КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2008                                                                                           № 28/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

позивача – Чопенко В.В.,

відповідача – Кривдюк І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ігарт"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.02.2008

у справі № 28/16

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Еспріт Інтеркомпані"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ігарт"

про                                                  стягнення 26039,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.12.2007 порушено провадження у справі № 28/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Еспріт Інтеркомпані” (далі – ТОВ “Еспріт Інтеркомпані”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ігарт” (далі – ТОВ “Ігарт”) про стягнення 26039,97 грн.

До прийняття рішення у справі ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” збільшив розмір позовних вимог і просив суд стягнути з ТОВ “Ігарт” на користь ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” заборгованість по оплаті отриманого по договору товару в сумі 26039,97 грн., збитки завдані інфляцією внаслідок неналежного виконання зобов’язань по договору в сумі 611,11 грн., 3% річних в сумі 115,43 грн., пеню за неналежне виконання зобов’язань по договору в сумі 621,02 грн., штраф за неналежне виконання зобов’язань по договору в сумі 12019,98 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.02.2008 позов задоволений повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 21.02.2008 ТОВ “Ігарт” подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ “Ігарт” заборгованості по оплаті товару в сумі 26039,97 грн. відмовити частково, а задовольнити в сумі 4291,23 грн., а в іншій частині в задоволенні позову ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” проти доводів апеляційної скарги заперечувало та просило рішення господарського суду м. Києва від 21.02.2008 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ “Ігарт” – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” та ТОВ “Ігарт” 01.08.2007 укладено договір поставки № 16/07, за умовами якого, ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” зобов’язалось поставити згідно із замовленнями ТОВ “Ігарт”, а ТОВ “Ігарт” прийняти по товарно-транспортним накладним, далі – “документи на відпуск” та оплачувати в порядку, встановленому договором, продукти харчування, в тому числі промтовари, текстильну продукцію, товари широкого вжитку і т.ін. далі – “товар” (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями згідно замовлень ТОВ “Ігарт”. Замовлення передається ТОВ “Ігарт” та приймається ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” в будь-якій зрозумілій сторонам формі (шляхом заповнення бланків, замовлень факсом, по телефону). Кількість та асортимент товару схвалюється за згодою сторін при кожному замовленні та підтверджується документами на відпуск.

Загальна кількість товару, його асортимент та загальна вартість товару, що поставляється за договором, з’ясовується протягом строку дії договору, на підставі документів на відпуск (п. 2.2 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах EXW (склад ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” в м. Кіровоград) згідно з умовами ИНКОТЕРМС-2000 (п. 2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що ТОВ “Ігарт” здійснює повний розрахунок за надану партію товару протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару, окрім першої партії товару. Товар вважається поставленим з моменту засвідчення представниками сторін документів на відпуск згідно з п. 2.5, п. 2.6 даного договору.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 2 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Виходячи із п. 3.2 договору строк виконання зобов’язання за договором щодо оплати поставленого товару сторонами встановлено 30 календарних днів, а строк оплати першої партії товарів сторонами не визначено.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання договору ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” за видатковою накладною № ЕІ - 0000042 від 20.08.2007 передало ТОВ “Ігарт” товарно-матеріальних цінностей на суму 21082,75 грн., а за видатковою накладною № ЕІ – 00000060 від 04.09.2007 на суму 6957,22 грн.

Платіжними дорученнями № 31 від 25.09.2007, № 74 від 09.11.2007 та № 82 від 19.11.2007 ТОВ “Ігарт” перерахувало ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” грошові кошти на загальну суму 2000,00 грн., про що в графі “призначення платежу” зазначено: “за продукти харчування за договором № 16 від 01.08.2007”.

ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” 08.11.2007 звернулось до ТОВ “Ігарт” з вимогою перерахувати товариству заборгованість у розмірі 27039,97 грн. протягом семи днів, з моменту отримання вимоги.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

ТОВ “Ігарт” належним чином не виконало зобов’язання за укладеним договором, оскільки за поставлений ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” товар в повному обсязі не розрахувалося і його заборгованість становить 26039,97 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ТОВ “Ігарт” не надало доказів того, що ним сплачена заборгованість перед ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” на суму 26039,97 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Божник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що в разі прострочки ТОВ “Ігарт” оплати товару згідно п. 3.2 даного договору, ТОВ “Ігарт” несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожен день прострочки.

Згідно п. 4.2 договору у разі прострочки ТОВ “Ігарт” оплати товару більше ніж на 30 днів згідно з п. 3.2 даного договору, ТОВ “Ігарт” окрім передбаченої п. 4.1 договору відповідальності несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 50% від суми неоплаченого товару.

У зв’язку з тим, що ТОВ “Ігарт” порушило виконання грошового зобов’язання за договором, то з нього, крім суми основної заборгованості, господарський суд м. Києва обґрунтовано стягнув інфляційні витрати в сумі 611,11 грн., пеню у розмірі 621,02 грн., штраф – 12019,98 грн. та 115,43 грн. 3 % річних.

Посилання ТОВ “Ігарт” в апеляційній скарзі на те, що ТОВ “Еспріт Інтеркомпані” не розглянуло пропозиції ТОВ “Ігарт” щодо повернення товару, чим порушило вимоги ст. 188 ГК України і, це призвело до безпідставного застосування до ТОВ “Ігарт” штрафних санкцій колегія суддів вважає помилковим з огляду на те, що ст. 188 ГК України не регулюються правовідносини щодо підстав звільнення боржника від сплати штрафних санкцій за порушення грошового зобов’язання. Зазначеною статтею врегульовані правовідносини щодо порядку зміни та розірвання господарських договорів.

Інші доводи ТОВ “Ігарт”, наведені в апеляційній скарзі також колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 21.02.2008 у справі № 28/16.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 21.02.2008 у справі № 28/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ігарт” - без задоволення.

2. Матеріали справи № 28/16 повернути до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя

Судді

20.05.08 (відправлено)