ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.05.08 р.                     Справа № 45/270

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В. Ломовцевої

При секретарі Капустіні А.Б.

за участю:

Прокурора: Єгоров Д.О

Представників сторін:

від позивача - 1: Стельмашонок А.Г. – довір.

від позивача – 2: Варавін В.В. – наказ.

від відповідача –1: не з’явився

від відповідача –2: Панченко О.А. – довір.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Прокурора Пролетарського району м. Донецька в інтересах держави в особі Управління охорони і здоров’я виконкому Донецької міської ради м. Донецьк, Комунальної лікувально – профілактичної установи Міської лікарні № 12 м. Моспіно

До відповідача-1 Державного підприємства „Донецьквугілля” м. Донецьк

До відповідача-2 Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк

про стягнення 32809 грн. 42 коп.

СУТЬ СПОРУ:            В судовому засіданні оголошувалась перерва до відповідно до ст. 77 ГПК України.

Прокурор Пролетарського району м. Донецька в інтересах держави в особі Управління охорони і здоров’я виконкому Донецької міської ради м. Донецьк, Міської лікарні № 12 м. Моспіно звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства „Донецьквугілля” м. Донецьк про стягнення 44742 грн. 71 коп. заборгованості із заробітної плати за угодою № 3 від 31.05.1996р.

В обґрунтування своїх вимог прокурор та позивач посилаються на угоду № 3 від 31.05.1996р., договір про організацію роботи здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету на шахті „Моспінська” від 01.03.2001р., довідку міської лікарні № 2 від 26.06.2006р. про заборгованість ВП шахти „Моспінська” по договору № 3 від 31.05.1996р., акти звірок, графік погашення заборгованості, претензію, відповідь на претензію.

В ході розгляду справи прокурор надав заяву про уточнення позовних вимог, в порядку ст. 22 ГПК України, якою зменшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 39742 грн. 71 коп., зазначивши, що заборгованість виникла за договорами № 3 від 31.05.1996р., договорами про організацію роботи здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету на шахті „Моспінська” від 01.06.2001р. та від 01.06.2002р.

Також прокурор надав заяву від 27.11.2006р. про уточнення позовних вимог, в порядку ст. 22 ГПК України, якою зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 30368 грн. 93 коп. за період з 1996 по 2003р.р. При цьому прокурор посилається на переривання перебігу позовної давності складанням сторонами графіку погашення заборгованості від 22.01.2004р. на суму 49742,71 грн., виплата боргу, відповідно до якого, повинна була здійснюватись з січня 2004р. по грудень 2006р.

Ухвалою від 29.11.2006р. суд за своєю ініціативою залучив до участі у справі як іншого відповідача Державне підприємство „Донецька вугільна енергетична компанія” м.Донецьк (відповідач-2).

Ухвалами від 18.12.2006р., з метою з’ясування питання щодо наявності чи відсутності у ДП „Донецьквугілля” м. Донецьк та ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” м.Донецьк заборгованості перед позивачем, господарським судом було призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідної інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

У зв’язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі та поверненням справи № 45/270 разом із висновком експерта до господарського суду, ухвалою від 23.07.2007р. провадження у справі було поновлено.

Ухвалою від 29.08.2007р. судом було призначено повторну судово-бухгалтерську експертизу та провадження у справі зупинено.

Згідно розпорядження голови господарського суду Донецької області від 03.01.2008р. справа № 45/270 передана на розгляд судді Ломовцевій Н.В.

Ухвалою від 03.01.2008р. провадження у справі було поновлено.

Представник ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” ВП „Шахта „Моспінська” надав клопотання від 21.08.2007р. про застосування позовної давності щодо заборгованості за період 1996 – 1999р.р. згідно п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, а також письмове пояснення від 20.08.2007р., яким вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період 1996 – 1999р.р. в сумі 30361,93 грн. неправомірними, посилаючись при цьому на той факт, що ухвалою арбітражного суду Донецької області від 05.11.1999р. відносно ДВАТ шахта „Моспінська” було порушено справу про банкрутство № 5/344Б. Разом з цим, позивач до суду з вимогою про визнання його кредитором у справі про банкрутство ДВАТ шахта „Моспінська” та стягнення з останнього суми боргу за договором № 3 від 31.05.1996р. не звертався, у зв’язку з чим його не було включено до реєстру кредиторів про що свідчить ухвала суду від 25.05.2000р. Заборгованості за період 2002 – 2003р.р., яка виникла за договорами від 01.06.2002р. та від 01.06.2003р. шахтою була визнана та сплачена в повному обсязі.

У судовому засіданні 06.02.2008р. прокурор та позивачі усно зазначили, що просять стягнути з відповідача 30337,90 грн. боргу, який виник за період липень 1996р. – грудень 2001р., що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання.

12.03.2008р. прокурор та позивач надали заяву № 01/6-511, якою зазначили, що підставою позову є договори № 3 від 31.05.1996р., № б/н від 01.06.2001р., № б/н від 01.06.2002р.

З огляду на матеріали справи та пояснення сторін, ухвалою від 19.02.2008р., суд за власною ініціативою викликав у судове засідання, в порядку ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, експерта Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Трипутіну О.І. для дачі пояснень з питань, досліджених у висновках № 6743/25 від 27.06.2007р., № 4470/25 від 24.12.2007р.

Викликаний експерт з’явився у судове засідання, надав пояснення з виниклих питань та підтвердив, що заборгованість за договором № 3 від 31.05.1996р. складає 5106,08 грн., за договором № б/н від 01.06.2001р. – 14831,14 грн.

В ході розгляду справи представник ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” ВП „Шахта „Моспінська” надав письмові заперечення від 13.03.2008р., якими просить провадження у справі припинити за відсутністю предмету спору, оскільки прокурор у позові просить стягнути заборгованість із заробітної плати, а спірні договорі були укладені на надання послуг чи виконання робіт і відносини за цими договорами не є трудовими правовідносинами, які передбачають виплату заробітної плати.

Заявою від 28.03.08 р. № 01/6-674 Управління охорони здоров’я зменшило позовні вимоги та просило стягнути заборгованість за договорами № 3 від 31.05.1996 р., б/н від 01.06.2001 р. та б/н від 01.06.2002 р. 29 736 грн. 36 коп. Прокурор та міська лікарня № 12 у судовому засіданні підтримали зазначену заяву.

Заявою від 31.03.2008 р. № 01/6 –688 Управління охорони здоровя збільшило позовні вимоги та просить стягнути заборгованість за спірними договорами в сумі 32 809,42 гривні, в тому числі за договором № 3 – 8173,16 гривень, за договором від 01.06.2001 р. – 7 862,86 гривень та за договором від 01.06.2002 р. – 16 773,40 гривень. Прокурор та Позивач – 2 підтримали збільшені вимоги. Зазначені вимоги ж остаточними і саме вони розглядалися судом.

Відповідач –1 ДП “Донецьк вугілля” до жодного судового засідання не з’явився, вимоги суду не виконав без поважних причин.

Строк розгляду справи продовжено відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора та представників позивачів і відповідачів суд ВСТАНОВИВ:

Між Міською лікарнею № 12 м. Донецька (виконавець) та шахтою „Моспінська” Державне виробниче об’єднання „Донецьквугілля” (замовник) укладено договір № 3 від 31.05.1996р. про організацію здравпункту на шахті „Моспінська”. Згідно п. 3.1 договору, він вступає в силу з дати його підписання і укладається строком на п’ять років. Договір укладено без додаткових угод, з протоколом розбіжностей з боку шахти.

Відповідно до п. 1.1 договору його укладено з метою надання невідкладної медичної допомоги на підземному здравпункті шахти „Моспінська” організувати роботу підземного здравпункту.

Згідно п.п 2.3, 2.4 договору виконавець зобов’язується здійснювати роботу медперсоналу та контроль за роботою медперсоналу здравпункту.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що замовник зобов’язується забезпечити здравпункт приміщенням, апаратурою, обладнанням, спеціальним одягом, м’яким інвентарем, медикаментами.

Виходячи з умов договору, приписів ст. 4 Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР), суд вважає, що за правовою природою зазначений договір є договором про сумісну діяльність.

Відповідно до протоколу розбіжностей до договору п. 2.2 шахтою “Моспинська” викладена в наступній редакції: “Перечислять платежи ежемесячно в день выплаты заработной платы трудящимся шахты за соответствующий период».

Відповідно до приписів ст. 10 Арбітражного процесуального кодексу України в редакції, діючій на момент укладання договору, підприємство, яке отримало протокол розбіжностей, зобов’язане протягом 20 днів розглянути його, прийняти заходів до врегулювання розбіжностей, включити до договору усі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, які залишились не врегульованими, передати в той же строк на вирішення арбітражного суду.

Таким чином, виходячи з приписів ст. 158 ЦК УРСР вбачається, що шахта “Моспинська” направила лікарні згоду на укладення договору на інших, ніж було запропоновано, умовах.

Враховуючи положення ст. 159 ЦК УРСР, ст. 10 АПК України, п. 2.2 договору № 3, залишено не врегульованим, а виниклі розбіжності до арбітражного суду не передані.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР зобов’язання виникають із договору або інших підстав, зазначених в ст. 4 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими по закону або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, стосовно яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

При таких обставинах суд вважає, що договір № 3 від 31.05.1996 р. є неукладеним.

Крім того, враховуючи, що сторони ні в який засіб не обумовили ціну, надаваних послуг суд не може розцінювати спірні відносини сторін і як угоду, в розумінні ст. 4 ЦК УРСР.

При таких обставинах вимога про стягнення 8 173,16 гривень заборгованості за період з 01.01.1997 р. по 31.05.2001 р. за договором № 3 від 31.05.1996 р., задоволенню не підлягає.

На підставі наказу Міністра вугільної промисловості від 09.10.1996р. № 512а шахта „Моспінська виробничого об’єднання „Донецьквугілля” реорганізована в Державне відкрите акціонерне товариство „Шахта Моспінська” – дочірнє підприємство Державної холдінгової компанії „Донвугілля”.

01.06.2001р. між Міською лікарнею № 12 м. Донецька (виконавець) та ДВАТ „Шахта Моспінська” (замовник) укладено договір № б/н про організацію роботи здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету на шахті „Моспінська”. Згідно п. 6.1 договору строк його дії з 01.06.2001р. по 31.05.2002р. Договір укладено без протоколу розбіжностей та додаткових угод.

Відповідно до п.п 3.1, 3.2 договору виконавець зобов’язується здійснювати роботу здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету та облік і контроль за роботою медперсоналу здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету.

Згідно п.п. 4.1, 4.2 договору замовник щомісячно сплачує виконавцю надані ним послуги, з урахуванням 5-ти робітників виконавця, згідно пред’явлених виконавцем рахунків, пропорційно відпрацьованому часу. Оплата здійснюється в п’ятиденний строк після виплати заробітної плати працівникам шахти за відповідний місяць.

01.06.2002р. між тими ж сторонами також укладено договір № б/н про організацію роботи здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету в ДВАТ „Шахта Моспінська” ДХК „Донецьквугілля”. Згідно п. 6.1 договору його строк дії з 01.06.2002р. по 31.05.2003р. Договір укладено без протоколу розбіжностей та додаткових угод.

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що виконавець зобов’язується здійснювати роботу здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету та облік і контроль за роботою медперсоналу здравпункту, фізіотерапевтичного кабінету.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору замовник щомісячно сплачує виконавцю надані ним послуги, з урахуванням 5-ти робітників виконавця, згідно пред’явлених виконавцем звітів, пропорційно відпрацьованому часу. Оплата здійснюється в п’ятиденний строк після виплати заробітної плати працівникам шахти за відповідний місяць.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що на момент виникнення зобов’язань сторони перебували у договірних відносинах.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені норми права кореспондують з приписами ст. 161 ЦК УРСР.

Прокурор та позивачі просять стягнути борг за договором від 01.06.01 р. в сумі 7862,86 гривень за період з 01.06.01 р. по 01.06.02 р. та за договором б/н від 01.06.02 р. – 16773,40 гривень за період з 01.06.02 р. по 30.07.03 р.

В обґрунтування вимог в цій частині позивачі посилаються на платіжні відомості з заробітної плати, табелі виходу на роботу працівників оздоровчого пункту, рахунки на оплату наданих послуг.

Як вбачається з умов договору від 01.06.2006 р., обов’язок оплатити надані послуги виникає після пред’явлення рахунків на оплату, а відповідно до умов договору від 01.06.2002 р. – відповідно до пред’явленнях звітів пропорційно відпрацьованому часу. При цьому суми договорів або послуг ніяким чином не оговорені. Позивач – 2 наполягає на тому, що такі рахунки та звіти надавались відповідачу щомісячно, проти чого той заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що ні прокурор ні позивачі не довели факту пред’явлення рахунків на оплату та звітів, виходячи з умов договорів, оскільки докази їх направлення або вручення відсутні.

Як на факт формування суми наданої послуги, позивачі посилаються на платіжні відомості з заробітної плати, табелі виходу на роботу працівників оздоровчого пункту та рапорти на повременні роботи.

Разом з тим, як вбачається з наданих Позивачем –2 первісних документів, табелі роботи підписані лише завідуючим оздоровчого пункту та затверджені головним лікарем лікарні. Всупереч умов договорів щодо оплати послуг, наданих з урахуванням п’яти працівників, деякі табелі складені із витратою робочого часу на місяць більшого кількістю годин ніж за п’ять штатних одиниць (табель за березень 2001 р.), (рапорти за вересень, жовтень 2001 р. та інші).

Виходячи з фактичних обставин та умов договорів, ціна поданої послуги повинна зазначатися в рахунках на оплату.

Також всупереч умов п.п. 3.1. договорів сторонами не узгоджено графік роботи оздоровчого пункту, що також унеможливлює перевірити доводи щодо наданих позивачем послуг.

Таким чином, суд погоджується з доводами Відповідача –2 про те, що рахунки на оплату та звіти Позивач –2 не пред’являв, а відповідно, ні ціна наданої послуги, ні об’єм не відомі.

Посилання позивачів на факт визнання спірної суми відповідачем в актах звірянь та листувань суд до уваги не приймає, оскільки ні акти, ні листи, ні є доказами в розуміння ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, а в актах звіряння відсутні посилання на договори. При цьому в ході розгляду справи встановлено наявність інших договорів між сторонами, окрім спірних.

Відповідно до присів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Висновки судової експертизи, проведеної в межах розгляду справи, суд не приймає як такий та оцінює їх як доказ на загальних підставах, відповідно до присів ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в них відсутня оцінка первинних доказів на предмет їх відповідності саме умовам договорів. Крім того, додатковий висновок експерта містить некоректне викладення умов договору (п. 4.1. договору від 01.06.2002 р.), не враховано факту переведення працівників оздоровчого пункту, які включені (переведені) до штату шахти.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно наказу ДП „Донецьквугілля” № 15 від 12.05.2003р. ДВАТ „Шахта Моспінська” ДП ДХК „Донвугілля” реорганізоване в створений відособлений підрозділ „Шахта Моспінська” Державного підприємства „Донецьквугілля”.

На підставі наказу ДП „Донецьквугілля” № 78 від 24.07.2003р. ВП „Шахта Моспінська” Державного підприємства „Донецьквугілля” реорганізоване шляхом злиття з ВП „Шахта Південнодонбаська №3” в створений відособлений підрозділ „Шахтоуправління „Південнодонбастке №3” Державного підприємства „Донецьквугілля”.

Відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України № 492 від 18.08.2004р. створено Державне підприємство „Донецька вугільна енергетична компанія”. Згідно п. 12 цього наказу діяльність ДП „Донецьквугіля” припинена шляхом реорганізації: приєднання до ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”. 01.01.2005р. ВП „Шахтоуправління „Південнодонбастке №3” ДП „Донецьквугілля” реорганізоване і створено відособлений підрозділ „Шахта „Моспінська” Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” (наказ Мінпаливенерго України № 492 від 18.08.2004р., наказ ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” № 35 від 28.12.2004р).

У судовому засіданні представник ДП “Донецька вугільна енергетична компанія” підтвердив той факт, що є правонаступником замовників за договорами.

Відповідно до п.1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов’язків іншим юридичним особам – правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Згідно зі ст. 107 Цивільного кодексу України правонаступництво при реорганізації шляхом приєднання виникає в результаті підписання передаточного акту (розподільчого балансу при виділенні).

Таким чином після підписання передаточного акту ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” є правонаступником ДП “Донецьквугілля” у спірних відносинах.

З огляду на вищевикладене та враховуючи той факт, що відповідач підтвердив факт прийняття на свій баланс сум із спірних відносин, суд вважає, що належним відповідачем є ДП “Донецька вугільна енергетична компанія”, а у задоволенні вимог про стягнення 32809,42 гривні з ДП “Донецьквугілля” слід відмовити.

Разом з тим, вимоги щодо ДП “Донецька вугільна енергетична компанія” суд визнає недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню у зв’язку із недоведеністю вимог.

За згодою сторін у судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 4, 151, 153, 158, 159, 161 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, керуючись ст.10 Арбітражного процесуального кодексу України, ст. ст. 4-2, 4-3, 31, 33, 34, 38, 43, 49, 69, 75, 79, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

У задоволенні вимог Прокурора Пролетарського району м. Донецька в інтересах держави в особі Управління охорони і здоров’я виконкому Донецької міської ради м. Донецьк, Комунальної лікувально – профілактичної установи Міської лікарні № 12 м. Моспіно до Державного підприємства „Донецьквугілля” м. Донецьк, Державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк про стягнення 32809 грн. 42 коп. – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання рішення.

Повний текст рішення підписаний 19.05.2008р.

Суддя