ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 13/530-07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі його Сумської філії, м. Суми,

на рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2007

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2008

зі справи № 13/530-07

за позовом відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі його Сумської філії

до Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми,

про визнання частково недійсним рішення,

та зустрічним позовом Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі –відділення АМК)

до відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі його Сумської філії (далі –Товариство)

про стягнення 17 000 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Гумінської О.М., Ємець В.М.,

відповідача –Суярова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Сумської області з позовом про визнання частково недійсним рішення адміністративної колегії відповідача від 14.08.2007 № 48 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Відділення АМК подало зустрічний позов про стягнення з Товариства штрафу в сумі 17 000 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 05.12.2007 (суддя Лиховид Б.І.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2008 (колегія суддів у складі: Олійник В.Ф. –головуючий, судді Гончар Т.В., Кравець Т.В.), у задоволенні позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено. Судові рішення мотивовано прийняттям відповідачем оспорюваного акта з дотриманням приписів чинного законодавства та наявністю правових підстав для стягнення штрафу.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Товариства і про відмову в зустрічному позові.

Відділення АМК подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Згідно з частиною другою статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. В свою чергу, статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлено, що рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. Отже, спір у даній справі підвідомчий господарським судам та має бути розглянутий за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Таку ж правову позицію викладено в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 14.08.2007 адміністративною колегією відділення АМК прийнято рішення № 48 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі –Рішення, т. 1, а.с. 12-17), яким:

·          визнано, що Товариство займало монопольне (домінуюче) становище як суб'єкт природної монополії на ринку місцевого телефонного зв'язку в межах власних мереж, розташованих у м. Білопілля та Білопільському районі, м. Буринь та Буринському районі, смт Велика Писарівка та Великописарівському районі, м. Глухів та Глухівському районі, м. Конотоп та Конотопському районі, смт Краснопілля та Краснопільському районі, м. Кролевець та Кролевецькому районі, м. Лебедин та Лебединському районі, смт Липова Долина та Липоводолинському районі, смт Недригайлів та Недригайлівському районі, м. Охтирка та Охтирському районі, м. Путивль та Путивльському районі, м. Ромни та Роменському районі, м. Середина-Буда та Середино-Будському районі, м. Суми та Сумському районі, м. Тростянець та Тростянецькому районі, м. Шостка та Шосткинському районі, смт Ямпіль та Ямпільському районі Сумської області протягом періоду з 2002 року по 18 листопада 2003 року (пункт 1);

·          визнано, що Товариство відповідно до частини другої статті 12 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі – Закон № 2210) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку фіксованого телефонного зв'язку з часткою 100% у межах власних мереж, розташованих у м. Білопілля та Білопільському районі, м. Буринь та Буринському районі, смт Велика Писарівка та Великописарівському районі, м. Глухів та Глухівському районі, м. Конотоп та Конотопському районі, смт Краснопілля та Краснопільському районі, м. Кролевець та Кролевецькому районі, м. Лебедин та Лебединському районі, смт Липова Долина та Липоводолинському районі, смт Недригайлів та Недригайлівському районі, м. Охтирка та Охтирському районі, м. Путивль та Путивльському районі, м. Ромни та Роменському районі, м. Середина-Буда та Середино-Будському районі, м. Суми та Сумському районі, м. Тростянець та Тростянецькому районі, м. Шостка та Шосткинському районі, смт Ямпіль та Ямпільському районі Сумської області протягом 2004 та 2005 років (пункт 2);

·          закрито провадження у справі № 03-26.1/30-01-15/2002 в частині ознак порушення антимонопольного законодавства по спонуканню до придбання опціону громадянина Пушкаря О.М. при переоформленні договору на надання послуг телефонного зв'язку з одного громадянина на іншого, передбаченого абзацом 2 статті 4 Закону України "Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку місцевого телефонного зв'язку в частині нав'язування таких умов договору, що ставлять контрагентів в нерівне становище, в зв'язку з недоведенням вчинення порушення (пункт 3);

·          дії Товариства, що полягали у встановленні протягом періоду з 2002 року по 18 листопада 2003 року телефонів громадянам пільгової категорії, що перебували першими на черзі, за умови придбання опціонів, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку місцевого телефонного зв'язку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів в частині встановлення таких умов реалізації товару (послуги), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 4);

·          дії Товариства, що полягали у встановленні протягом 2004 та 2005 років телефонів громадянам пільгової категорії, що перебували першими на черзі, за умови придбання опціонів, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку фіксованого телефонного зв'язку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів в частині встановлення таких умов реалізації товару (послуги), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 5);

·          відповідно до статті 52 Закону № 2210 за кожне з порушень, зазначених у пунктах 4 і 5 цього Рішення, на Товариство накладено по 8 500 грн. штрафу (пункти 6, 7);

- Рішення відділення АМКУ обґрунтовано тим, що: Товариство, будучи суб'єктом природної монополії на ринку місцевого телефонного зв'язку в межах власних мереж у період з 2002 року по 18.11.2003 року та займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку фіксованого телефонного зв'язку з часткою 100% у межах власних мереж протягом 2004-2005 років, зловживало монопольним становищем, встановлюючи за наявності вільної ємності телефони громадянам пільгових категорій, що перебували першими на черзі, за умови придбання ними опціонів Товариства, що надають право на позачергове встановлення основного телефонного апарата; споживачі, перебуваючи першими у черзі, при встановленні телефону додатково сплачували базову ціну опціону та курсову надбавку в розмірі 12% від базової вартості опціону; споживачі (мешканці) міст Білопілля, Кролевець та Краснопілля не мали можливості вибирати між кількома операторами внаслідок відсутності технічної можливості доступу до мереж (відсутність телекомунікаційних мереж інших суб'єктів господарювання); Товариство як окремий суб'єкт господарювання мало можливість визначати умови обороту товару (послуг) на ринку;

- Товариство не мало значної конкуренції з боку інших суб'єктів господарювання.

Причиною виникнення спору зі справи є питання щодо правомірності прийнятого Рішення.

Відповідно до пункту 2 статті 50 Закону № 2210 зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції. Відповідальність за таке порушення встановлена абзацом другим частини другої статті 52 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210 передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

У прийнятті рішення зі справи попередні судові інстанції виходили з встановленого ними факту зловживання Товариством монопольним (домінуючим) становищем на ринках місцевого телефонного зв’язку (2002-2003 роки) та фіксованого телефонного зв’язку (2004-2005 роки).

Водночас визначення відділенням АМК товарних, матеріальних та часових меж ринку має відбуватися відповідно до положень Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку (далі - Методика), затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605.

Отже, з огляду на встановлені місцевим та апеляційним судами: тотожність фактичних неправомірних дій Товариства; їх однакову юридичну кваліфікацію як порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону № 2210; факт накладення оспорюваним Рішенням на Товариство двох штрафів (по 8 500 грн. за кожне з порушень), а також, беручи до уваги загальний принцип неможливості притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, для правильного розгляду даної справи належало встановити фактичні обставини, пов’язані з тотожністю (або її відсутністю) ринків місцевого та фіксованого телефонного зв’язку.

Проте порівняльного аналізу цих ринків не містить ні рішення суду першої інстанції, ані постанова апеляційного суду, як не було ними встановлено й те, чи йдеться у Рішенні відділення АМК про різні ринки (зокрема, з різними часовими межами, визначеними відповідно до приписів пункту 7 згаданої Методики) або про один ринок під двома різними назвами (зокрема, обумовленими виключно зміною термінології в зв’язку з набранням чинності Закону України від 18.11.2003 № 1280-IV "Про телекомунікації").

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі його Сумської філії задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 05.12.2007 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.02.2008 зі справи № 13/530-07 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов