зокрема 90000,00 грн., а всього 122000 грн.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.12.2007 року у справі № 9/204 без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Закарпатполіметали»- без задоволення.

2.          Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова оформлена і підписана 19.05.2008р.

Головуючий суддя Процик Т.С.

Суддя Городечна М.І.

Суддя Кузь В.Л.