ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№ 15/548

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І.–головуючого,

Волковицької Н.О.,

Коробенко Г.П.

за участю представників:

позивача

Гуща В.О., дов. від 10.01.2007р.

відповідача

Гомон О.О., дов. від 27.12.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Підприємства "Харківський регіональний центр соціальної і трудової адаптації" Харківського відділення Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України"

на рішення

господарського суду міста Києва від 13.11.07р.

у справі

№ 15/548

господарського суду міста Києва

за позовом

Підприємства "Харківський регіональний центр соціальної і трудової адаптації" Харківського відділення Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України"

до

Міністерства оборони України

про

стягнення 89221,31грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Харківський регіональний центр соціальної і трудової адаптації" Харківського відділення Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" звернулось до господарського суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 89221,31грн. в тому числі 49752,50грн. пені, 19348грн. штрафу, 14372,95грн. збитків від інфляції, 5747,66грн. річних в зв’язку з несвоєчасним виконанням зобов’язання по оплаті поставленої продукції.

Свої вимоги позивач обґрунтовує статтями 525, 526, 625 Цивільного кодексу України та статтями 193, 231 Господарського кодексу України, що визначають порядок та спосіб виконання зобов’язання та наслідки його неналежного виконання, статтею 35 Господарського процесуального кодексу України, за якою факти, встановлені рішенням господарського суду, не потребують повторного доведення у справі, в якій беруть участь ті ж самі сторони.

Відповідач у відзиві на позов заявив про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення штрафу та пені; решту позовних вимог відхилив, покликаючись на відсутність вини у несвоєчасних розрахунках, що спричинено неповним фінансуванням відповідних потреб Збройних Сил України.

Крім того, відповідач зазначив про передбачений сторонами в договорі порядок здійснення оплати продукції Міністерством оборони України за умови надходження бюджетних коштів на його відповідний рахунок.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.07р. (суддя Хоменко М.Г.) у задоволенні позову відмовлено; в частині відмови у стягнені пені та штрафних санкцій рішення вмотивовано відсутністю згоди сторін щодо застосування штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, звернення позивача за захистом порушеного права за межами позовної давності, про що заявлено відповідачем, та що є підставою для відмови у позові за приписами статті 231 Господарського кодексу України, статті 258 Цивільного кодексу України. Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат та відсотків річних, суд виходив з статті 614 Цивільного кодексу України та встановлених обставин справи виникнення заборгованості не з вини відповідача, що виключає його відповідальність.

Апеляційний перегляд даної справи не здійснювався.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача 14372,95грн. інфляційних втрат та 5747,66грн. відсотків річних та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині; касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, оскільки висновки суду суперечать статті 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, судом помилково поширено приписи статті 614 Цивільного кодексу України на стягнення інфляційних втрат та відсотків річних та їх стягнення неправомірно поставлено в залежність від вини боржника.

Відповідач не надав відзив на касаційну скаргу, усно в судовому засіданні заперечив проти її доводів, посилаючись, зокрема, на передбачений сторонами в договорі порядок розрахунків.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду міста Києва від 25.08.2005р. у справі № 44/357 за позовом Підприємства "Харківський регіональний центр соціальної і трудової адаптації" до Міністерства оборони України встановлено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором № 229/8/4/04/121 від 27.05.2004р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), також цим рішенням встановлено, що відповідач був зобов'язаний розрахуватися з позивачем в строк до 03.02.2005р.

Дане рішення набрало чинності, а встановлені ним факти не підлягають повторному встановленню.

Також судом встановлено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та відповідно до вимог Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2004р., Рішенням Міністерства фінансів України від 21.12.2004р. № 06-9/9-1059 зменшено видатки за загальним фондом за незахищеними статтями видатків, у тому числі КПКВ 2101050 "Тилове забезпечення Збройних Сил України" на 32,1млн.грн.

Відмовляючи у стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, місцевий господарський суд виходив з відсутності вини відповідача у порушенні грошового зобов'язання, вважаючи приписи статті 614 Цивільного кодексу України переважними в порівнянні до підстав для застосування до порушника зобов'язання відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила правочин.

Тобто, даною статтею Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, за яким боржник несе відповідальність за порушення зобов'язання за наявності його вини. Випадки, в яких боржник взагалі не несе відповідальності, визначені, зокрема, статтею 617 Цивільного кодексу України, статтею 218 Господарського кодексу України, та пов'язані з невиконанням зобов'язання через випадок чи непереборну силу тощо.

Натомість, визначення наявності чи відсутності вини боржника в розумінні статі 614 Цивільного кодексу України здійснюється саме через доведення боржником та з'ясування судом тих обставин, що боржником було вжито всіх залежних від нього заходів для виконання зобов'язання.

Водночас частиною 1 статі 625 Цивільного кодексу України встановлено виняток зі загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, а саме, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, саме стаття 625 Цивільного кодексу України є спеціальною відносно до статті 614 Цивільного кодексу України та підлягає переважному застосуванню в даному випадку.

Відтак, вірно встановивши преюдиціальність судового рішення у справі №44/357 для розгляду даного спору та визначення господарським судом при розгляді справи № 44/357 фактів щодо настання строку виконання грошового зобов'язання відповідача та порушення ним договірного зобов'язання, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняте господарським судом рішення цим вимогам не відповідає, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарським судам слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Підприємства "Харківський регіональний центр соціальної і трудової адаптації" Харківського відділення Всеукраїнської громадської організації "Союз організацій інвалідів України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2007р. у справі № 15/548 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий Л. Рогач

Судді: Н. Волковицька

Г. Коробенко