ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватної виробничо-комерційної фірми "Анна"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р.

у справі

№ 11/3250

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

Приватної виробничо-комерційної фірми "Анна"

до

1) Відкритого акціонерного товариства "Термопластавтомат",

2) Дочірнього підприємства "Термопластінструмент" Відкритого акціонерного товариства "Термопластавтомат"

про

стягнення 48 730,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

— не з'явились;

відповідача-1:

Гусарчук О.С., дов. № 62 від 18.01.2008 р.;

відповідача-2:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У травні 2007 р. Приватна виробничо-комерційна фірма "Анна" (далі –Фірма) звернулась до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою, у якій просила стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Термопластавтомат" (далі –Товариство) 48 730,00 грн.

Позовні вимоги Фірма з посиланням на норми Цивільного кодексу України обґрунтовувала тим, що:

– між ним та Дочірнім підприємством "Термопластінструмент" Товариства (далі –Підприємство) укладено договір № 3 від 12.01.2001 р., на виконання якого вона перерахувала Підприємству 48 730,00 грн., проте Підприємство умови вказаного договору не виконало та грошових коштів не повернуло;

– Підприємство було ліквідовано наказом Товариства № 163/п від 13.05.2005 р., а виконання зобов'язань за договором № 3 від 12.01.2001 р. взяло на себе Товариство, яке гарантувало відшкодування витрат у разі неналежного виконання вказаного договору Підприємством.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 13.06.2007 р. до участі у справі у якості другого відповідача залучено Підприємство.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. (суддя Радченя Д.І.) позовні вимоги Фірми задоволено частково: з Підприємства стягнуто 48 730,00 грн., а в задоволенні позовних вимог до Товариства відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. (колегія суддів: Щепанська Г.А., Гулова А.Г., Філіпова Т.Л.) рішення господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на норми Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням Підприємством зобов'язань за договором № 3 від 12.01.2001 р.

При цьому господарський суд апеляційної інстанції зазначив, що:

– оскільки Підприємство є самостійною юридичною особою, то відсутні підстави стягувати з Товариства грошові кошти за неналежне виконання зобов'язань за договором № 3 від 12.01.2001 р., так як він укладений Фірмою з Підприємством, а не з Товариством;

– у матеріалах справи відсутні відомості про наявність у Єдиному державному реєстрі запису про припинення діяльності Підприємства.

Фірма звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. і рішення господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області. Викладені у касаційній скарзі вимоги Фірма обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів не дали оцінки окремим доказам по справі, порушили ст. ст. 11, 61, 112, 619 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174,175 Господарського кодексу України, 47 Господарського процесуального кодексу України.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслало до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Фірми, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. і рішення господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. –без змін. Викладені у відзиві вимоги Товариство обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення та постанова є законними та обґрунтованими.

Підприємство не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Фірми до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Фірми підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги Фірми, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з приписів ст. ст. 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України і ст. 193 Господарського кодексу України, які встановлюють загальні вимоги виконання зобов'язань (господарських зобов'язань).

Між тим, вказані норми законодавства України не встановлюють наслідків у вигляді відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, а тому не можуть бути підставою стягнення з Підприємства на користь Фірми сплачених нею на виконання договору № 3 від 12.01.2001 р. грошових коштів у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) Підприємством зобов'язань перед Фірмою за вказаним договором.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що для з'ясування питання щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог Фірми, тобто для визначення відповідальності Підприємства за невиконання (неналежне виконання) ним зобов'язань перед Фірмою за договором № 3 від 12.01.2001 р. господарські суди попередніх інстанцій повинні були перш за все встановити правову природу вказаного договору та в залежності від встановленого застосувати при вирішенні спору норми законодавства України, які регулюють відповідні відносини (відносини купівлі-продажу, підряду тощо).

Однак, в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України місцевий та апеляційний господарські суди правової природи договору № 3 від 12.01.2001 р. не з'ясували та норм законодавства України, які регулюють відповідні правовідносини, при вирішенні спору не застосували.

Крім того, господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні відхилив лист Товариства № 35/45 від 29.09.2004 р., зазначивши, що цей лист не є належним та допустимим доказом по справі. Між тим, таке твердження місцевого господарського суду зроблено з порушенням п. 3 частини першої ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення господарського суду вказуються, зокрема, доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін. Будь-яких доводів, яки свідчили б про те, що лист Товариства № 35/45 від 29.09.2004 р. не є належним та допустимим доказом господарський суд першої інстанції не навів.

Господарський суд другої інстанцій взагалі будь-якої оцінки листу Товариства № 35/45 від 29.09.2004 р. не надав, чим порушив ст. ст. 43, 99 та 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що для правильного вирішення спору листу Товариства № 35/45 від 29.09.2004 р. має бути дана оцінка, оскільки ст. 546, частини перша та друга ст. 626 Цивільного кодексу України передбачають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

Тобто, при вирішенні даної справи необхідно з'ясувати, чи є лист Товариства № 35/45 від 29.09.2004 р. одностороннім договором щодо забезпечення Товариством виконання зобов'язання Підприємства перед Фірмою за договором № 3 від 12.01.2001 р., оскільки це має значення для вирішення питання щодо відповідальності Товариства перед Фірмою за неналежне виконання Підприємством зобов'язань за вказаним договором.

Наведене господарськими судами першої та другої інстанції при вирішенні спору враховано не було, що призвело до прийняття необґрунтованих судових рішень.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини першої ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватної виробничо-комерційної фірми "Анна" задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. та рішення господарського суду Хмельницької області від 19.06.2007 р. у справі № 11/3250 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало