ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"23" квітня 2008 р.

Справа № 4/95

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/95

за позовом: Дочірнього підприємства "Теплоенергоцентраль" товариства з обмеженою відповідальністю "Високі енергетичні технології", м. Кіровоград

до відповідача:Житлово-експлуатаційної контори № 12, м. Кіровоград

про стягнення 18 862, 50 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пастух В.В., довіренсть № 6 від 06.09.08

від відповідача: Брунцвік О.В., довіреність № 1 від 02.01.08

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення 18 862, 50 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, з яких 17798 грн.45 коп. основного боргу, 608 грн. 12 коп. втрати від інфляції, 65 грн. 06 коп. проценти річних та 390 грн. 87 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Представник позивача вимоги підтримав повністю та надав до суду витребувані судом матеріали. Представник відповідача не надав будь-яких заперечень по суті позовних вимог, однак наявність та розмір заборгованості в судовому засіданні визнав повністю, пояснивши причину виникнення заборгованості відсутністю коштів на розрахунковому рахунку та наявністю значної заборгованості з оплати страхових внесків Пенсійному фонду України та іншим кредиторам, заперечення на позовні вимоги, просить в позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши встановлені факти та відповідні до них правовідносини, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 29.10.2004 року договору №189 про надання послуг по постачанню теплової енергії, предметом якого сторонами в результаті вільного волевиявлення визначено проведення господарських операцій по забезпеченню замовника тепловою енергією з метою опалення та гарячого водопостачання споруд споживача (відповідач по справі) за адресою вул. Єгорова 56 в м.Кіровограді, а замовник зобовязався проводити оплату наданих послуг з теплопостачання згідно до діючих тарифів з урахуванням щомісячного теплового коефіцієнта і п.3.2.8 договору на протязі поточного місяця, але непізніше 15 числа місяця, слідуючого за розрахунковим. Згідно до п.6.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

При укладанні даного договору сторони керувалися Законом України “Про теплопостачання” та Правилами користування тепловою енергією №310 від 06.12.1981 р.

Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться через банк шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виробника, або готівкою в касу виробника.

На виконання умов договору позивач надавав в період з жовтня 2004 року по серпень 2007 року відповідачу послуги, однак відповідач в односторонньому порядку не виконував умови договору, оскільки проводив оплату отриманих послуг несвоєчасно та не в повному розмірі, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 01.08.2007 року на суму 14479 грн. 74 коп.

08.08.2007 року між сторонами спору укладено договір реструктуризації заборгованості за послуги з теплопостачання №08/08 відповідно до п. 1.1 якого позивач погодився з пропозицією відповідача про розстрочення заборгованості у розмірі 14479 грн. 74 коп. на 12 місяція згідно до графіка.

Умови договору про надання послуг з теплопостачання та про реструктуризацію заборгованості прийняті в результаті вільного волевиявлення сторін, підписані повноважними представниками сторін без будь - яких заперечень чи зауважень, підписи представників сторін посвідчено прикладенням відтисків печаток підприємств.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання при укладанні вказаних договорів, заборгованість не погашає, а претензії позивача №506/12 від 05.07.2007 року та №174 від 14.01.2008 року незважаючи на визнання заборгованості не задоволені через відсутність коштів.

Крім того, відповідач в порушення умов договору №189 від 29.10.2004 року в період з жовтня 2007 року по січень 2008 року не проводив оплату поточних платежів за отримані послуги з теплопостачання та допустив заборгованість на суму 3318 грн. 71 коп., а загальна сума заборгованості склала 17798 грн. 45 коп. та підлягає до стягнення з відповідача.

Проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Такий висновок суд робит на підставі наступного.

У відповідності до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Крім того, за приписом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Враховуючи викладене з відповідача підлягає до стягнення втрати від інфляції в розмірі 608 грн. 12 коп. та три проценти річних в розмірі 65 грн. 06 коп.

Проаналізувавши обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені на суму 390 грн. 87 коп. господарський суд враховує наступне.

Сторони в п.7.3.4 договору погодили, що за несплату чи несвоєчасну сплату наданих послуг споживач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який слід нараховувати пеню, за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочку сплати боргу в сумі 390 грн. 87 коп за період з 01.10.2007 року по 30.02.2008 року.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування пені в сумі 390 грн. 87 коп за період з 01.10.2007 року по 30.02.2008 року підтверджується розрахунком. Крім того, позивачем враховано вимоги ч.6 ст.232 ГК України про те, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту 7.3.2 договору, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати замовником вартості отриманих послуг та встановлює пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що не суперечить чинному законодавству.

При цьому господарським судом також враховується, що при проведенні розрахунка пені позивач правильно застосував облікову ставку НБУ в розмірі 8%, оскільки в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ від 01.06.2007 року №14-011/1373-6039 була визначена облікова ставка в розмірі 8%, яка залишалась сталою до 01.01.2008 року, коли була визначена вже в розмірі 10%. Однак, господарський суд не вбачає підстав для застосування при проведенні розрахунка пені облікову ставку 10% за заявлений до стягнення позивачем період з 01.01. по 30.02.2008 року, оскільки в такому випадку суд повинен вийти за межі позовних вимог, що є неприпустимим без клопотання зацікавленої сторони. Крім того, нарахування пені до 30.02.2008 року неможливе через відсутність такої дати в календарі, однак судом приймається до уваги, зо до розрахунка визначено фактично 29 дні лютого 2008 року, у звязку з чим розрахунок визнається обгрунтованим. Наявність та розмір заборгованості також повністю підтверджено залученими до матеріалів справи копіями рахунків, які надавались повноважним представникам відповідача для проведення оплати отриманих послуг в спірний період.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача повністю, оскільки через порушення прав відповідачем, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст. ст. 34, 44, 49, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути із Житлово-експлуатаційної контори № 12, м. Кіровоград вул. Єгорова 56 р/р 26004796 в Райффайзен банк Аваль м. Кіровоград МФО 323538 на користь Дочірнього підприємства "Теплоенергоцентраль" товариства з обмеженою відповідальністю "Високі енергетичні технології", м. Кіровоград вул. Енергетиків 20 р/р 0046 в ВАТ "Мегабанк" м. Харків МФО 323538 заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання в розмірі 18 862, 50 грн., з яких 17798 грн.45 коп. основного боргу, 608 грн. 12 коп. втрати від інфляції, 65 грн. 06 коп. проценти річних та 390 грн. 87 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Наказ видати.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя Ю. І. Хилько