ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2008 р.

№ 12/315/24

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія",

Національної акціонерної компанії "Надра України",

Закритого акціонерного товариства "Природні ресурси

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Чернігівської області

31.01.2008

Київського апеляційного господарського суду

14.04.2008

у справі

№ 12/315/24

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Баско"

до

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

1. Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"

2. Закритого акціонерного товариства "Природні ресурси"

Національна акціонерна компанія "Надра України

про

визнання недійсними договорів оренди

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача

Гук А.Р. –представник (дов. № 03 від 14.02.2008);

- відповідачів:

- 3-ої особи

1. повідомлений, але не з'явився;

2. Адамовська О.А. –представник (дов. № 14/15-08 від 24.01.2008);

Макарчук Ф.В. –представник (дов. № 60 від 16.04.2008)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.01.2008 у справі № 12/315/24 (колегія суддів: Лавриненко Л.М. –головуючий, судді Книш Н.Ю., Михайлюк С.І.) позовні вимоги задоволено повністю. За рішенням: визнано недійсним з моменту вчинення договір оренди № О-151/07 від 15.06.2007 свердловини № 13 "Свиридівська" Луценківського родовища, укладений між Закритим акціонерним товариством "Природні ресурси" та Дочірнім підприємством НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"; визнано недійсним з моменту вчинення договір оренди № О-150/07 від 15.06.2007 свердловини № 3 "Луценківська" Луценківського родовища, укладений між Закритим акціонерним товариством "Природні ресурси" та Дочірнім підприємством НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"; стягнуто з Дочірнього підприємства НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" на користь Закритого акціонерного товариства "Баско" 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 у справі № 12/315/24 залишено без задоволення апеляційні скарги Закритого акціонерного товариства "Природні ресурси", Дочірнього підприємства НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" та Національної акціонерної компанії "Надра України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2008; рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2008 у справі № 12/315/24 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до п. 8.1. договору № 23-04/96 від 28.02.1997 про сумісну діяльність на геологічне вивчення, з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Луценківського газоконденсатного родовища сторони (Закрите акціонерне товариство "Баско" та Державне геологічне підприємство "Чернігівнафтогазгеологія") погодили, що майно та грошові кошти, які передані учасниками на окремий баланс, а також створені, отримані чи придбані на окремий баланс, складають їх спільну власність; учасники не мають права розпоряджатися своєю часткою в спільному майні без згоди інших учасників; судами встановлено, що Закрите акціонерне товариство "Баско" не надавало згоди Дочірньому підприємству НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія", який є правонаступником Державного геологічного підприємства "Чернігівнафтогазгеологія", на передачу в строкове платне користування Закритому акціонерному товариству "Природні ресурси" свердловин № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського родовища, не розглядалось вказане питання і Комітетом по управлінню, що є порушенням ч. ч. 2, 3 ст. 432 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору № 23-04/96 про спільну діяльність, та норми ст. 1134 Цивільного кодексу України; судами встановлено, що ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" не було уповноважено та не мало необхідного обсягу дієздатності на укладення договорів оренди №№ О-151/07 та О-150/07 від 15.06.2007, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання зазначених договорів недійсними; враховуючи те, що договір оренди не відноситься до договорів, яким права та обов'язки сторін передбачалися тільки на майбутнє, суди прийшли до висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України оспорювані договори оренди № О-151/07 та № О-150/07 є недійсними з моменту їх укладення, тобто з 15.06.2007; при цьому, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що господарський суд правомірно відмовив відповідачам та третій особі у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 10/336/51-10/69-20/56.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія", Закрите акціонерне товариство "Природні ресурси", Національна акціонерна компанія "Надра України", звернулись до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 у справі № 12/315/24 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ЗАТ "Баско" відмовити повністю.

ДП НАК "Надра України "Чернігівнафтогазгеологія" в касаційній скарзі № 19/148 від 29.04.2008 посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що регулювали статус майна державних підприємств та встановлювали порядок ведення бухгалтерської та фінансової звітності (ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні"), відповідно до якого не передбачена можливість переходу права власності на державне майно в якості внеску у спільну діяльність; скаржник зазначає, що в актах прийняття-передачі свердловин № 3 та № 13 Луценківського родовища від 07.11.2000 на баланс сумісної діяльності, на які посилається позивач як на доказ, визначено, що за свердловинами зберігається статус загальнодержавної власності, яка не підлягає приватизації без згоди трудового колективу; таким чином, на думку скаржника, при передачі свердловин на баланс відбулась передача свердловин у користування, при цьому право господарського відання залишилось за ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"; крім того, скаржник зазначає, що встановлення сторонами в умовах договору необхідності ведення окремого балансу викликана виключно бажанням сторін та є договірною формою ведення спільних справ; отже, такий окремий баланс спільної діяльності не може бути підтвердженням наявності або відсутності майнових прав учасників спільної діяльності. Також скаржник посилається на порушення судами норм процесуального права, зокрема, ст. 43 ГПК України, та, як наслідок, необґрунтованої відмови в задоволенні клопотань відповідачів та третьої особи про зупинення провадження у справі.

ЗАТ "Природні ресурси" в касаційній скарзі, з урахуванням поданих уточнень до неї № 154 від 04.06.2008, посилається на те, що суди при прийнятті рішень виходили з положень ч. ч. 2, 3 ст. 432 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору № 23-04/96 про сумісну діяльність, однак, при цьому не була врахована специфіка статусу майна ДГП "Чернігівнафтогазгеологія", до 2003 року майно цього підприємства було державним, а отже застосуванню підлягали спеціальні норми законодавства, зокрема, ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні"; судами не були застосовані ст. 49 Закону України "Про нафту і газ" та ст. 222 Цивільного кодексу УРСР; судами надана неправильна юридична оцінка обставин справи, не враховано фактів, встановлених в постанові арбітражного суду Чернігівської області у справі № 01-243/28-8/139-2000 про перевірку рішення в порядку нагляду.

НАК "Надра України" в касаційній скарзі № 12-728/2-12 від 25.04.2008 не погоджується з прийнятими судовими рішеннями та вважає, що вони прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права; так, в порушення норм ст. 104 ГПК України судами неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і, як наслідок, безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів та третьої особи про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 10/336/51-10/69-20/56; посилаючись на те, що спірні договори укладені в порушення ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, судом не зазначено, в чому саме зміст спірних правовідносин суперечить чинному законодавству України.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги; позивач право на подання відзиву на касаційні скарги не використав, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Перевіривши повноту встановлення господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін та третьої особи, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг з урахуванням такого.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що:

- 15.06.2007 між ЗАТ "Природні ресурси, за договорами орендар, та ДП НАК "Надра України", за договорами орендодавець, були укладені договори оренди № О-151/07 та № О-150/07, за умов яких орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування свердловини № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського родовища;

- факт передачі свердловин підтверджується актами приймання-передачі від 16.06.2007, які підписані сторонами;

- між ДГП "Чернігівнафтогазгеологія" та ЗАТ "Баско" був укладений договір № 23-04/96 про сумісну діяльність на геологічне вивчення, з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Луценківського газоконденсатного родовища, в редакції від 21.06.1996;

- відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору № 23-04/96 предметом даного договору є здійснення спільної інвестиційної діяльності по створенню виробничих потужностей для дорозвідки дослідно-промислової та подальшої промислової розробки Луценківського газоконденсатного родовища; ведення спільної виробничо-господарської діяльності з видобування газу та конденсату в процесі освоєння та розробки Луценківського родовища з використанням виробничих потужностей та основних фондів, в тому числі створених в процесі реалізації договору № 23-04/96 про сумісну діяльність;

- сторони погодили, що даний договір є чинним 20 років з дати підписання до 21.06.2016 (п. 14.1 ст. 14 договору № 23-04/96);

- п. 3.1 ст. 3 договору № 23-04/96 сторони погодили, що ДГП "Чернігівнафтогазгеологія" передає з балансу основної діяльності на окремий баланс свердловини, включаючи об'єкти незавершеного будівництва по залишковій вартості станом на 21.06.1996;

- рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 29.05.2000р. у справі № 8/139 за позовом Закритого акціонерного товариства "Баско" до Державного геологічного підприємства "Чернігівнафтогазгеологія", яке набрало законної сили, на виконання умов Договору № 23-04/96, зобов'язано Державне геологічне підприємство "Чернігівнафтогазгеологія" передати з балансу основної діяльності на баланс сумісної діяльності свердловину № 3 "Луценківська" та свердловину № 13 "Свиридівська" по залишковій вартості станом на 21.06.1996р;

- на виконання зазначеного рішення, відповідно до актів приймання-передачі № 1 та № 2 від 07.11.2000 Державним геологічним підприємством "Чернігівнафтогазгеологія" передано з балансу основної діяльності на баланс спільної діяльності вказані свердловини;

- факт передачі та знаходження на балансі спільної діяльності учасників Договору № 23-04/96 свердловини № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського газоконденсатного родовища підтверджується також наявним в матеріалах справи аудиторським висновком від 19.08.2006 незалежної аудиторської фірми "КОНТО" про облік спільної діяльності без створення юридичної особи ДП "Чернігівнафтогазгеологія" з ЗАТ "Баско" за договором № 23-04/96 про сумісну діяльність від 21.06.1996;

- постановою Кабінету Міністрів України № 1273 від 17.08.2000 "Питання Національної акціонерної компанії "Надра України" Державне геологічне підприємство "Чернігівнафтогазгеологія" перетворено у Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія"; таким чином, згідно із ст. 37 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент прийняття Кабінетом Міністрів України вказаної постанови Дочірнє підприємство НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" є правонаступником Державного геологічного підприємства "Чернігівнафтогазгеологія", а тому до нього перейшли всі права та обов'язки ДГП "Чернігівнафтогазгеологія" по договору № 23-04/96 про спільну діяльність;

- пунктом 8.1. договору № 23-04/96 про сумісну діяльність сторони погодили, що майно та грошові кошти, які передані учасниками на окремий баланс, а також створені, отримані чи придбані на окремий баланс, складають їх спільну власність; учасники не мають права розпоряджатися своєю часткою в спільному майні без згоди інших учасників;

- враховуючи те, що відповідно до умов договору № 23-04/96 про сумісну діяльність свердловини № 13 “Свиридівська” та № 3 “Луценківська” Луценківського газоконденсатного родовища є спільною власністю учасників зазначеного договору, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" не мало права укладати договори оренди свердловин № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського газоконденсатного родовища без згоди другого учасника спільної діяльності –Закритого акціонерного товариства "Баско";

- крім того, господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань відповідачів та третьої особи про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 10/336/51-10/69-20/56, оскільки заявниками відповідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України не подано належних доказів, які підтверджують неможливість розгляду даної справи до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 10/336/51-10/69-20/56.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, прийшов до висновку, що при прийнятті рішення господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

При цьому, апеляційним господарським судом встановлено, що ЗАТ "Баско" не надавало згоди ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" на передачу в строкове платне користування ЗАТ "Природні ресурси" свердловин № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського родовища, не розглядалось вказане питання і Комітетом по управлінню, що є порушенням ч. ч. 2, 3 ст. 432 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення договору № 23-04/96 про сумісну діяльність, та норми ст. 1134 Цивільного кодексу України; апеляційним господарським судом встановлено, що ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" не було уповноважено та не мало необхідного обсягу дієздатності на укладення договорів оренди №№ О-151/07 та О-150/07 від 15.06.2007, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання зазначених договорів недійсними; апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України оспорювані договори оренди № О-151/07 та № О-150/07 є недійсними з моменту їх укладення, тобто з 15.06.2007.

Також, оскільки з наявної в матеріалах справи копії ухвали господарського суду Полтавської області від 10.09.2007 у справі № 10/336/51-10/69-20/56 не вбачається, що предметом заявлених Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" позовних вимог є визнання таким, що припинив свою дію з 31.01.2003 договір № 23-04/96, апеляційний господарський суд погодився з доводами місцевого господарського суду та вважає, що відповідачами та третьою особою не надано належних доказів, які б підтверджували неможливість розгляду даної справи до розгляду господарським судом Полтавської області справи № 10/336/51-10/69-20/56.

Пунктом 4 Прикінцевих положень ГК України встановлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу; до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами –юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).

Згідно з статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, між Державним геологічним підприємством "Чернігівнафтогазгеологія" та Закритим акціонерним товариством "Баско" був укладений договір № 23-04/96 про сумісну діяльність на геологічне вивчення, з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Луценківського газоконденсатного родовища, в редакції від 21.06.1996, предметом якого визначено здійснення спільної інвестиційної діяльності по створенню виробничих потужностей для дорозвідки дослідно-промислової та подальшої промислової розробки Луценківського газоконденсатного родовища; ведення спільної виробничо-господарської діяльності з видобування газу та конденсату в процесі освоєння та розробки Луценківського родовища з використанням виробничих потужностей та основних фондів, в тому числі створених в процесі реалізації договору № 23-04/96 про сумісну діяльність; сторони погодили, що даний договір є чинним 20 років з дати підписання до 21.06.2016 (п. 14.1 ст. 14 договору № 23-04/96).

Вищий господарський суд України погоджується із зробленими попередніми судовими інстанціями висновками, що укладення в період дії договору № 23-04/96 про сумісну діяльність договорів оренди № О-151/07 та № О-150/07 від 15.06.2007 між Дочірнім підприємством НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія", яке, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій є правонаступником Державного геологічного підприємства "Чернігівнафтогазгеологія", та Закритим акціонерним товариством "Природні ресурси", є порушенням з боку ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафогазгеологія" прав та інтересів ЗАТ "Баско" як договірної сторони за договором № 23-04/96 про сумісну діяльність.

Проаналізувавши умови договору № 23-04/96 про сумісну діяльність на геологічне вивчення, з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Луценківського газоконденсатного родовища, в редакції від 21.06.1996, суди правильно встановили, що дії ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" по укладенню договорів оренди № О-151/07 та № О-150/07 від 15.06.2007 з набуттям відповідних прав та обов'язків за новими договірними зобов'язаннями, мають наслідком порушення ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" договірних зобов'язань за договором № 23-04/96 про сумісну діяльність, в редакції від 21.06.1996, а саме: пункту 3.11, відповідно до якого всі питання здійснення спільної діяльності, що вимагають погоджених рішень, розглядаються Комітетом по управлінню та пункту 8.1. договору № 23-04/96, відповідно до якого майно та грошові кошти, які передані учасниками на окремий баланс, а також створені, отримані чи придбані на окремий баланс є спільною власністю учасників; учасники не мають права розпоряджатися своєю часткою в спільному майні без згоди інших учасників.

Враховуючи те, що судами встановлено факт передачі ДГП "Чернігівнафтогазгеологія", як учасником спільної діяльності, на виконання умов договору № 23-04/96 в редакції від 21.06.1996 та рішення арбітражного суду Чернігівської області від 29.05.2000 у справі № 8/139 (є чинним і не було скасовано, доказів протилежного відповідачами та третьою особою не було надано), з баланса основної діяльності на баланс сумісної діяльності свердловин № 3 "Луценківська" та № 13 "Свиридівська", висновки судів про те, що спірні об'єкти, передані за договорами оренди № О-151/07 та № О-150/07 від 15.06.2007 третій особі, є такими, що перебувають у спільній власності учасників договору № 23-04/96 про сумісну діяльність, відповідають обставинам справи та підтверджуються відповідними доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України.

Тобто, судами правильно визначено правовий статус спірного майна –майно, що використовується в інтересах учасників договору про спільну (сумісну) діяльність і є їхнім спільним майном.

Посилання відповідачів та третьої особи в касаційних скаргах на те, що передача спірних свердловин до спільної власності не відбулася, оскільки вони були передані лише у спільне володіння та користування учасників спільної діяльності та на те, що судами при прийнятті рішень не була врахована специфіка статусу майна ДГП "Чернігівнафтогазгеологія", майно якого до 2003 року було державним, а отже застосуванню підлягали спеціальні норми законодавства, зокрема, ст. 10 Закону України "Про підприємства в Україні", не приймається судом касаційної інстанції до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанцій, які ґрунтуються на повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності. В будь-якому випадку незалежно від того, на якій правовій підставі перебувало майно в учасника (на праві власності, в повному господарському віданні або оперативному управлінні, в користуванні на підставі спеціальних дозволів), яке ним в подальшому передається в якості внеску (вкладу) у спільну діяльність, набуває статусу спільного майна з особливостями правого регулювання, чітко визначеними чинним законодавством. На час прийняття місцевим господарським судом рішення та постанови апеляційною інстанцією договір № 23-04/96 про сумісну діяльність на геологічне вивчення, з дослідно-промисловою експлуатацією і промисловою розробкою Луценківського газоконденсатного родовища в редакції від 21.06.1996 не був визнаний недійсним, не припинив свою дію.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 1134 Цивільного кодексу України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом; внесене учасником майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Статтею 1135 Цивільного кодексу України передбачено, що під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасникам або спільно всіма учасниками договору простого товариства; у разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників (ч. 1 ст. 1135 ЦК України); у відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства (ч. 2 ст. 1135 ЦК України); рішення щодо спільних прав учасників приймаються учасниками за спільною згодою, якщо інше не встановлено договором простого товариства (ч. 5 ст. 1135 ЦК України).

Як встановлено господарським судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, ЗАТ "Баско" не надавало згоди ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" на передачу в строкове платне користування ЗАТ "Природні ресурси" свердловин № 13 "Свиридівська" та № 3 "Луценківська" Луценківського родовища, не розглядалось вказане питання і Комітетом по управлінню, як того вимагають умови договору про сумісну діяльність та вимоги чинного законодавства.

З огляду на зазначене, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що ДП НАК "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія" не було уповноважено та не мало необхідного обсягу дієздатності на укладення договорів оренди № О-151/07 та № О-150/07 від 15.06.2007, що у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання зазначених договорів недійсними.

При цьому, суди прийшли до правильного висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України оспорювані договори оренди № О-151/07 та № О-150/07 є недійсними з моменту їх укладення, тобто з 15.06.2007.

Таким чином, застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим ними обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни прийнятих у справі судових рішень.

В обґрунтування своїх касаційних скарг відповідачі та третя особа посилались на порушення судами попередніх судових інстанцій норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим доводи відповідачів та третьої особи щодо неналежної оцінки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом наявних у матеріалах справи доказів, щодо надання судами неправильної юридичної оцінки обставинам справи, щодо неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, не можуть бути підставами для задоволення вимог касаційних скарг скаржників, оскільки відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи відповідачів та третьої особи, викладені в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судами висновків.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Чернігівської області від 31.01.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 у справі № 12/315/24 залишити без змін, а касаційні скарги Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Чернігівнафтогазгеологія", Закритого акціонерного товариства "Природні ресурси", Національної акціонерної компанії "Надра України" –без задоволення.

Головуючий суддя                                          Н.М. ГУБЕНКО

Судді            Т.Л. БАРИЦЬКА

С.Р. ШЕВЧУК