КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2008                                                                                           № 6/53-9/194-7/664

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:           Голюк Н.І.

За участю представників:

Від позивача – Олексин Л. П. – по довіреності.

Від відповідача – Хвінгія І. В. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Івано-Франківськгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.02.2008 р.

у справі № 6/53-9/194-7/664 (Паламар П.І.)

за позовом                               ВАТ "Івано-Франківськгаз"

до                                                   ВАТ "Укрнафта"

про                                                  зобов"язання підписати акт списання дебіторсько-кредиторської заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 р. позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ВАТ “Укрнафта” про зобов’язання підписати акт списання дебіторсько-кредиторської заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2006 р. дану справу було передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 р. у справі № 6/53-9/194-7/664 в позові ВАТ “Івано-Франківськгаз” було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, позов задовольнити, зобов’язати ВАТ “Укрнафта” в особі Долинського газопереробного заводу підписати з ВАТ “Івано-Франківськгаз” акт списання дебіторсько-кредиторської заборгованості, що виникла із несплачених обсягів вартості природного газу в обсязі 40 961 504 тис. м3, спожитого населенням в частині пільг, субсидій, різниці в ціні між тарифами за спожитий населенням природний газ, або теплової енергії (за складовою газу) і вартості природного газу або теплової енергії (за складовою газу), спожитих установами і організаціями, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

Скаржник вважає, що воно було прийняте з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 43 ГПК України, внаслідок чого висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а судом дано неправильну оцінку документам, які є у матеріалах справи і мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 6/53-9/194-7/664, розгляд справи був призначений на 09.04.2008 р.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, уточнення до неї, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

У позивача існує заборгованість перед відповідачем по оплаті за одержаний природний газ в обсязі 40 961 504 тис. м3, яка пов’язана з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою бюджетами усіх рівнів пільг, субсидій, різниці в ціні природного газу, фінансуванням бюджетних установ та організацій і виникла за період між датою споживання у 1995 – 1998 роках і датою отримання коштів за нього та із зміною курсу національної грошової одиниці до долара США за цей період.

Вказані обставини підтверджуються узагальненим розрахунком несплачених обсягів природного газу, затвердженого рішенням регіональної комісії із списання вартості несплачених обсягів природного газу № 4 від 28.07.2004 р., частково рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 18.01.2000 р. у справі № П-1/154.

05.06.2003 р. було прийнято Закон України “Про списання вартості несплачених обсягів природного газу”, яким було визначено правові та організаційні засади списання заборгованості підприємств нафтогазового комплексу, яка виникла внаслідок здійснення неналежним чином та не в повному обсязі розрахунків бюджетів усіх рівнів за спожитий природний газ.

Згаданим вище Законом передбачено, зокрема, що вартість несплачених обсягів природного газу (заборгованість за спожитий природний газ та послуги з його транспортування, яка пов’язана з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою бюджетами усіх рівнів пільг, субсидій, різниці в ціні природного газу і теплової енергії та тепловодопостачання (за складовою газу) і послуг з транспортування газу, фінансуванням бюджетних установ та організацій і виникла за період між датою споживання у 1995 – 1998 роках і датою отримання коштів за нього та із зміною курсу національної грошової одиниці до долара США за цей період) підлягає списанню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок списання вартості несплачених обсягів природного газу був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 29.04.2004 р. (далі по тексту – Порядок).

Сторони у справі в силу вимог вище згаданих Закону та Порядку є учасниками процедури списання вартості несплачених обсягів природного газу як газопостачальне підприємство (позивач) та газовидобувне підприємство (відповідач).

Процедура списання заборгованості передбачає вчинення її учасниками послідовних дій, прийняття рішень та складення документів, які підлягають затвердженню або погодженню в установленому порядку.

Відповідно до вимог п. п. 5, 6 Порядку газопостачальні підприємства і підприємства – виробники теплової енергії та тепло- і водопостачання подають відповідним регіональним комісіям узагальнені розрахунки несплачених обсягів природного газу, акти списання заборгованості та у разі потреби інші підтвердні документи. На підставі поданих документів регіональні комісії погоджують визначені розрахунковим шляхом обсяги природного газу, вартість яких підлягає списанню, затверджують узагальнені розрахунки, акти списання заборгованості і приймають відповідні рішення. Рішення регіональних комісій, оформлені протоколами за формою згідно з додатком 6, разом із затвердженими документами передаються НАК “Нафтогаз України”.

Підприємства, які є постачальниками природного газу та теплової енергії кінцевим споживачам, за погодженням з НАК “Нафтогаз України” готують проекти спільних рішень за формою згідно з додатком 7, які підписуються підприємствами нафтогазового комплексу, підприємствами – виробниками теплової енергії та тепло- і водопостачання, що є учасниками такого списання. Спільні рішення набирають чинності після їх підписання всіма учасниками. Одночасно підприємства нафтогазового комплексу підписують акти списання заборгованості за формою згідно з додатком 8.

Заявлені позивачем вимоги стосуються зобов’язання відповідача підписати саме акти списання заборгованості за формою згідно з додатком 8.

При цьому, позивачем не враховано тієї обставини, що підставою для підписання акту списання заборгованості згідно з п. 6 Порядку є наявність підписаного між учасниками процедури спільного рішення про списання вартості несплачених обсягів природного газу за формою згідно з додатком 7.

Відсутність такого, що набрало чинності спільного рішення виключає обов’язок відповідача підписувати акт про списання заборгованості.

Доказів підписання в установленому порядку між сторонами по справі спільного рішення суду й апеляційної інстанції надано не було.

З поданої позивачем до матеріалів справи копії проекту спільного рішення вбачається, що відповідне рішення відповідачем підписане не було. Вимог з приводу підписання запропонованого ним спільного рішення позивачем не заявлено.

Крім того, з указаного проекту спільного рішення не вбачається, що він в установленому порядку був погоджений з НАК “Нафтогаз України”.

Згідно з вимогами Закону та Порядку списанню підлягала вартість несплачених обсягів природного газу. У запропонованому ж позивачем акті передбачено списання не вартості газу, а його обсягів, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки до підписання в установленому порядку спільного рішення відмова відповідача від підписання акту про списання заборгованості є правомірною, права позивача з боку відповідача у зв’язку з цим не порушені, то у задоволенні позову відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що доводи відповідача про непоширення дії Закону на відносини списання вартості несплачених обсягів природного газу, щодо якої постановлене рішення суду, не ґрунтується на вимогах цього Закону та чинного законодавства, тому є безпідставними.

У своєму уточненні до апеляційної скарги скаржник стверджує, що невірним є висновок місцевого господарського суду щодо невідповідності вимогам чинного законодавства запропонованого позивачем акту списання дебіторсько-кредиторської заборгованості (в якому позивач зазначив списання не вартості газу, а його обсягів), оскільки у формі акту списання дебіторсько-кредиторської заборгованості, яка є додатком 8 до Порядку списання вартості несплачених обсягів природного газу чітко зазначено обсяг несплаченого газу та вартість зазначеного обсягу газу, яка підлягає списанню в регістрах бухгалтерського обліку. Колегія не погоджується з таким твердженням скаржника, оскільки згідно Закону України “Про списання вартості несплачених обсягів природного газу” та Порядку списання вартості несплачених обсягів природного газу списанню підлягає саме вартість газу, а не його обсяги.

Безпідставним є твердження скаржника про те, що місцевим господарським судом неправильно було потрактовано положення п. 6 Порядку, оскільки підписане спільне рішення про списання вартості несплачених обсягів природного газу не є підставою для підписання акту списання заборгованості. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Згідно п. 6 Порядку списання вартості несплачених обсягів природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 29.04.2004 р. № 550, підприємства, які є постачальниками природного газу та теплової енергії кінцевим споживачам, за погодженням з НАК “Нафтогаз України” готують проекти спільних рішень за формою згідно з додатком 7, які підписуються підприємствами нафтогазового комплексу, підприємствами – виробниками теплової енергії та тепло- і водопостачання, що є учасниками такого списання. Спільні рішення набирають чинності після їх підписання всіма учасниками. Одночасно підприємства нафтогазового комплексу підписують акти списання заборгованості за формою згідно з додатком 8.

Зі змісту вище згаданого пункту 6 Порядку вбачається, що підписанню акту списання заборгованості за формою згідно з додатком 8 передує прийняття спільного рішення учасниками такого списання.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 р. у справі № 6/53-9/194-7/664 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківськгаз” на рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 р. у справі № 6/53-9/194-7/664 – залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2008 р. у справі № 6/53-9/194-7/664 – залишити без змін.

3. Матеріали справи № 6/53-9/194-7/664 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

15.04.08 (відправлено)