Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
березня  2008 року
справа №37/398-07

Колегія суддів у складі:                           головуючого судді
В.В.Афанасьєва,

судді А.І.Бухана,

судді О.В.Шевель

при
секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

за участю представників
сторін:

позивача -
Фещука В.В.

відповідача
-  не явився

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського
апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний №
495Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 14
січня 2008 року у справі № 37/398-07

за
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Саноіл", с. Високе

до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 44024,54 грн.

встановила:

Рішенням
господарського суду Харківської області від 14 січня 2008 року у справі
№37/398-07 (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з
відповідача на користь позивача суму збитків у розмірі 44024,54 грн. Стягнуто з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Саноіл" 440,24 грн. державного мита та 118,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з
вказаним рішенням господарського суду області не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14 січня
2008 року по справі № 37/398-07 повністю, та судові витрати покласти на
позивача. Його уповноважений представник в судове засідання не з'явився. Разом
з тим 25 березня 2008 року до канцелярії апеляційного суду відповідачем було
подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
находженням в командировці за межами міста Харкова, про що заперечував
представник позивача.

Позивач у
відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Харківської
області від 14 січня 2008 року у справі № 37/398-07 залишити без змін, вважає
його законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не
підлягають задоволенню. Його уповноважений представник в судовому засіданні
надав для огляду суду конверт з позовною заявою, та копії  цього конверту для доручення до матеріалів
справи, Разом з тим він повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які
можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у
нього немає  і розгляд справи може
здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши
матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування
господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
зазначає наступне.

Приймаючи
оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з
результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин
спору, за якими встановив, що 15 липня 2007 року вантажний автомобіль -
сідловий тягач марки „МАN-19.403" НОМЕР_2 з напівпричепом рефрижератором
марки Schmitz, НОМЕР_1 що належать на праві власності ТОВ „САНОІЛ", під
керуванням водія ОСОБА_2, що перебуває у трудових відносинах з позивачем,
здійснював перевезення вантажу для ВАТ „САН Інтербрю Україна", відповідно
до укладеного між даним підприємством та позивачем договору на перевезення
вантажу № 13250 від 01.01.2007 року, за маршрутом м. Харків - м.
Маріуполь.Приблизно в 23 год. 40 хв. в районі 643 кілометра автодороги
Київ-Харків-Довжанський, відбулось зіткнення автомобіля позивача з вантажним
автомобілем „Мерседес-Бенц" держ. номер 279-34ХА, що належить фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що перебуває у
трудових відносинах з відповідачем. Належність фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 вантажного автомобіля „Мерседес-Бенц" держ. номер 279-34ХА
підтверджується довідкою Управління ДАІ ГУМВС України в Харківській області від
20.12.2007 року про власника автомобіля марки „Мерседес-Бенц” державний номер
279-34ХА.

Відповідно до
постанови Ізюмського міського суду Харківської області від 24.10.2007 року по
справі № 3-2817/2007 у діях ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який
працює у ФОП ОСОБА_1 водієм та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 було виявлено склад
адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП та порушення п.
13.1. «Правил дорожнього руху України»внаслідок чого відбулось зіткнення
автомобілів  та їх пошкодження.  У діях водія позивача ознак складу правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУАП не було виявлено.
Внаслідок отриманих в результаті ДТП пошкоджень технічний стан
автомобіля та напівпричепа не дозволяв їх подальшої експлуатації, та вимагав
негайного проведення ремонтних робіт. В зв'язку з чим транспортні засоби було
направлено на ремонт до гаражу (автобази) позивача, де власними силами позивача
проводився їх ремонт, який тривав  з
15.07.2007 року до 23 серпня 2007 року, після чого транспортні засоби знову
були задіяні позивачем для здійснення господарської діяльності.Таким чином
судом встановлено, що в період з 15.07.2007р. по 23.08.2007 року транспортні
засоби позивача перебували на ремонті внаслідок їх пошкодження в результаті
ДТП, тому не могли використовуватись позивачем для здійснення господарської
діяльності.

Однак, оскільки
пошкодженні транспортні засоби, згідно з Додатком № 3 до Договору на
перевезення вантажів № 13250 від 01.01.2007р. були включені до погодженого
списку рухомого складу, що здійснював перевезення вантажів для ВАТ „САН
Інтербрю Україна", позивач, з метою виконання договірних зобов'язань перед
ВАТ „САН Інтербрю Україна", і недопущення настання наслідків за їх
невиконання, в тому числі передбачених п.3.2.2. Договору, вимушений був
залучити до перевезення вантажів ВАТ „САН Інтербрю Україна" транспортні
засоби стороннього перевізника. Таким чином, протягом строку ремонту
транспортних засобів позивача, перевезення вантажів для ВАТ „САН Інтербрю
Україна" здійснювалось транспортними засобами ФОП ОСОБА_4, згідно із
Договором № 27/02 від 27.02.2007 року укладеним між позивачем та ФОП ОСОБА_4
Транспортними засобами ФОП ОСОБА_4  було
здійснено 15 перевезень вантажів для ВАТ „САН Інтербрю Україна" по
території України, що підтверджується актами виконаних робіт та копіями ТТН.
Загальна вартість перевезень склала 44024,54 грн. Вищевказані кошти були
перераховані на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_4 згідно з рахунками відповідно
до умов договору, що підтверджується платіжними дорученнями.

За таких
обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок
пошкодження транспортних засобів позивача в результаті ДТП, яка сталась з вини
водія відповідача, позивач поніс збитки в розмірі 44024,54 грн., оскільки був
вимушений залучити для здійснення своєї господарської діяльності транспортні
засоби іншого перевізника.

Пунктом 8 ч.2
ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути - відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України
особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1172 Цивільного
кодексу України  передбачено те, що
юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Збитки за своєю юридичною
природою є грошовим вираженням майнової шкоди. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.  Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено,
що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Зобов'язання щодо відшкодування шкоди, як і інші зобов'язання, відповідно до
загальної норми частини 2 ст. 509 Цивільного кодексу України виникають з
підстав встановлених статтею 11 цього кодексу, зі змісту якої впливає, що кожна
із передбачених нею підстав має назву юридичного факту, тобто виникнення
зобов'язання шкоди ґрунтується на фактах завдання цієї шкоди. Як вбачається з
системного аналізу господарським судом норм чинного законодавства, що регулює
дані правовідносини, для застосування вищевказаного виду цивільно-правої
відповідальності необхідною є наявність відповідних умов: завданої шкоди,
протиправності у поведінці заподіювача шкоди, причинного зв'язку між першими
двома елементами; вини заподіювача шкоди. Частиною 2 статті 1166 Цивільного
кодексу України закріплено принцип презумпції вини, а саме обов'язок доводити
відсутність своєї вини покладено на особу, яка завдала шкоди.

Таким чином
господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, у зв'язку з
пошкодженням транспортних засобів в результаті ДТП, поніс збитки з вини
відповідача та між завданими позивачу збитками у розмірі  44024,54 грн. та діями відповідача існує
причинний зв'язок, та визнав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми
боргу у розмірі 44024,54 грн. обґрунтованими, доведеними документально
матеріалами справи, в зв'язку з чим підлягаючими задоволенню, а вказану суму
боргу стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до
ст. 49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу судом покладено на відповідача, з вини якого спір
доведено до суду.

Викладені вище
висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна
правова оцінка, через що відсутні
підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по
справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать
матеріали справи, господарський суд Харківської області  забезпечив
додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу
України, всебічно, повно та об'єктивно дослідив
фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності,
керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені
відповідачем у обґрунтування  своєї
апеляційної скарги та доповнень до неї доводи не підтверджені матеріалами
справи та не відповідають  нормам чинного
законодавства України. Ні в ході вирішення спору господарським судом області,
ні під час розгляду його апеляційної скарги відповідач не надав належних
доказів неправомірності заявлених до нього
позовних вимог та обґрунтованості своїх заперечень. Системний аналіз
матеріалів справи  у контексті наведених
відповідачем підстав для скасування прийнятого по справі судового рішення  свідчить про їх відсутність, оскільки
оспорюючи  твердження відповідача про
неодержання  копії  позовної заяви, позивач  під час
розгляду апеляційної скарги надав
докази неприйняття відповідачем адресованої йому  поштової кореспонденції та невжиття  заходів по усуненню   завданого йому збитків. Так само  не відповідає дійсності твердження  відповідача про неотримання ним  копії прийнятого по справі рішення
господарського суду Харківської області. Разом з тим  позивач документально підтвердив наявність у
нього  вказаних у позовній заяві  збитків та їх розміру, причинний зв'язок між
протиправними діями   відповідача та
особи, яка перебувала  з ним у
цивільно-правових ( і в першу чергу -трудових) відносинах, через що саме
позивач, як власник автомобілю  повинен
відшкодувати  позивачу завдані йому
збитки.

Колегія суддів
вважає заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи таким,
що  не підлягає задоволенню через його
необґрунтованість.  Уповноважений
представник відповідача  ОСОБА_5
своєчасно  ( 13 березня 2008 року)
ознайомився  з матеріалами справи та мав
можливість  представляти  інтереси свого довірителя у призначеному
судовому засіданні  Факт  знаходження
відповідача  та/або  його уповноваженого представника  належними документальними доказами не доведений.

Враховуючи
викладене та керуючись статтями  6, 8,
19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

У задоволенні
клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

Рішення
господарського суду  Харківської області
від 14 січня 2008 року по справі № 37/398-07 залишити без змін, а апеляційну
скаргу -без задоволення.

Головуючий суддя
В.В.Афанасьєв

суддя
А.І.Бухан

суддя
О.В.Шевель