СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

10 квітня 2008 року

Справа № 20-5/009

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача - Попкова Вікторія Василівна, довіреність № б/н від 25.12.07 - Федеральне державне унітарне підприємство "172 окреме конструкторсько-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації;

представник відповідача - Береговой Сергій Андрійович, довіреність № б/н від 21.05.07 - Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство";

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) від 21.02.2008 у справі № 20-5/009

за позовом           Федерального державного унітарного підприємства "172 окреме конструкторсько-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації (пр. Нахімова, 2, Севастополь, 99011)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" (вул. Героїв Севастополя, 13, Севастополь, 99001)

про стягнення заборгованості в розмірі 450714,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Федеральне державне унітарне підприємство "172 окреме конструкторське-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації, звернулось до суду з позовом до відповідача, Спільного Українсько-Російського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Судоремонтний завод "Лазаревськє Адміралтейство", про стягнення заборгованості за договором на утворення (передачу) науково-технічної продукції від 16.09.2004 в розмірі 450714,52 грн.

В процесі розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 178383,71 грн., а також судові витрати, пов’язані з юридичними послугами в розмірі 77400,00 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем належним чином не виконувались обов’язки щодо виконання послуг.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 21.02.2008 у даній справі задоволено частково позов Федерального державного унітарного підприємства "172 окреме конструкторсько-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" про стягнення заборгованості в розмірі 450714,52 грн.

Стягнуто зі Спільного Українсько-Російського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" на користь Федерального державного унітарного підприємства "172 окреме конструкторське-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації заборгованість у сумі 178383,71 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 3116,25 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00грн.

В іншій частині позову Федерального державного унітарного підприємства "172 окреме конструкторське-технологічне бюро Чорноморського флоту" Міністерства оборони Російської Федерації - відмовлено.

На вказаний судовий акт відповідачем подана апеляційна скарга, в якій сторона просить скасувати судове рішення від 21.02.2008 у даній справі, у задоволенні позову відмовити.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято при порушенні норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

16.09.204 між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) був укладений договір на утворення (передачу) науково-технічної продукції.

Відповідно до умов пункту 1.1 договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов’язання на оперативне конструкторський супровід робіт по переобладнанню пищеблоку замови 2002 БПК "Очаков".

Зобов’язання по наданню послуг позивачем виконувались належним чином, та своєчасно, але послуги відповідачем в повному обсязі не були виконані, у зв’язку з чим його заборгованість перед позивачем склала 49635,20 грн.

Судова колегія вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частині 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення витрат по оплаті юридичних послуг в розмірі 77400,00 грн., судова колегія вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом наводиться в статті 2 Закону України "Про адвокатуру", котра зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, стаття 44 Господарського процесуального кодексу України передбачає відшкодування сум в якості судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг, лише адвокатам, а не будь-яким представникам.

Витрати позивача, пов’язані з отримання юридичних послуг не можна розцінювати, як збитки в розумінні статей 611, 623 Цивільного кодексу України, у зв’язку з тим, що в даній справі об’єктом правопорушення не є зобов’язальні правовідносини, а витрати не мають обов’язкового характеру (позадоговірні зобов’язання) і не знаходяться в причинному зв’язку щодо збитків по основному позову.

Така сама позиція стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на юридичну допомогу викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.05.2004 у справі № 229/8-03.

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 3116,25 грн. і інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду, оскільки воно прийнято при правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 21.02.2008 у справі № 20-5/009 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне російсько-українське підприємство "Севастопольський судноремонтний завод "Лазарєвське Адміралтейство" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

В.М. Плут