ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№ 20/102-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В.- головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача

Солнцева О.В.- дов. від 28.03.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова”

на рішення

господарського суду Київської області

від

03.05.2007 року

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від

29.01.2008 року

у справі

№ 20/102-07 господарського суду Київської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ОЛТО”

до

Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова”

про

стягнення 162 614, 03 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ОЛТО” звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова” про стягнення з відповідача на користь позивача 75 000, 00 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу № 03-3 від 03.03.2006 року, 18 189, 88 грн. пені, 7 425, 00 грн. інфляційних втрат, 2 599, 15 грн. 3% річних, 59 400, 00 грн. штрафу.

03.05.2007 року позивач, в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначає, що розмір пені був неправильно розрахований і складає 9 178, 77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отримав від позивача на підставі договору купівлі-продажу № 03-3 від 03.03.2006 року партію голів рогатої худоби у кількості 246 одиниць на загальну суму 594 000, 00 грн. (факт отримання підтверджується накладною та довіреністю суворої звітності). Однак, на порушення умов договору відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем і заборгованість на день подання позову складає 75 000, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції на підставі договору та статті 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.05.2007 року (суддя Іваненко Я.Л.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року (судді: Писана Т.О.–головуючий, Жук Г.А., Фаловська І.М.) по справі № 20/102-07 господарського суду Київської області позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ОЛТО” 75 000, 00 грн. основного боргу, 9 178, 77 грн. пені, 59 400, 00 грн. штрафу, 7 425, 00 грн. інфляційних втрат, 2 599, 15 грн. 3% річних, 111, 46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1 536, 02 грн. державного мита.

Мотивуючи судові рішення господарські суди з посиланням на статті 193, 216, 217, 218, 231 Господарського кодексу України, статтю 625 Цивільного кодексу України зазначають про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними та документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Сільськогосподарський виробничий кооператив “Соснова” звернувся до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року та рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року по справі № 20/102-07 господарського суду Київської області, в яких просить постанову та рішення у справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 38 Господарського процесуального кодексу України, статей 184, 658 Цивільного кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що суд мав витребувати у позивача докази про право власності на товар за договором № 03-3 від 03.03.2006 року та взяти до уваги акт приймання-передачі товару за вказаним договором, в якому зазначені індивідуальні характеристики товару.

Представник заявника уточнив вимоги і просив направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційні скарги не надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові та доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами, між Товариством з обмеженою відповідальністю „ Фірма „Олто" (продавець) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Соснова" (покупець) 03.03.2006 року було укладено договір купівлі-продажу № 03-3, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує корів, телиць та телят (товар) на загальну суму 594000,00грн. При цьому, згідно пункту 3.3. договору покупець має право сам відбирати худобу, яка його задовольняє.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві товар на загальну суму 594000,00 грн., що підтверджується підписаною повноважними представниками сторін накладною № 3/03-01 від 03.03.2006 року, довіреністю ЯЛЗ № 541250 від 03.03.2006 року, виданою на ім'я уповноваженої відповідачем на отримання товару особи.

Відповідно до пункту 2.4 договору, викладеного в новій редакції, відповідач зобов'язався розрахуватися за отриманий товар шляхом сплати 200000,00 грн. до 18.03.2006 року та сплати 394000,00 грн. до 31.03.2006 року.

Як встановлено судами, в порушення своїх договірних зобов'язань відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши за період з 21.03.2006 року по 17.05.2006 року 519000,00 грн., у зв'язку з чим за останнім рахується заборгованість на загальну суму 75000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору, викладеного сторонами у новій редакції, в разі невиконання відповідачем умов, викладених в пункті 2.4. договору щодо строків проведення розрахунку за отриманий товар, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 59400,00 грн. штрафу на підставі пункту 4.1. Договору, в якому передбачено сплату штрафної санкції в розмірі 10% від вартості договору за порушення умов договору щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат складає 7425,00 грн. та 2599,15 грн. трьох відсотків річних.

За таких обставин суди вважають, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 75000,00грн. основного боргу, 59400,00грн. штрафу, 7425,00грн. інфляційних нарахувань та 2599,15грн. трьох відсотків річних та 9178,77грн. - зменшеного розміру пені, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що піддягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Однак, судами не звернуто уваги на кількість товару, зазначеного у договорі та ціну за голову, та на кількість товару та ціну за товар, зазначені у накладній та податковій накладній. Відповідно, не звернуто увагу на розбіжності у кількості товару та ціні товару та не з'ясовано належним чином чи був проданий (куплений) товар згідно умов договору (зокрема, пункту 2 договору).

Крім того, судами не звернуто уваги на кількість зазначеного у накладній товару та на кількість товару, зазначеного у довіреності від 03.03.2006 року (а.с. 12).

Таким чином, судами не з'ясовано належним чином кількість купленого відповідачем товару та ціну, за якою купувався товар.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Однак, судами не звернуто уваги на те, за порушення яких зобов'язань договором передбачені пеня та штрафна санкція та, відповідно, правомірність стягнення з відповідача пені і штрафної санкції.

Згідно із статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 34 зазначеного вище кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду Київської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова” задовольнити.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2008 року та рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року по справі № 20/102-07 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий           О. Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова