КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.03.2008
№ 37/544

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка
В.В.

суддів:

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Ужгородської митниці

на рішення Господарського суду м.Києва від
13.12.2007

у справі № 37/544

за позовом                               Ужгородської
митниці

до                                                   Фізичної особи -
підприємеця ОСОБА_1

про
стягнення 1 201,31 грн.

за
участю представників сторін:

від
позивача БуркалоВ.В. - дов. № 11/45-6482 від 14.11.2007

від
відповідача                не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська митниця (надалі - позивач,
апелянт) звернулась до Господарського суду м.Києва з позовною заявою до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач), у відповідності до
якої просила зобов'язати відповідача сплатити 1 201,31 грн. - неустойку за
прострочення терміну поставки вугілля.

До
прийняття Господарським судом м.Києва рішення по справі позивачем була подана
заява про збільшення розміру позовних вимог № 11/45-6954 від 10.12.2007,
відповідно до якої позивач просив зобов'язати відповідача сплатити 12 389,93
грн. - неустойку за прострочення терміну поставки вугілля.

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 13.12.2007р. у справі № 37/544 в позові
відмовлено повністю, а також повернуто Ужгородській митниці з Державного
бюджету України зайво сплачене державне мито в розмірі 111,88 грн.,
перераховане платіжним дорученням № 1782 від 10.12.2007 року, оригінал якого
залишено в матеріалах справи Господарського суду м. Києва № 37/544.

Назване
рішення мотивоване наступним:

-
судом першої інстанції відмовлено позивачу в прийнятті до розгляду його
заяви                № 11/45-6954 від
10.12.2007 про збільшення розміру позовних вимог, оскільки, дослідивши зміст
вказаної заяви та оцінивши його з раніше заявленими позовними вимогами, суд
встановив, що в поданій заяві позивач фактично змінює і підставу і предмет
позову, що не допускається;

-
позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1 201,31 грн. за
прострочення терміну поставки вугілля визнані судом необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню, оскільки в укладеному договорі  № 1/2007/72 від 02.04.2007 сторони погодили,
що за неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно
чинного законодавства (п.8.1 Договору), проте, в цьому договорі сторони не
погодили розмір санкцій, не встановили, до якої суми має нараховуватись
неустойка, та взагалі не передбачили нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання щодо поставки товару, тобто, сторонами не
додержані вимоги закону про обов'язкову письмову форму правочину щодо
забезпечення виконання зобов'язання.

Ужгородська
митниця, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулась до Київського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 11/25-454 від
01.02.2008р., в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від
13.12.2007р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що місцевим судом винесено рішення з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, при цьому висновки суду не
відповідають обставинам справи, крім того, судом неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Зокрема,
позивач в апеляційній скарзі стверджує, що всупереч вимогам договору ОСОБА_1
було проінформовано Ужгородську митницю про неможливість своєчасного виконання
умов договору по закінченню строку поставки, а не в трьохденний термін, як це
визначено договірними зобов'язаннями. Також апелянт вважає, що неповно
з'ясувавши обставини справи, суд безпідставно відхилив заяву про зміну ціни
позову, оскільки зазначена заява стосувалась виключно розміру штрафних санкцій
та уточнювала процедуру розрахунків, підстави ж звернення з позовом залишилися
незмінними.

Представник
апелянта в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Відповідач
своїм правом на участь у засіданні апеляційної інстанції не скористався.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та наявні
матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як
встановлено судом, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (як постачальником)
та Ужгородською митницею (як покупцем) укладено договір № 1/2007/72 від
02.04.2007, відповідно до умов якого постачальник взяв на себе зобов'язання
поставити та передати у власність покупця вугілля кам'яне сортове марки АО
(антрацит) фракція 25-50, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та
оплатити його на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору від 02.04.2007).

Поставка
вугілля здійснюється на франко-склад митниці автотранспортом постачальника у
термін: квітень-травень 2007 року, при наявності у покупця фінансування у цей
період. Датою поставки вважається дата передачі товару на складі покупця, що
зазначена у транспортній накладній, підписаній сторонами (п.п. 3.1, 3.2
названого договору).

Сторонами
не заперечується, що фактично поставка вугілля позивачем відповідачу відбулася
в липні 2007, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000002 від
25.07.2007 та № РН-0000003 від 31.07.2007 (а.с.11,12).

Пунктом
5.1 договору № 1/2007/72 від 02.04.2007 визначено, що покупець проводить оплату
100% вартості кожної поставленої партії товару та наданого рахунку протягом 10
календарних днів з моменту її прибуття на склад митниці при умові наявності
відповідних бюджетних асигнувань.

На
думку позивача, оскільки відповідачем порушено умови договору щодо строків
поставки вугілля, тому з нього на користь позивача повинна бути стягнута
неустойка за прострочення терміну поставки вугілля.

Судова
колегія не погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції
безпідставно відхилив заяву про збільшення розміру позовних вимог (оскільки
зазначена заява стосувалась виключно розміру штрафних санкцій та уточнювала
процедуру розрахунків, підстави ж звернення з позовом залишилися незмінними).
При цьому судова колегія виходить з наступного.

У
відповідності до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по
справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Зміна
предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстав
позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до
відповідача. Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається.

Як
вбачається з матеріалів справи, у відповідності до позовної заяви позивач
просив стягнути з відповідача неустойку за прострочення терміну поставки
вугілля в розмірі 1 201,31 грн.

Вказана
сума неустойки була розрахована позивачем згідно п.57 Постанови Ради Міністрів
СРСР від 25.07.1988 „Про затвердження Положення про поставки продукції
виробничо-технічного призначення, Положення про поставки товарів народного
споживання і Основних умов регулювання договірних відносин при здійсненні
експортно-імпортних операцій” у розмірі 8 % вартості недопоставленого в терміни
товару (розрахунок суми неустойки - а.с.8).

У
відповідності до заяви про збільшення розміру позовних вимог № 11/45-6954 від
10.12.2007 (а.с.51-54) позивач просив стягнути з відповідача неустойку за
прострочення терміну поставки вугілля в розмірі 12 389,93 грн.

При
цьому, як вбачається з доданого до заяви розрахунку (а.с.55), сума неустойки в
розмірі 12 389,93 грн. була розрахована позивачем згідно п.2 ст.231
Господарського кодексу України за ставками 0,1% та 7%, які встановлені,
зокрема, за порушення господарського зобов'язання, виконання якого фінансується
за рахунок Державного бюджету України.

Таким
чином, заявою № 11/45-6954 від 10.12.2007 позивач фактично змінює підстави та
предмет позову, оскільки він збільшує суму позову за вимогою іншою, ніж було
заявлено у позовній заяві.

За
таких обставин суд першої інстанції підставно та обґрунтовано не прийняв до
розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог та розглянув вимоги в
межах позовної заяви.

Судова
колегія дійшла висновку, що місцевим судом обґрунтовано відмовлено в
задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 201,31 грн. неустойки
за прострочення терміну поставки вугілля з огляду на наступне.

Відповідно
до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно
зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею
611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та
відшкодування збитків.

Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом
(ч.1 ст. 612 ЦК України).

Пунктом
8.1 договору № 1/2007/72 від 02.04.2007 передбачено, що за неналежне виконання
умов договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства.

Як
правильно встановлено судом першої інстанції, сторонами в договорі не було
погоджено розмір санкцій, не визначено, до якої суми має нараховуватись
неустойка, та взагалі не передбачено нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання щодо поставки товару, тобто, сторонами не додержані
вимоги закону про обов'язкову письмову форму правочину щодо забезпечення
виконання зобов'язання (ст.ст. 546, 547 ЦК України).

За
таких обставин судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те,
що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення терміну
поставки вугілля є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи
усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м.
Києва від 13.12.2007р. по справі № 37/544 відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Ужгородської митниці
залишити без задоволення, арішення Господарського суду м. Києва від
13.12.2007р. у справі № 37/544 за позовом Ужгородської митниці до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 - без змін.

2.   Матеріали справи № 37/544 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді