Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2008 р.
Справа № 37/238-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. ,  Плужник О.В.

при секретарі Чудновській І.І.

за участю представників
сторін:

позивача  - Плахова Л.Г., Мелешенко Г.О., Хороших А.О.

1-го
відповідача -  не з*явився

2-го
відповідача - не з*явився

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу 1-го відповідача за первісним позовом
(вх. № 470Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від
31.01.08 р. по справі № 37/238-07

за
позовом ТОВ
"Натурпродукт", м. Харків

до 1) Харківського державного авіаційного орденів
Жовтневої Революції таТрудового Червоного Прапору виробничого підприємства, м.
Харків

2) СПД-ФО
ОСОБА_1, с. Золоті Пруди

про
стягнення 80000,00 грн.та
за зустрічним позовом -  Харківського державного авіаційного орденів
Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробничого підприємства, м.
Харків

до -  ТОВ
"Натурпродукт", м. Харків

про
визнання недійсним  правочину

встановила:

У лютому 2006
р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою до Харківського
державного авіаційного виробничого підприємства (1-й відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 80000,00 грн. за отриманий млиновий комплекс.

Позивач
29.06.2006 року уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача
80000,00 грн. основного боргу, 9424,40 грн. інфляційних витрат та 3% річних у
розмірі 2746,50 грн.

Перший
відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом та заявою про зміну підстав
зустрічного позову, в якому просив визнати фіктивний правочин, укладений між
ТОВ "Натурпродукт" та Харківським державним авіаційним виробничим
підприємством з приводу поставки млинового комплексу МП - 600 на підставі
накладних 01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 року, 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003
року недійсним.

Справа
розглядалась судами різних інстанцій.

Ухвалою
господарського суду Харківської області від 18.06.2007 року прийнято справу до
провадження та залучено  до участі у
справі в якості 3-ї особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_2, а
ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2007 року 3-ю особу
на стороні позивача суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу
ОСОБА_2було виключено із судового процесу, у зв'язку з його смертю.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 31.01.2008 р. по справі № 37/238-07
(суддя - Доленчук Д.О.) первісний позов задоволено частково та стягнуто з
першого відповідача  80000,00 грн.
заборгованості, 9424,45 грн. інфляційних витрат, 2584,11 грн. трьох відсотків
річних, 920,09 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення судового процесу. В решті первісного позову
відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено, припинено провадження
у справі відносно другого відповідача за первісним позовом. Відмовлено в
прийнятті до розгляду заяви позивача за первісним позовом про збільшення
позовних вимог.

Рішення
мотивоване тим, що по накладним позивач передав, а перший відповідач отримав
спірне майно, станом на 23.02.2003 р. спірний млиновий комплекс був власністю
позивача, який мав право та здійснив реалізацію належного йому майна, першим
відповідачем не надано жодних доказів оплати отриманого майна. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено, з посиланням на отримання першим відповідачем
спірного майна по накладним і правочин не може вважатися фіктивним, відсутність
доказів, підтверджуючих відсутність наміру створення правових наслідків при
отриманні майна.

Перший
відповідач за первісним позовом  з
рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення господарського суду Харківської області та
постановити нове рішення, яким відмовити ТОВ “Натурпродукт” у задоволенні
первісного позову  та задовольнити
зустрічний позов про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що
рішення  прийнято судом з порушенням норм
матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи.

У апеляційній
скарзі перший відповідач зазначив, що він не отримував спірний  млиновий комплекс у позивача за первісним
позовом, що підтверджується наявним у справі договором купівлі - продажу № 4
від 08.01.2003 р., укладеним між
Харківським державним авіаційним виробничим підприємством та приватним
підприємцем ОСОБА_1. Відповідно п.1.4 зазначеного договору право власності на
млиновий комплекс МП-600 перейшло до покупця (ХДАВП) з моменту підписання
сторонами акту приймання - передачі. Такий акт приймання - передачі підписаний
сторонами 24.02.2003 р., тобто з цього моменту до покупця (ХДАВП) перейшло
право власності на млиновий комплекс.

Перший
відповідач зазначив, що  сторонами були
оформлені первинні бухгалтерські документи - накладна № 37 від 24.02.2003 р. на
суму 95 000 грн. та довіреність ЯЕР № 955856 від 20.02.2003 р. та станом на
31.12.2003 р. сторонами договору № 4 від 08.01.2003 р. був складений акт
звірки, у якому відображена відсутність заборгованості за договором № 4 від
08.01.2003 р.

Перший
відповідач  зазначив, що представником
відповідача за первісним позовом дійсно були підписані  накладні 01АЗ № 615467 від 23.02.2003 р. та
01АЕ № 592787 від 23.02.2003 р., однак ці дії не були спрямовані на створення
правових наслідків у вигляді встановлення, зміни, припинення цивільних
правовідносин. Фактично вказаний правочин був укладений сторонами з метою
забезпечення виконання зобов'язання другого відповідача  за первісним позовом (ПП ОСОБА_1) перед ПП
ОСОБА_2і ТОВ “Натурпродукт” відповідно, а також 1-відповідача за первісним
позовом перед 2- відповідачем за первісним позовом, тобто, за цілою низкою
укладених раніше правочинів, пов'язаних зі спірним млиновим комплексом МП-600.
На думку першого відповідача, позивач за первісним позовом намагається двічі
отримати грошові кошти за один млиновий комплекс з обох відповідачів.

Позивач з
обставинами, викладеними у апеляційній скарзі не погоджується, подав відзив на
апеляційну скаргу, вважає рішення господарського суду  законним, обґрунтованим, прийнятим з
додержанням норм матеріального та процесуального права та просить суд рішення
господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві
позивач зазначив, що  перший відповідач
безпідставно посилається на те, що він нібито не отримав від позивача млиновий
комплекс, посилаючись на договір купівлі-продажу № 4 від 08.01.03 р., оскільки
зазначений договір, на думку позивача, є фіктивним, тому що ПП ОСОБА_1 не є
власником млинового комплексу. Акт, на якій посилається перший відповідач, є
актом технічного огляду, а не актом прийому-передачі,  до того він не був підписаний сторонами,
оскільки ПП ОСОБА_1 не виконано своїх зобов'язань по сплаті.

Факт отримання
спірного майна представником відповідача
ОСОБА_3. від позивача підтверджується накладними 01 АЗ№ 615467 від
23.02.2003 р., 01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 р. та довіреністю ЯЕР № 955856 від
20.02.2003 р. на ім'я  ОСОБА_3. Ніяких
доказів, які б свідчили про неотримання
млинового комплексу першим відповідачем не було надано. Посилання
першого відповідача на те, що  між
сторонами договору № 4 від 08.01.2003 р., тобто першим відповідачем та  ПП ОСОБА_1. немає заборгованості
свідчить  про правовідносини інших осіб,
а не  між позивачем та відповідачем по
справі. На думку позивача, безпідставне та нелогічне ствердження першого
відповідача щодо  підписання накладних
01АЗ № 615467 від 23.02.2003 р. та 01АЕ № 592787 від 23.02.2003 р., його дії не
були спрямовані  на створення правових
наслідків у вигляді встановлення, зміни, припинення цивільних правовідносин, а
лише для забезпечення виконання зобов'язань по іншим угодам, пов'язаним  зі спірним млиновим комплексом. Позивач
вважає безпідставним ствердження першого відповідача, що позивач за первісним
позовом намагається двічі отримати грошові кошти за один млиновий комплекс,
оскільки першим відповідачем ще не проведена сплата млинового комплексу.

Перший  відповідач у
друге судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлений про час та
місце розгляду скарги.

Судова колегія,
вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи,
встановила:

ТОВ
"Натурпродукт" по накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей
01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 року та 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003 року було
відпущено філії № 1 “Барвенково”, яка відповідно до статуту Харківського
державного авіаційного  виробничого
підприємства є виробничим підрозділом Харківського державного авіаційного  виробничого підприємства, комплекс підготовки
зерна до помолу (номенклатурний № 1443) вартістю 40600,00 грн. та млин МП-600
вартістю 39400,00 грн. Зазначене обладнання отримав представник філії № 1
“Барвенково” Харківського державного авіаційного виробничого підприємства
Прихода М.К. на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних
цінностей ЯЕР № 955856 від 20.02.2003 року, в якій було вказано вищевказане
майно, яке він отримав від ТОВ "Натурпродукт".

Суд першої
інстанції зробив обгрунтований висновок, що ТОВ "Натурпродукт"
передало, а Харківське державне авіаційне виробниче підприємство прийняло
обладнання визначене в накладних, а саме комплекс підготовки зерна до помолу
(номенклатурний № 1443) вартістю 40600,00 грн. та млин МП-600 вартістю 39400,00
грн.

Враховуючи, що
цивільні відносини між позивачем та першим відповідачем виникли до набрання
чинності Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року до даних правовідносин
повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу України 1963 року.

Відповідно до
ст. 4  ЦК УРСР цивільні права і обов'язки
виникають з підстав, встановлених законодавством, зокрема із угод та внаслідок
інших дій громадян і організацій. Згідно зі ст.ст. 41, 42 ЦК УРСР угодами
визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав або обов'язків, угоди можуть укладатись усно або в
письмовій формі, угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається
також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР /1963
року/ договір вважається укладеним, коли між сторонами в  потрібній у належних випадках формі досягнуто
згоди по всіх істотних умовах.  Істотними
є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів
даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно
бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР / 1963
року/  за
договором  купівлі-продажу
продавець    зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, істотними умовами договору
купівлі-продажу є його предмет та ціна і законом не передбачена форма угоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що копії накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей 01 АЕ №
592787 від 23.02.2003 року та 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003 року свідчать, що
сторони чітко визначили матеріальні цінності, що передаються, а саме млин
МП-600 та комплекс підготовки зерна до помолу, які в розумінні ст. 224
Цивільного кодексу України, є предметом договору купівлі-продаж, а також
сторони визначили ціну товару.

Суд першої інстанції правомірно вважав,
що між сторонами  в належній формі
досягнуто згоду з усіх істотних умов договору купівлі-продажу млину МП-600 та
комплексу підготовки зерна до помолу та матеріалами справи підтверджується факт
передачі ТОВ “Нафтопродукт” на умовах договору купівлі-продажу млину МП-600 та
комплексу підготовки зерна до помолу загальною вартістю 80000,00 грн. саме
філії № 1 “Барвенково”  Харківського
державного авіаційного виробничого підприємства.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України передбачено те, що правила Цивільного
кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих
випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим
Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була
встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до   звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України  якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

У накладних відсутній строк оплати млину
МП-600 та комплексу підготовки зерна до помолу.

Як свідчать матеріали справи, 11.02.2005
року позивач звертався до першого відповідача з листом про необхідність оплати
поставленого млинового комплексу загальною вартістю 80000,00 грн. та попереджав
останнього про звернення до господарського суду у разі несплати отриманого
майна.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що першим відповідачем не надано жодних доказів сплати позивачу за
первісним позовом  отриманого майна та
задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 80000,00 грн. за  комплекс підготовки зерна до помолу
(номенклатурний № 1443) вартістю 40600,00 грн. та млин МП-600 вартістю 39400,00
грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив виконання зобов'язання, за вимогою кредитора
повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором.

Суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що зазначеною статтею
передбачена оплата боргу із врахуванням інфляційних втрат та процентів
річних, а тому твердження першого відповідача стосовно того, що вимоги про
стягнення інфляційних та процентів річних не можна вважати збільшенням позовних
вимог є безпідставним.

Господарський суд обгрунтовано стягнув
9424,45 грн. інфляційних витрат та 2584,11 грн. трьох відсотків річних та
відмовив у стягненні суми трьох відсотків річних у розмірі 162,39 грн.,
оскільки  вона нарахована з порушенням
вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції правомірно частково
задовольнив первісний позов,  в частині
стягнення з першого відповідача за первісним позовом 80000,00 грн.
заборгованості, 9424,45 грн. інфляційних витрат та 2584,11 грн. трьох відсотків
річних, в решті позову відмовив.

Колегією суддів був досліджений договір
доручення від 21.12.2002 року, за яким ТОВ “Натурпродукт” доручав ПП
ОСОБА_2здійснити продаж млинового комплексу МП-600, шляхом укладення
договору  купівлі - продажу з покупцем.

Відповідно до ст. 386 ЦК УРСР за
договором доручення одна сторона /повірений/ зобов'язується виконати від імені
й за рахунок другої сторони /довірителя/ певні юридичні дії. Згідно з умовами
договору обов'язком виконавця /повіреного/ є укласти договір купівлі - продажу
з покупцем млинового комплексу МП-600, договором не передбачалось право
передачі  спірного майна довірителем.

Згідно зі ст.
388 ЦК УРСР повірений зобов'язаний виконати дане йому доручення відповідно до
вказівок довірителя, а ст. 389 ЦК УРСР передбачено, що повірений зобов'язаний
виконати дане йому доручення особисто.

В порушення
умов договору доручення та норм діючого законодавства повірений від свого імені
уклав договір купівлі-продажу № 1/12 від 4.12.2002 року млинового комплексу
МП-600 між ПП ОСОБА_2 та СПДФО ОСОБА_1 та намагався передати спірне майно СПДФО
ОСОБА_1.  Умовами договору купівлі
-продажу від 4.12.2002 р. було передбачено, що продавець /ЧП ОСОБА_2/ передає
покупцю обладнання по акту приймання - передачі після повної оплати вартості
обладнання / п. 4.1. договору/, а  право
власності на обладнання переходить до покупця з моменту підписання акту
приймання-передачі (пункт 1.4).

Отже, уклавши
договір купівлі -продажу від свого імені та не виконавши вказівки довірителя ЧП
ОСОБА_2 порушив умови договору доручення та права позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що акт приймання передачі між сторонами по договору № 1/12 від
24.12.2002 року підписаний не був, а тому право власності до СПДФО ОСОБА_1 на
спірний млиновий комплекс не перейшло та останній не мав права укладати договір
купівлі-продажу № 4 від 08.01.2003 року з філією № 1 “Барвенково” Харківського
державного авіаційного виробничого підприємства.

Господарський суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що станом на 23.02.2003 року спірний млиновий комплекс
був власністю позивача за первісним позовом, який мав право та здійснив
реалізацію належного йому майна відповідно до накладних на відпуск товарно -
матеріальних цінностей 01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 року та 01 АЗ № 615467 від
23.02.2003 року та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯЕР
№ 955856 від 20.02.2003 року.

Господарський суд  відмовив в задоволенні зустрічного позову
Харківського державного авіаційного
виробничого підприємства, згідно якого позивач за зустрічним позовом
просив суд  визнати фіктивний правочин,
укладений між ТОВ "Натурпродукт" та Харківським державним авіаційним
виробничим підприємством з приводу поставки млинового комплексу МП - 600 на
підставі накладних 01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 року, 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003
року недійсним.

Цивільні відносини між позивачем за
первісним позовом та першим відповідачем за первісним позовом виникли до
набрання чинності Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року, у зв'язку з
чим до даних правовідносин повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу
України 1963 року.

Відповідно до
ст. 58 Цивільного кодексу України 1963 року недійсною є угода, укладена лише
про людське око, без  наміру створити
юридичні наслідки (мнима угода). Мнима угода нікчемна, оскільки при її укладенні
відсутня головна ознака угоди її спрямованість на виникнення, зміну або
припинення цивільних правовідносин. Всі сторони цієї угоди не бажають та не
мають за мету настання правових наслідків, які звичайно створюють угоди такого
виду, а отже й не здійснюють ніяких дій по виконанню мнимої угоди.

Судом першої
інстанції, під час розгляду первісного позову був встановлений факт наявності
між сторонами правовідносин з приводу купівлі -продажу комплексу підготовки
зерна до помолу (номенклатурний № 1443) вартістю 40600,00 грн. та млин МП-600
вартістю 39400,00 грн. та визнаний таким, що відбувся договір купівлі-продажу
зазначеного майна. Свої обов'язки з передачі майна у власність позивача за
зустрічним позовом відповідач за зустрічним позовом виконав у повному обсязі,
що підтверджено накладними на відпуск товарно -матеріальних цінностей 01 АЕ №
592787 від 23.02.2003 року та 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003 року. Таким чином,
спірний правочин не можна вважати фіктивним.

Твердження першого відповідача, що він не отримував
спірний у млиновий комплекс у позивача за первісним позовом, що
підтверджується  договором купівлі -
продажу № 4 від 08.01.2003 р., укладеним між ним та приватним підприємцем
ОСОБА_1., згідно  з п.1.4 зазначеного
договору право власності на млиновий комплекс МП-600 перейшло до покупця
(ХДАВП) з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі, тобто
24.02.2003 р. безпідставне та спростовується матеріалами справи, зокрема
накладними 01 АЗ№ 615467 від 23.02.2003 р., 01 АЕ № 592787 від 23.02.2003 р. та
довіреністю ЯЕР № 955856 від 20.02.2003 р. на ім'я  ОСОБА_3.,по яким перший відповідач отримав
спірне обладнання від ТОВ "Натурпродукт".

Посилання першого відповідача на договір
купівлі-продажу № 4 від 08.01.03 р. також необґрунтоване, оскільки зазначений
договір є нікчемним, так як ПП ОСОБА_2, який в порушення умов договору
доручення уклав договір купівлі -продажу від свого імені з ПП ОСОБА_1, та ПП
ОСОБА_1.  не були власниками млинового
комплексу та позивач не доручав ПП ОСОБА_2проводити передання млинового
комплексу покупцю.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що позивачем по зустрічному позову не надано жодного доказу в
підтвердження того, що накладні на відпуск товарно -матеріальних цінностей 01
АЕ № 592787 від 23.02.2003 року та 01 АЗ № 615467 від 23.02.2003 року та
довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей ЯЕР № 955856 від
20.02.2003 року, які підтверджують наявність договірних правовідносин між
сторонами, були підписані без наміру створення правових наслідків у формі
передачі у власність позивача за зустрічним позовом вищевказаного майна.

Господарський суд обґрунтовано вважав, що
позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не підтверджуються доданими до
матеріалів справи доказами та не підлягають задоволенню.

Таким чином, висновки викладені в рішенні
господарського суду Харківської області відповідають  чинному законодавству та фактичним обставинам
справи, а мотиви першого відповідача не можуть бути підставою для його
скасування, керуючись  ст.ст. 4, 41, 42,
58, 153, 224, 386, 388, 389 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 526, 530, 625 , п. 4 та
п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст.101-
105  Господарського процесуального
кодексу України, судова колегія  -

постановила:

Рішення
господарського суду Харківської області від 31.01.2008 р. по справі № 37/238-07
залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Судді
Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст
постанови підписано 12.04.2008 р.