ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2008

Справа №2-7/2582-2008

За позовом Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А) в особі Євпаторійської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» (97400, м. Євпаторія, вул. Лінейна, 10)

До відповідача Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи (м. Євпаторія, вул. Дьомишева, 152/1, ідентифікаційний код 25131743)

Про стягнення 8289,73 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Алієва З. І., предст., дов. 326 від 03.01.2007 р.

Від відповідача - Довбиш К. Н., керівник.

Суть справи: Орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» звернулось до Господарського суду АР Крим в особі Євпаторійської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» з позовом до Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи про стягнення 8289,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній вартості поставленої йому позивачем за договором №25 від 01.12.1999 р. теплової енергії, у зв’язку з чим заборгованість Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи перед ОП «Кримтеплокомуненерго» в особі Євпаторійської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» за період з 01.09.2005 р. по 01.01.2008 р. складає 7845,18 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 211,84 грн. та 232,71 грн. річних.

Відповідач у судове засідання з’явився, відзив на позов не надав, однак заявив клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду строком на 6 місяців.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

01.12.1999 р. між Орендним підприємством «Євпаторіятеплокомуненерго» (Постачальник), правонаступником якого є позивач у справі, та Євпаторійським роздрібним магазином «Природа» Українського товариства охорони природи (Споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії №25.

Згідно з п. 1.1 Договору Постачальник зобов’язується подати Споживачу теплову енергію у вигляді теплоносія для опалення, гарячого водопостачання, вентиляції та технічних потреб, в обсязі, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору Споживач зобов’язаний оплачувати подану теплову енергію згідно цього договору щомісячно протягом всього строку дії договору шляхом попередньої оплати в строк до 20 числа поточного місяця.

В п. 8 Договору сторони обумовили, що цей договір укладається строком на 5 років та вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору не буде повідомлено однією із сторін про розірвання або зміну договору.

Сторони не представили суду доказів припинення дії вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України доведення такого роду фактів. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору договір продовжує діяти.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались прийняті на себе зобов’язання за договором на надавались послуги з постачання теплової енергії, однак вартість наданих послуг Євпаторійським роздрібним магазином «Природа» Українського товариства охорони природи оплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, через що заборгованість відповідача перед ОП «Кримтеплокомуненерго» в особі Євпаторійської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» за період з 01.09.2005 р. по 01.01.2008 р. складає 7845,18 грн.. та підтверджується наявним в матеріалах справи актом звірки взаємних розрахунків станом на 14.03.2008 р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатями підприємств.

Відповідач всупереч вимогам статей 33, 34 ГПК України не представив доказів оплати вартості наданих йому послуг. Більш того, наявність заборгованості не заперечується відповідачем по суті. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих йому послуг за договором №25 від 01.12.1999 р., через що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 7845,18 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В пункті 4.1 Договору сторони передбачили, що у випадку ненадходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до вказаного в договору строку, Споживач за кожен день прострочення сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Відповідно до ч. 1 ст. 231 названого Кодексу законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Приписами п. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань регулюються Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Статями 1, 3 цього Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений законом, може бути стягнуто за договором з урахуванням обмежень Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Позивачем правомірно розрахована пеня, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, через що її розмір у сумі 211,84 грн. підлягає стягненню з Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 3% річних у розмірі 232,71 грн. також розраховані позивачем правомірно, а тому також підлягають стягненню з Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

П. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розглянувши матеріали справи, враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та надати розстрочку виконання рішення строком на шість місяців із щомісячною сплатою: травень 2008 р. – 1418,30 грн., червень 2008 р. – 1418,30 грн., липень 2008 р. – 1418,30 грн., серпень 2008 р. – 1418,30 грн., вересень 2008 р. – 1418,30 грн., жовтень 2008 р. – 1418,23 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Євпаторійського роздрібного магазину «Природа» Українського товариства охорони природи (м. Євпаторія, вул. Дьомишева, 152/1, ідентифікаційний код 25131743) на користь Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А, ідентифікаційний код 03358593) в особі Євпаторійської філії ОП «Кримтеплокомуненрго» (97400, м. Євпаторія, вул. Лінейна, 10, ідентифікаційний код 26178681) заборгованість у розмірі 7845,18 грн., пеню у розмірі 211,84 грн., 3% річних у сумі 232,71 грн., 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Надати розстрочку виконання рішення строком на шість місяців із щомісячною сплатою: травень 2008 р. – 1418,30 грн., червень 2008 р. – 1418,30 грн., липень 2008 р. – 1418,30 грн., серпень 2008 р. – 1418,30 грн., вересень 2008 р. – 1418,30 грн., жовтень 2008 р. – 1418,23 грн.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.