ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 20-9/338

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Муравйова О.В.,

розглянувши касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду держмайна України в АР Крим та місті Севастополі

на рішення

від 17.01.2008

господарського суду міста Севастополя у справі № 20-9/338

за позовом

Регіонального відділення Фонду держмайна України в АР Крим та місті Севастополі

до

ЗАТ "Севастопольстрой"

про

визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння

та зустрічним позовом

ЗАТ "Севастопольстрой"

до

Регіонального відділення Фонду держмайна України в АР Крим та місті Севастополі

про

визнання права власності

за участю представників:

- позивача

не з’явились

- відповідача

Смірнова С.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 17.01.2008 (суддя Рибіна С.А.) позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до Закритого акціонерного товариства "Севастопольстрой" про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння залишені без задоволення, зустрічний позов Закритого акціонерного товариства "Севастопольстрой" до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задоволено, визнано за Закритим акціонерним товариством "Севастопольстрой" право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. М.Музики, 78а та складається з: будівлі (літер "А") з підвалом, крильцями (5 шт.), естакадами (4 шт.), входами до підвалу (6 шт.), пожежними сходами (6 шт.), прибудовою (літер "а") з крильцем, тамбуром (літер "а1") з естакадою, тамбуром (літер "а2"), прибудовою (літер "а3"), навісу (літер "Б"), навісу (літер "В"), огорожі № 1 - № 3, інших споруд (літер "І"; визнано за Закритим акціонерним товариством "Севастопольстрой" право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Севастополь, вул. Пожарова, 28 та складається з: будівлі (літер "А"), підвалу (літер "п/А"), навісу (літер "а"), входу до підвалу, світлового каналу, крильця –7 шт., пожежного сходу, складу (літер "Б") з крильцем, кладової (літер "В"), навісу (літер "І"), складу (літер "К") з крильцем, гаражу (літер "Л"), навісу (літер "М"), огорож № 1-7,9, інших споруд № 8,10 (літер "І").

Рішення мотивовано тим, що при укладенні між сторонами договору купівлі-продажу від 04.08.1993 № 3/40 майна цілісного майнового комплексу державного підприємства "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой", до покупця, правонаступником якого є ЗАТ "Севастопольстрой", перейшло право власності на майно підприємства, в тому числі і на спірне майно дитячих садочків № 44, № 62, тому володіння та користування вказаним майном ЗАТ "Севастопольстрой" є правомірним, а підстави для задоволення позовних вимог Фонду щодо визнання права власності на спірне майно та витребування зазначеного майна з незаконного володіння ЗАТ "Севастопольстрой" відсутні, при цьому, оскільки Фондом не визнається право власності ЗАТ "Севастопольстрой" на спірне майно, у ЗАТ "Севастопольстрой" є право на судовий захист цього права.

Регіональне відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з рішенням господарського суду у справі не згодне, в поданій касаційній скарзі просить його скасувати, первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме частини 2 статті 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції від 19.02.1993), згідно з якою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів), натомість спірне майно створено за рахунок коштів централізованих фондів, отже, не підлягає передачі у власність в процесі приватизації державного майна.

ЗАТ "Севастопольстрой" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення через безпідставність та необґрунтованість, проте, рішення суду у справі залишити в силі, як таке, що відповідає вимогам чинного матеріального та процесуального законодавства.

Представник скаржника своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 10.04.2008 № 02-12.2/129, в зв’язку з хворобою судді Глос О.І., для розгляду касаційної скарги призначено колегією суддів у складі: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Муравйова О.В.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що 04.08.1993 між Фондом та Товариством покупців, створеним членами трудового колективу державного підприємства "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой", правонаступником якого є ЗАТ "Севастопольстрой", в процесі приватизації державного майна укладено договір купівлі-продажу від № 3/40, на виконання умов якого у власність Товариства покупців був переданий цілісний майновий комплекс державного підприємства "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой" вартістю 89385тис.крб.

Згідно розділу 7 альтернативного плану приватизації майна підприємства, який затверджений начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України в м. Севастополі 30.07.1993 і є невід’ємною частиною договору, Товариству покупців, створеному членами трудового колективу державного підприємства "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой", були безоплатно передані об’єкти соціально-побутового призначення загальною залишковою балансовою вартістю 25272,8тис.крб., в тому числі дитячий садочок № 44 залишковою вартістю 587,5тис.крб. та дитячий садочок № 62 залишковою вартістю 9597,9тис.крб.

При цьому, відповідно до пункту 12 договору продавець підтверджує, що основні фонди невиробничого призначення в сумі 239378тис.крб. передаються безоплатно.

02.09.1993 між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі державного цілісного майнового комплексу Загальнобудівельного тресту "Севастопольстрой" згідно акту оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу від 24.06.1993.

При цьому, згідно пункту 6 договору право власності на майно, зазначене в акті оцінки об’єкта приватизації, за цим договором купівлі-продажу переходить від продавця до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі майна.

Внаслідок приватизації 03.09.1993 Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Севастополь покупцеві видано свідоцтво, зареєстроване за № 3, про власність на майно цілісного майнового комплексу.

Позивач, здійснюючи на виконання приписів п. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" контроль за використанням об’єктів соціальної сфери, безоплатно переданих відповідачеві, актом перевірки від 15.10.2007 № 21 встановив, що дитячі сади №№ 44, 62 в порушення умов пункту 13 договору купівлі-продажу використовуються відповідачем не за їх прямим призначенням, з огляду на що заявив позов про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна –дитячих садів №№ 44, 62 і витребування їх з незаконного володіння відповідача, натомість відповідачем подано зустрічний позов про визнання за ним права власності на ці об’єкти.

Вирішуючи спір, суд керувався наступним.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції від 19.02.1993, що діяла під час приватизації спірного майна) приватизація державного майна здійснюється, в тому числі, шляхом викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 цього Закону України товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой" вартість об’єктів соціально-побутового призначення, в тому числі дитячих садочків № 44 и № 62, була виключена із вартості майна, що підлягає приватизації, і ці об’єкти були передані покупцеві за актом приймання-передачі від 02.09.1993 безоплатно згідно пункту 12 договору купівлі-продажу, що повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 24 Закону (в редакції від 19.02.1993).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державне майно (об’єкти соціально побутового призначення) до внесення змін до статті 24 Закону України "Про приватизацію державного майна" в лютому 1997 року, могло передаватися та фактично було передано безоплатно Товариству покупців, створеному членами трудового колективу державного підприємства "Загальнобудівельний трест "Севастопольстрой" (правонаступником якого є ЗАТ "Севастопольстрой") саме у власність, адже, ні вимоги чинного законодавства, що діяли під час приватизації, ані умови договору купівлі-продажу не містили будь-яких застережень щодо передачі такого майна на будь-яких інших умовах.

За таких обставин, позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в частині визнання за ним права власності на спірне майно є безпідставними і не підлягають задоволенню, а посилання позивача, як на підставу своїх вимог, на припис ч. 5 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" і встановлені ним актом перевірки від 15.10.2007 № 21 обставини використання відповідачем дитячих садів №№ 44, 62 не за їх прямим призначенням, відхиляються колегією суддів, оскільки цією нормою встановлено право на вимогу однієї з сторін договору купівлі-продажу розірвати цей договір або визнати його недійсним за рішенням суду у разі невиконання іншою стороною своїх зобов’язань, втім, такі вимоги не заявлені і не є предметом доказування у даній справі.

Законом України "Про власність", який діяв під час приватизації, передбачено, що право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

З огляду на правомірність набуття відповідачем права власності на спірне майно, відсутність прямої законодавчої вказівки про незаконність такого набуття і недоведеність позивачем протилежного, його вимоги в частині витребування майна з незаконного володіння відповідача не можуть вважатись підставними і ґрунтовними.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, отже, зустрічні позовні вимоги ЗАТ "Севастопольстрой" правомірно визнані судом такими, що підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на те, що спірне нерухоме майно створено за рахунок коштів централізованих фондів, а, отже, на його думку, не підлягало передачі покупцеві у власність, правомірно визнані судом необґрунтованими, оскільки відповідно до розділу 7 альтернативного плану приватизації майна підприємства (аркуш 16 плану), централізовані фонди визначені як фонди, що створені за рахунок відрахування від прибутку та амортизаційних відрахувань підприємства.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що майно, джерелом фінансування якого в альтернативному плані приватизації вказані централізовані фонди, відноситься до об’єктів соціально-побутового призначення, що створені за рахунок коштів, аналогічних фонду соціального розвитку зазначеного підприємства.

За таких обставин, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно встановив і розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізувавши правовідносини сторін і правильно застосувавши матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, внаслідок чого прийнято обґрунтоване та законне рішення про відмову у первісному позові і задоволення зустрічного позову.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Севастополя від 17.01.2008 у справі № 20-9/338 залишити без змін.

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.В.Муравйов