СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

11 квітня 2008 року

Справа № 2-27/2748.1-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Мойсенко Ганни Вікторівни, довіреність № б/н від 20.12.07;

відповідача: Бисикало Тетяни Анатоліївни, довіреність № 2222/9/10 від 19.10.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Воронцова Н.В.) від 17.01.2008 у справі № 2-27/2748.1-2006А

за позовом відкритого акціонерного товариства "Державна холдингова компанія "Павлоградвугілля" (вул. Леніна, 70,Павлоград, Дніпропетровська обл.,51400)

до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.01.2008 у справі № 2-27/2748.1-2006А позов задоволено.

Визнано нечинним податкове повідомлення - рішення Державної Податкової Інспекції в м. Алушта № /0/0/2279 від 23.06.2004 про застосування штрафних санкцій у розмірі 8747,57 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання по податку на прибуток.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства “Державна холдінгова компанія “Павлоградвугілля” 3,40 грн. судового збору.

Повернуто з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства “Державна холдінгова компанія “Павлоградвугілля” зайво сплачену суму судового збору у розмірі 81,60 грн.

Суд прийшов до висновку, що розрахунок штрафних санкцій, застосованих до позивача спірними податковими повідомленнями рішеннями, не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на первинних документах позивача.

Крім того, суд прийняв до уваги висновок судово-бухгалтерської експертизи, в якому зазначена розбіжність розміру штрафних санкцій на які посилається відповідач, тому розміру, який був застосований податковим органом відповідно до спірного податкового повідомлення-рішення.

Також суд зазначив наявність порушень контролюючим органом порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, а саме те, що перевірка була проведена без завчасного письмового запрошення посадових осіб підприємства та без дослідження первинних документів.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми матеріального права при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Зокрема податковий орган посилається на помилковість застосування судом положень порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 327, оскільки він прийнятий після проведеної перевірки.

Крім того, відповідач вважає, що має значення лише наявність чи відсутність фактів порушення платником податків вимог законодавства, встановлених в акті. Незазначення в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні первинних документів нарахування не є підставою для визнання їх недійсними.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.04.2008 суддю Горошко Н.П. замінено на суддю Борисову Ю.В.

09 квітня 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 14 квітня 2008 року.

Повторно розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2004 посадовими особами відповідача було проведено перевірку своєчасності надання структурним підрозділом ВАТ “ДХК “Павлоградвугілля” пансіонатом “Західний Донбас” платіжних доручень в установу банку по сплаті податку на прибуток та податку на додану вартість.

По результатам перевірки було складено акт б/н від 23.06.2004.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № /0/0/2279 від 23.06.2004 про нарахування штрафних санкцій у розмірі 8747,57 грн. за затримку на 94 календарних днів граничного строку сплати податку на прибуток за період з 30.07.2001 по 20.06.2004.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 1.1 статті 1 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Судом встановлено, що до позивача застосовані штрафні санкції на підставі п. п. 17.1.7 п. 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Відповідно до п. п. 17.1.7 статті 17 вищенаведеного закону, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Під час проведення перевірки посадові особи відповідача дійшли висновку про порушення позивачем п. п. 5.3.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Відповідно до п. п. 5.3.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно до п. 4.1.4 статті 4 зазначеного закону, податкові декларації подаються за базовий (звітній) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків) –протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно до п. 5.1. статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

П. п. 4.1.1. п. 4.1 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” встановлено, що Платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті. Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації (п. 5.1 статті 5 вказаного закону).

Апеляційна інстанція вважає необхідним зазначити, що суд першої інстанції помилково вказав наявність порушень з боку податкового органу положень Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005, оскільки перевірка позивача проведена була 23.06.2004, тобто до набрання чинності вищенаведеного положення.

Крім того, колегія суддів вважає вірним посилання податкового органу на те, що у даному випадку має значення лише наявність чи відсутність фактів порушення платником податків вимог законодавства, встановлених в акті перевірки. При цьому, апеляційна інстанція приймає до уваги те, що такої правової позиції додержується і Вищий адміністративний суд України, зокрема в ухвалі від 03 липня 2007 року у справі № 11/361/39.

Згідно п. п. 2.2.1 п. 2.2 статті 2 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, контролюючі органи мають право здійснювати перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати лише стосовно тих податків і зборів (обов'язкових платежів), які віднесені до їх компетенції.

У відповідності з п. 3 ч. 1 статті 14 Закону України „Про систему оподаткування”, податок на прибуток відноситься до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Так, судова колегія звертає увагу на те, що сам факт порушення позивачем граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання підтверджений судово-економічною експертизою № 29/07.

Однак, оцінюючи висновки № 29/07 судово-економічної експертизи в своєї сукупності, апеляційна інстанція вважає їх неповними, такими, що не містять однозначного висновку щодо відсутності з боку позивача порушень строків сплати узгодженої суми податку.

З матеріалів справи вбачається, що судова експертиза була проведена без виписки із особових рахунків відкритого акціонерного товариства "Державна холдингова компанія "Павлоградвугілля" по податку на податок і по ПДВ за 2001-2004 р., а також те, що експертом досліджена своєчасність оплати основних податкових зобов’язань без врахування сальдо, сум штрафних санкцій та платіжних доручень на їх оплату.

При цьому, головним чином, судова колегія звертає увагу на те, що платіжні доручення з відміткою банку про повернення із-за недостатку коштів на рахунку платника податку, в розрахунок не приймались.

У зв’язку з чим, посилання суду першої інстанції на висновки експертизи та звільнення позивача від відповідальності за наявні порушення є необґрунтованими й такими, які не можна вважати об’єктивними.

Також, відповідно до частини 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов’язковим.

Враховуючи посилання позивача на порушення, допущені податківцями під час спрямування коштів на погашення податкового боргу підприємства, судова колегія приймає до уваги той факт, що самим позивачем не доведено повної та своєчасної сплати узгоджених сум як і не представлено безспірних доказів на підтвердження цих обставин.

Судова колегія приймає до уваги те, що податковий орган нараховуючи штрафні санкції керувався прямим методом, з урахуванням задекларованого податкового зобов’язання.

Обґрунтованість нарахування штрафних санкцій відображена в картці особового рахунку платника, де відображені дати виникнення податкового боргу і погашення, суми боргу, розмір штрафної санкції (у відсотках) та сума штрафу.

Посилання позивача на те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2003 по справі № Б26/145/03 було порушено справу про банкрутство ВАТ “ДХК “Павлоградвугілля”, обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції.

Так, відповідно до п. 3 вказаної ухвали господарського суду від 05.12.2003, було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів і припинення мір, направлених на забезпечення виконання зобов’язань по сплаті податків і зборів (обов’язкових платежів ).

Проте, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2004 було залишено без задоволення заяву кредитора –фірми MARKETING and SALES, INK” (США) про порушення справи № 626/145/03 про банкрутство ВАТ ДХК “Павлоградвугілля”, на підставі якої попередньою ухвалою від 05.12.2003 запроваджувався мораторій на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, кредитором було відкликано заяву про порушення справи про банкрутство ВАТ ДХК “Павлоградвугілля”, в зв’язку з чим на момент прийняття відповідачем в червні 2004 року спірного податкового повідомлення–рішення мораторій вже не діяв.

Всі ці обставини в своєї сукупності свідчать про неспроможність позовних вимог позивача, у зв’язку з чим у позові про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної Податкової Інспекції в м. Алушта № /0/0/2279 від 23.06.2004 про застосування штрафних санкцій у розмірі 8747,57 грн. за порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання по податку на прибуток слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду міста Севастополя прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим задовольнити.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 17.01.2008 у справі № 2-27/2748.1-2006А скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. У позові відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар