ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2008

Справа №2-7/2045-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» (Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 52, к. 89; 49044, м. Дніпропетровськ, а/с 2724, ідентифікаційний код 25523621)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» (95047, м. Сімферополь, шосе Миколаївське, 3 км, ідентифікаційний код 05521035)

Про стягнення 15736,46 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Плохий О. І., предст., дов. №5/а від 03.01.2007 р.

Від відповідача - Сокол А. Ф., предст., дов. №1 від 08.01.2008 р.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» про стягнення 15736,46 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем були порушені строки оплати поставленого за договором №99 від 03.01.2006 р. товару під час виконання специфікації №1 від 16.01.2007 р., через що позивач просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» 36% річних у сумі 6519,74 грн. та штраф у розмірі 9216,72 грн., всього – 15736,46 грн.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

12.04.2008 р. до ГС АР Крим від Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» надійшли письмові пояснення на відзив відповідача, в яких позивач зазначив, що сума штрафу, яка підлягає стягненню з ВАТ «Кримелектромашторг» становить 3686,69 грн., сума ж річних залишається незмінною і складає 6519,74 грн. Вказані пояснення були прийняті судом до розгляду.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

03.01.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Кримелектромашторг» (Покупець) був укладений договір №99, п. 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобов’язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити продукцію, яка в подальшому найменується Товар, найменування, асортимент, якість, кількість, строки поставки, умови поставки, ціна за одиницю товару, строк оплати продукції, загальна вартість партії товару вказані в специфікаціях до цього договору, які є невід’ємними частинами цього договору. Специфікації підписуються уповноваженими представниками Сторін.

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна товару за цим договором визначається в гривнях та вказана в Специфікаціях до цього Договору. Вказана в специфікаціях ціна товару визначена на умовах поставки, передбачених цим договором.

Згідно з п. 3.5 Договору датою поставки товару при поставці автотранспортом є дата, вказана в накладній на поставлений товар. Датою поставки товару залізничним транспортом є дата штампу товарної контори станції вантажовідправника, вказаній в залізничній накладній.

В п. 4.1 Договору сторони передбачили, що Покупець здійснює 100% оплату товару протягом трьох банківських днів з дати поставки, якщо інше не вказано в специфікації. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При здійсненні платежів за цим договором сторони в платіжних документах (рахунках, платіжних дорученнях) повинні вказати номер та дату цього Договору, номер специфікації, за якою здійснюється платіж. Фактом оплати є надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При необхідності сторони проводять звірку взаємних розрахунків за договором з наступним оформленням акта.

03.01.2007 р. між сторонами була укладена додаткова угода №1, в якій сторони дійшли згоди, що у зв’язку з допущеною помилкою датою укладання договору №99 слід вважати 03.01.2007 р.

16.01.2007 р. між сторонами була підписана специфікація 31 до договору №99 від 03.01.2007 р., в якій були обумовлені вид, кількість та ціна товару, що поставляється.

Відповідно до п. 2 специфікації загальна вартість металопродукції, яка поставляється за цією специфікацією, становить 266334,35 грн.

В п. 4 Специфікації були встановлені умови оплати: передоплата – 5%, інша сума відвантаженого товару оплачується протягом 20 банківських днів з моменту здійснення поставки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №99 від 03.01.2007 р. та специфікації №1 від 16.01.2007 р. позивачем була здійснена поставка товару відповідачеві на загальну суму 266334,35 грн., що підтверджується відповідною витратною накладною №92 від 24.01.2007 р. та квитанцією про приймання вантажу.

У той же час, як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем по суті, Відкритим акціонерним товариством «Кримелектромашторг» попередня оплата за товар була здійснена не в повному обсязі: 10 000,00 грн. замість 13316,72 грн., а саме: 16.01.2007 р. було сплачено 3 000,00 грн., 17.01.2007 р. – 7 000,00 грн. Крім того, відповідачем у порушення умов договору та специфікації до нього порушувалися строки оплати поставленого товари, яка здійснювалася наступним шляхом:

- 26.01.2007 р. – 5 000,00 грн.;

- 30.01.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 05.02.2007 р. – 3000,00 грн.;

- 07.02.2007 р. – 7000,00 грн.;

- 09.02.2007 р. – 3000,00 грн.;

- 12.02.2007 р. – 3000,00 грн.;

- 14.02.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 15.02.2007 р. – 3000,00 грн.;

- 16.02.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 19.02.2007 р. – 10000,00 грн.;

- 20.02.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 21.02.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 23.02.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 27.02.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 02.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 03.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 13.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 14.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 15.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 16.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 20.03.2007 р. – 15000,00 грн.;

- 22.03.2007 р. – 15000,00 грн.;

- 27.03.2007 р. – 10000,00 грн.;

- 28.03.2007 р. – 10000,00 грн.;

- 30.03.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 02.04.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 06.04.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 10.04.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 11.04.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 13.04.2007 р. – 5000,00 грн.;

-17.04.2007 р. – 3000,00 грн.;

- 19.04.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 24.04.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 25.04.2007 р. – 1600,00 грн.;

- 27.04.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 28.04.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 05.04.2007 р. – 6000,00 грн.;

- 11.05.2007 р. – 5000,00 грн.;

- 14.05.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 15.05.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 16.05.2007 р. – 2000,00 грн.;

- 23.05.2007 р. – 3734,35 грн.;

- 14.06.2007 р. – 3282,00 грн.

Отже, матеріалами справи, зокрема, випискою з банківського рахунку, підтверджується порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 8.2 договору №99 від 03.01.2007 р. сторони передбачили, що покупець, який прострочив виконання грошового зобовязання за цим договором, зобовязаний сплатити за час прострочення 36 відсотків річних від простроченої суми, що є платою за користування грошовими коштами.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов’язання, вимоги позивача про стягнення річних є обгрунтованими.

Судом встановлено, що сума річних у розмірі 6519,74 грн. обчислена позивачем правомірно, через що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» про її стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 8.4 Договору сторони передбачили, що за ухилення від оплати в строк (вказаний в п. 4.1 Договору) продукції Покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 5% від суми, несплаченої в строк (від сплати якої він відмовився або ухилився).

Отже, оскільки на момент настання граничного строку для оплати вартості товару (22.02.2007 р.) заборгованість ВАТ «Кримелектромашторг» перед ТОВ ВКФ «Труботорг» складала 184334,35 грн., розмір штрафу, який має бути стягнутий з відповідача, становить 9216,72 грн. (5% від 184334,35 грн.). Проте, оскільки позивачем в письмових поясненнях №96 від 08.04.2008 р. викладена вимога про стягнення з відповідача штрафу у сумі 3686,69 грн., саме вказаний розмір штрафу підлягає стягненню з ВАТ «Кримелектромашторг».

Судом не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача про порушення строків обчислення річних та штрафу, оскільки вказані суми були нараховані позивачем, починаючи з 22.02.2007 р., що відповідає фактичним обставинам справи. З тих самих підстав не є переконливими посилання відповідача на пропущення строку позовної давності. Крім того, на думку суду, до спірних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки вказаним законом подвійною обліковою ставкою НБУ обмежений лише розмір пені, у той час як в рамках цієї справи з відповідача стягується штраф, а вимогу про стягнення з відповідача пені позивачем заявлено не було. Суд зазначає, що згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різними видами неустойки, які можуть бути стягнуті з боржника одночасно та незалежно один від одного. Судом не можуть бути прийняті до увани посилання відповідача на п. 2 Листа Вищого арбітражного суду України від 10.03.98 р. N 01-8/91 «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів», оскільки вказаний лист носить лише рекомендаційний характер, містить посилання на положення Цивільного кодексу Української РСРС та був виданий до прийняття Цивільного кодексу України, без внесення відповідних змін після прийняття цього нормативного акту.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах спрваи документт та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» є обґрунтованими, засновані на нормах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Кримелектромашторг» (95047, м. Сімферополь, шосе Миколаївське, 3 км, ідентифікаційний код 05521035) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Труботорг» (Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Радгоспна, 52, к. 89; 49044, м. Дніпропетровськ, а/с 2724, ідентифікаційний код 25523621) 6519,74 грн. річних, штраф у розмірі 3686,69 грн., 157,37 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.