Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2008 р. Справа № 16/295-11/09-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Ківшик О.П.

відповідача - Муха Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№ 945Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 31.03.08 р. у справі № 16/295-11/09-08

за позовом ВАТ "Облагропостач", м. Полтава

до ТОВ "Чиста Криниця" м. Харків

про зобов'язання укласти договір

встановила:

У серпні 2007 р. позивач – Полтавське відкрите акціонерне товариство „Облагропостач”, м. Полтава звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнень просив суд зобов’язати відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю „Чиста криниця”, с. Богданівка укласти з позивачем договір про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під’їздній колії в редакції, запропонованій позивачем (додаток № 1 до заяви про зміну предмету позову) з 01.08.07 р., та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.03.08 р. по справі № 16/295-11/08-08 позов задоволено. Зобов’язано відповідача укласти з позивачем договір про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під’їздній колії в редакції, запропонованій позивачем (додаток № 1 до заяви про зміну предмету позову). Стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення мотивоване з тих підстав, що рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25ш від 12.07.07 р. крім іншого зобов’язано позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом укладання договорів із всіма контрагентами, які здійснюють перевезення вантажів по належній йому під’їздній залізничній колії із застосуванням однакових умов договору, в т.ч. і з відповідачем; що на виконання вимог вказаного рішення позивач надсилав на адресу відповідача проект відповідного договору, проте останній ані належним чином оформленого договору, ані протоколу розбіжностей, разом з відповідним застереженнями до договору на адресу позивача не надавав; що з урахуванням вимог означеного рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а також відповідних приписів чинного законодавства України, укладання відповідного договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під’їздній колії для сторін по даній справі є обов’язковим; що зміст доданого позивачем до заяви про зміну предмету позову спірного договору відповідає вимогам чинного законодавства України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте внаслідок неповного з’ясування обставин, які мають значення для справи, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те що суд першої інстанції при винесенні рішення безпідставно задовольнив подану позивачем заяву про зміну предмету позову в частині викладення в зміненій редакції спірного договору, оскільки позивач всупереч вимогам ст. 22 ГПК України змінив предмет позову, що, на думку відповідача, не є зміною матеріально-правових вимог. Крім того, відповідач в обґрунтування своїх вимог зазначає про недодержання позивачем вимог законодавства (ст. 181 ГК України) щодо порядку укладання договорів, а також про те що позивач не надав суду доказів того, що він є власником під’їздної колії та ін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.08 р. по даній справі крім іншого було зобов’язано позивача надати суду документи, що підтверджують право власності на спірну під’їздну колію.

Позивач вимоги вказаної ухвали виконав, надав суду, документи, які, на його думку, підтверджують його право власності на спірну колію.

Враховуючи, що розгляд скарги в суді апеляційної інстанції проводиться зокрема за правилами ст. 101 ГПК України, відповідно до якої у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, і додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Тобто суд апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення фактично користується правами, наданими суду першої інстанції, в т.ч. правом щодо витребування у сторін додаткових документів та їх залучення до матеріалів справи (ст. 38 ГПК України). При цьому, як вже зазначалося вище, спірні документи були витребувані судом у позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що під час розгляду справу він змінив предмет позову на підставі прав, наданих йому ст. 22 ГПК України, і вказане, на думку позивача, в свою чергу не суперечить вимогам ст.ст. 181, 187 ГК України; що право власності позивача на спірну колію підтверджується зокрема технічним паспортом під’їздної залізничної колії ПВАТ „Облагропостач”, рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25 рш від 12.07.07 р. по справі № 01-02-50/17-2007, рішенням арбітражного суду Полтавської області від 29.06.2000 р. по справі № 11/263; що Закон України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” не може поширюватись на правовідносини щодо порядку реєстрації позивачем права власності, оскільки вказаний закон набрав чинності до моменту набуття позивачем права власності на спірну колію та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення арбітражного суду Полтавської області від 29.06.2000 р. по справі № 11/263, реєстраційним посвідченням полтавського бюро технічної інвентаризації від 07.03.03 р., технічним паспортом під’їздної залізничної колії ПВАТ „Облагропостач”, рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25 рш від 12.07.07 р. по справі № 01-02-50/17-2007 та ін. позивач володіє майном, яке складає під’їздну колію довжиною 240 м. з проїздом через з/д стрілки №№ 19, 21, 23 у с. Руденківка, Н-Санжарського району, Полтавської області.

Суд першої інстанції також правомірно встановив, що рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25 рш від 12.07.2007 року по справі № 01-02-50/17-2007 за заявою СП „Полтавська газонафтова компанія" щодо ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції з боку ВАТ „Облагропостач" (позивача по даній справі) при встановленні орендної плати за користування під'їзними залізничними коліями, розташованими біля с. Руденківка Ново-Санжарського району Полтавської області: визнано, що ВАТ „Облагропостач" вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді встановлення плати за користування під'їзної залізничної колії № 12 для одних суб'єктів господарювання і надання в безоплатне користування під'їзної залізничної колії для інших суб'єктів господарювання в т.ч. і для відповідача по даній справі, а також різної плати за один вагон для СП „Полтавська газонафтова компанія" і ПП „Інтерресурс". Вказаним рішенням зобов'язано ВАТ „Облагропостач" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом укладення договорів із всіма контрагентами, які здійснюють перевезення вантажів по належній йому під'їзній залізничній колії із застосуванням однакових умов договору, в тому числі вартості проходження однієї цистерни у розмірі на рівні 120,00 гривень, у місячний строк з дня одержання рішення.

На виконання вимог зазначеного рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, позивач листом від 20.07.2007 року, вих. № 1-14/29 (аркуш справи 15) направив відповідачу проект договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під'їзній колії. Вказаний проект договору було отримано відповідачем, про що свідчить опис вкладення у цінний лист та підпис уповноваженої особи на поштовому повідомленні (аркуш справи 16-17).

Проте відповідачем ані належним чином оформленого договору, ані протоколу розбіжностей, разом з відповідними застереженнями до договору, направлено позивачу не було, чим, на думку позивача, порушено порядок укладення господарських договорів, встановлений статтею 181 Господарського кодексу України. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з вимогою про зобов’язання відповідача укласти відповідний договір, запропонований позивачем та доданий ним до позовної заяви (додаток № 1).

Разом з тим, під час розгляду справи в господарському суді, позивач на підставі ст. 22 ГПК України змінив предмет позову та просив суд зобов’язати відповідача укласти відповідний договір в запропонований ним редакції, та доданий до заяви про зміну предмету позову № 15/08-юр від 24.03.08 р. (додаток № 1 т. 2 а.с. 4-7).

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що рішенням адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25ш від 12.07.07 р. зобов’язано позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом укладання договорів із всіма контрагентами, які здійснюють перевезення вантажів по належній йому під’їздній залізничній колії із застосуванням однакових умов договору, в т.ч. і з відповідачем; що на виконання вимог вказаного рішення позивач надсилав на адресу відповідача проект відповідного договору, проте останній належним чином оформленого договору, або протоколу розбіжностей, разом з відповідним застереженнями до договору на адресу позивача не надавав; що з урахуванням вимог означеного рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, а також відповідних приписів чинного законодавства України, укладання відповідного договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під’їздній колії для сторін по даній справі є обов’язковим; що зміст доданого позивачем до заяви про зміну предмету позову спірного договору відповідає вимогам чинного законодавства України, і зобов’язання судом відповідача укласти вказаний договір саме в цій редакції зокрема не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України, ст.ст. 181-187 ГК України та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв’язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до ч.1-2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання, тобто підприємницькі відносини регулюються Господарським кодексом України.

Отже, при застосуванні норм діючого законодавства крім іншого слід виходити з принципу пріоритету спеціального закону перед законом загальним, тобто в даному випадку в першу чергу повинні застосовуватися норми ГК України, як спеціального законодавства, а у випадку не врегулювання або недостатнього врегулювання відповідних відносин повинні застосовуватися норми ЦК України.

Відповідно до вимог Закону України „Про захист економічної конкуренції" (з подальшими змінами та доповненнями, далі за текстом - Закон), економічна конкуренція - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно із статтею 15 Закону антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та

контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов

тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії

чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

З метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживання

монопольним (домінуючим) становищем, обмеження конкуренції органи

Антимонопольного          комітету України здійснюють державний контроль за концентрацією суб'єктів господарювання. Органами Антимонопольного комітету України є Антимонопольний комітет України, постійно діючі та тимчасові адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державний уповноважений Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

Статтею 56 вказаного Закону зокрема передбачено, що рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

На підставі аналізу зазначених вище приписів чинного законодавства, господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що укладення відповідного договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під'їзній колії для позивача та відповідача є обов'язковим, оскільки це випливає із рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 01/25рш від 12.07.2007 року по справі № 01-02-50/17-2007, яке прийняте на підставі зазначеного Закону і є обов'язковим до виконання.

Відповідно до вимог п. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може зокрема бути примусове виконання обов'язку в натурі.

П. 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до вимог п. 3 цієї ж статті ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору зокрема для певних категорій суб'єктів господарювання.

Ст. 181 ГК України передбачено загальний порядок укладання господарських договорів.

При цьому, ст. 187 ЦК України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Отже, вказані приписи ГК України надають повноваження суду в разі наявності правових підстав, в т.ч. в разі якщо господарюючий суб’єкт ухиляється від виконання свого обов’язку щодо укладання договору, обов’язковість укладання якого передбачена законом, зобов’язати вказаний суб’єкт укласти цей договір.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи (зокрема письмові пояснення Полтавської дирекції залізничних перевезень від 17.05.07 р. а.с. 120, вищевказане рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та ін.) та не заперечується сторонами (протокол судового засідання від 18.06.08 р.) відповідач використовує спірну колію в своїй господарській діяльності, проте ухиляється від укладання з позивачем відповідного договору. Доданий позивачем до заяви про зміну предмету позову проект відповідного договору (додаток № 1 до вказаної заяви), (саме який позивач і просив суд зобов’язати укласти відповідача) останнім при зміні предмету позову був надісланий на адресу відповідача, однак відповідач зокрема у відзиві на позовну заяву від 31.03.08 р. та в подальшому заперечував проти його укладання зокрема з тих підстав, що спірна колія позивачу не належить та ін.

При цьому, суд першої інстанції правомірно встановив, що зміст договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під'їзній колії, який доданий позивачем до заяви про зміну предмету позову, відповідає вимогам чинного законодавства, що регулюють відповідні правовідносини, які склались між сторонами - договору про надання послуг, зокрема, главі 63 Цивільного кодексу України та главі 20 Господарського кодексу України, тобто містить усі суттєві умови, що висуваються до такого виду договорів Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, в зв'язку з чим є таким, що не суперечить чинному законодавству України.

При цьому враховуючи, що для позивача і відповідача укладення договору про надання послуг щодо користування залізничною колією та пропуску вагонів по під'їзній колії є обов'язковим, і відповідач ухиляється від укладення такого договору, господарський суд правомірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, та зобов’язання відповідача укласти спірний договір.

Разом з тим, не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, зокрема задовольнивши заяву позивача про зміну матеріально-правових вимог позову щодо зобов’язання відповідача укласти договір в іншій редакції, ніж та, в якій він вимагав при подачі позову, оскільки ст. 22 ГПК України зокрема надає право позивачу до прийняття рішення змінювати підставу або предмет позову. При цьому зміна предмету позову є зміною матеріально-правової вимоги, тобто фактично зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і саме змінені вимоги в такому разі стають предметом розгляду господарського суду. Тобто в даному випадку позивач правомірно скористався наданим йому законом процесуальним правом на зміну предмету позову, а суд першої інстанції при розгляді справи правомірно задовольнив вказані вимоги позивача та розглянув їх по суті.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 31.03.08 р. по справі № 16/295-11/08-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Повний текст постанови підписано 23.06.08 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Судді Плужник О.В.

Барбашова С.В.