ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 26/370

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

КП УЖХ Святошинського району м. Києва

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року

у справі господарського суду

м. Києва

за позовом

ЗАТ “Українська акціонерна страхова компанія “АСКА”

до

КП УЖХ Святошинського району м. Києва

про

стягнення 11083,70 грн.,

в судове засідання прибули представники сторін:

позивача:

Осадча О.Л.,

відповідача:

Бабченко М.В,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року ЗАТ “Українська акціонерна страхова компанія “АСКА” звернулось до господарського суду з позовом до КП УЖХ Святошинського району м. Києва про стягнення 11083,70 грн. виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.09.2007 року позов задоволено. Стягнуто на користь позивача 11083,70 грн. виплаченого страхувальнику страхового відшкодування ат 228,84 грн. судових втрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року рішення місцевого господарського суду від 20.09.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями КП УЖХ Святошинського району м. Києва подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 20.09.2007 року скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 09.09.2005 року між ЗАТ “Українська акціонерна страхова компанія “АСКА” (страховик) та Ковальовим Ігорем Валентиновичем (страхувальник) було укладено договір страхування майна № 7032700, відповідно до якого страховик взяв на себе зобов’язання у разі настання визначеного умовами договору страхового випадку відшкодувати страхувальнику збитки, завдані застрахованому майну.

23.07.2006 року настав страховий випадок про що було складено акт Житлово-експлуатаційною організацією № 81 від 26.07.2006 року, в якому зазначено, що страховий випадок настав в результаті аварії системи холодного водопостачання через розрив труби стояку, що спричинило залиття водою квартири № 45 по вул. Львівська 1/9.

Відповідно до ст. 8 Закону України “Про страхування” страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхове відшкодування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач платіжним дорученням № 3008 від 22.08.2006 року перерахував Ковальову І.В. 11083,70 грн. суму страхового відшкодування.

Розрахунок страхового відшкодування було проведено на підставі Звіту з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику квартири № 45 будинку 1/9 по вул., Львівській в м. Києві, складеного 02.08.2006 р. Зазначений Звіт проведений ПП Манжос О.А, (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 30.09.2005 року № 3361.

Згідно зі ст. 27 Закону України “Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи зазначене, а також те, що 06.10.2005 року між ЖЕО 813 КП УЖХ Святошинського району м. Києва та Ковальовим І.В. було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за яким ЖЕО 813 КП УЖХ Святошинського району м. Києва зобов’язалось забезпечувати обслуговування, ремонт та виконувати весь комплекс робіт по утриманню житлового будинку за адресою: м Київ, вул. Львівська 1/9, судова колегія погоджується з висновком попередніх інстанцій про наявність вини відповідача у настанні страхового випадку, а відповідно погоджується і з висновком про наявність підстав для задоволення регресного позову.

Доводи скаржника, що викладені в касаційній скарзі спростовуються чинним законодавством, зокрема ст.ст.24, 190 Житлового кодексу України та наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана постанова є такою, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року у справі № 26/370 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                Н. Кочерова

Судді В. Рибак

М. Черкащенко