КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 13/4314
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Жук Г. А. (доповідач по справі),
суддів:
секретарі судового засідання:
участю представників сторін:
відповідача:           Слюзар Т.І. -представник за дов. № 1
матеріали апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю «Вереміївка»на рішення господарського суду Черкаської області
справі № 13/4314
(суддя Скиба Г.М.)
позовом          Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи  ОСОБА_1, м. Черкаси;
до                      Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Вереміївка», с. Вереміївка, Чорнобаївського району,
про          стягнення 21 599,16 грн.
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Черкаської області з позовною заявою до cільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю «Вереміївка»про стягнення 21 599,16 грн., що
становить 14 976,00 грн.  заборгованості
за договором про надання послуг, 3 210,18 грн. - інфляційних втрат, 861,12 грн.
-3% річних та 2 511,86 грн. - пені
Рішенням
господарського суду Черкаської області від 05.10.2007 року у справі №13/4314
позов cуб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 задоволено
частково.  З сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю «Вереміївка»стягнуто на користь
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 14 976,00 грн.
боргу по оплаті вартості послуг; 3 210,18 грн. інфляційних витрат; 861,12 грн.
-3% річних. В частині стягнення пені в позові відмовлено (а.с.28-29).

В
обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції посилається на ст. ст.
179, 181, 232 Господарського кодексу України та ст. ст. 207, 526, 530, 625
Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в установлений строк, боржник зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три
проценти річних від простроченої суми; нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконане.

Не
погодившись з даним рішенням відповідач, сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Вереміївка», звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою
№ 237 від 18.12.2007 року (вх. № 2-04/3/4/2 від 08.01.2008 р.), в якій
просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 05.10.2007р.
у справі № 13/4314 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача.

Доводи
апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що вказане рішення винесено з
порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні
обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, які суд
першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків,
викладених в рішенні, дійсним обставинам справи.

Зокрема,
скаржник вказує, що господарським судом Черкаської області безпідставно
задоволено вимоги про стягнення 3 % річних, оскільки у відповідності до п. 10
Інформаційного листа Вищого господарського суду України№ 01-8/935 від
29.08.2001 року «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства
у вирішенні спорів», проценти річних за своєю правовою природою є неустойкою, а
отже, до них слід застосовувати правила про скорочені строки позовної давності.

Скаржник
(відповідач у справі) зазначає, що позивачем не подано доказів виконання робіт
на замовлення СТОВ «Вереміївське»по договору від 05.09.2005 року, а також
доказів пред'явлення вимоги про виконання зобов'язання.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.01.2008 року
вказана апеляційна скарга  прийнята до
провадження у складі колегії суддів: Жук Г.А. -головуючий по справі, судді
-Агрикова О.В., Андрейцева Г.М.

Розпорядженням
заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
11.02.2008 року склад судової колегії змінено.

Під час
розгляду апеляційної скарги представник апелянта підтримав вимоги апеляційної
скарги, просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від
05.10.2007р. у справі № 13/4314 та прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

Представник
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1 (позивач у справі) проти задоволення
апеляційної скарги заперечив, рішення господарського суду Черкаської області
від 05.10.2007 року у справі №13/4314 вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський
суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не
залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова
колегія Київського міжобласного апеляційного господарського суду, розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та
процесуального права встановила наступне.

05.09.2005
року суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа  ОСОБА_1 (виконавець за договором) та
сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю
«Вереміївка»(замовник за договором) уклали договір, відповідно до умов якого
замовник видає заявку на виконання послуг по організації авіахімробіт, а
виконавець бере на себе зобов'язання по організації послуг на проведення
авіахімробіт, а саме проведення десикації рапса, сої, соняшника на площі  312 га. (а.с. 7).

Пунктом
1.2 договору сторони передбачили, що вартість робіт становить 14 976,00 грн.

19.09.2005 року сторони підписали акт
виконаних робіт, згідно якого СПД ФО ОСОБА_1 надав послуги по десикації
соняшника на площі 312 га препаратом «реглон». Акт підписаний сторонами без
будь-яких заперечень.  (а.с.8).

На підставі
Акту виконаних робіт, згідно умов п.3.1 договору,  позивач направив відповідачу  рахунок № 19 від 19.09.2005 року на суму 14
976,00 грн. (а.с.10).

31.08.2007
року, після звернення позивача - суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 з позовом до господарського суду, відповідач -
сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю
«Вереміївка»перерахував на рахунок позивача 14 976,00 грн. в якості оплати
робіт з десикації соняшника, сої, ріпаку, згідно договору від 05.09.2005 року
(а.с.16).

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права,
при винесені оскаржуваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою,
що підлягає частково задоволенню з таких підстав.

Матеріали
справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі  виникли зобов'язання які  мають ознаки договору про надання послуг,
згідно якого, в силу ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Стаття
903 ЦК України встановлює, що замовник зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в порядку, як встановлено договором.

У
відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання,
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона,
у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно
до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як
стверджує позивач, не заперечено відповідачем та підтверджено належними
доказами у справі (договір від 05.09.2005 року, Акт виконаних робіт від
19.09.2005 року, рахунок від 19.09.2005 року) відповідач, всупереч вимог
чинного законодавства України, не виконав зобов'язання по оплаті вартості
послуг за договором від 05.09.2005 року і його заборгованість, на час звернення
позивача з позовом до суду, становила 14976,00 грн.

Стаття
625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3
% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором.

Позивачем
до позовної заяви додано розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції
та 3 % річних, відповідно до якого інфляційні втрати позивача та річні за
період з жовтня 2005 року по липень 2007 року становлять відповідно 3 210,18
грн. та 861,12 грн.

Інфляційні
збитки та проценти згідно зі ст. 625 ЦК України нараховуються за неправомірне
користування чужими коштами, а отже, є платою за користування чужими коштами,
що не носить, на відміну від неустойки, штрафного характеру, а має
компенсаційний характер заходів впливу.

Таким
чином у цивільно-господарських відносинах кредитор вправі вимагати компенсації
збитків, що виникають у випадку неправомірного використання його коштів
боржником, з урахуванням правила статті 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 %
річних у поєднанні з інфляційними втратами, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом. Неустойка підлягає стягненню окремо -понад
ці суми, якщо інше не передбачено договором, згідно із ст. 624 ЦК України.

Тобто  сторона, що прострочила виконання  грошового зобов'язання, має відшкодувати
інший стороні збитки, згідно вимог ст. 229 ГК України, які за відсутності
доказів про більш значний розмір визначаються у відповідності до  ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також штрафні
санкції, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ за весь час прострочення,
якщо в законі або договорі не визначено інший розмір ( ч.6 ст. 231 ГК України),
але не вище  за подвійну облікову ставку
НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, згідно вимог ч.2 ст. 343 ГК
України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань».

Враховуючи
вище наведене, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до
висновку про правомірність та обгрунтованість заявлених позовних вимог щодо
нарахування на суму боргу, в порядку статті 625 ЦК України, інфляційних втрат
та 3 % річних за весь час прострочення, а тому погоджується з висновком суду
першої інстанції в частині стягнення з СГ ТОВ «Вереміївка»на користь СПД
ФООСОБА_1 3 210,18 грн. -інфляційних втрат та 861,12 грн. -річних.

В силу
статей 546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання
зобов'язання  (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі  порушення
боржником зобов'язання.

Відповідно
до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно
представленого в матеріалах справи розрахунку позивачем за несвоєчасне  виконання грошового зобов'язання по договору
надання послуг позивачем нараховано пеню за період з 22.08.2006 року по
22.08.2007 року в сумі 2 511,86 грн.

Враховуючи,
що сторони, договором від 05.09.2005 року, передбачили майнову відповідальність
замовника у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення
оплати вартості робіт (п.5.2 договору), колегія суддів визнає правомірним
нарахування позивачем пені в сумі 2 511,86 грн., яку нараховано у відповідності
до вимог договору, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Однак,
з огляду на вимоги статей 223, 230, 232
ГК України,  нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється через
шість місяців від дня, коли
зобов'язання  мало бути виконано.

За
змістом пункту 1 частини 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність в один рік.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач, з огляду на вимоги ст. 530 ЦК
України, дізнався про порушення свого права 01.10.2005 року, отже, враховуючи
положення ст.ст. 256-267 ЦК України, які регулюють застосування позовної
давності щодо захисту цивільного права або інтересу, строк позовної давності на
стягнення пені сплив 01.10.2006 року, а тому колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає обгрунтованим та правомірним висновок місцевого
господарського суду про відмову у задоволені
позову в частині стягнення пені в розмірі 2 511,86 грн. за пропуском
строку позовної давності.

Поряд
з цим, судова колегія, враховуючи сплату відповідачем заборгованості по оплаті
вартості послуг за договором від 05.09.2005 року в сумі 14 976,00 грн. до
винесення оскаржуваного рішення, визнає помилковим стягнення з відповідача   14 976,00 грн. та вважає за необхідне
припинити провадження у справі в частинні стягнення основного боргу, на
підставі п.п. 1-1 п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України, в зв'язку з відсутністю предмету
спору, тому в даній частині рішення господарського суду Черкаської області від
05.10.2007р. підлягає зміні.

Відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна
інстанція за результатами розгляду апеляційної інстанції має право скасувати
рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити
позов без розгляду повністю або частково, змінити рішення.

За
даних обставин, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного
господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином
досліджено обставини справи та  надано
цим обставинам  відповідну правову оцінку
в частині стягнення 3 210,18 грн. інфляційних втрат, 861,12 грн. річних та
відмови у стягненні пені, тому апеляційна скарга позивача підлягає до
задоволення частково, рішення господарського суду Черкаської області від
05.10.2007р. у справі № 13/4314 -зміні в частині стягнення основного боргу в
сумі 14 976,00 грн.

Судові
витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції розподіляються у
відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, пропорційно задоволених вимог.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, ГПК України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вереміївка»на
рішення господарського суду Черкаської області від 05.10.2007р. у справі №
13/4314 -задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду
Черкаської області від 05.10.2007р. у справі № 13/4314 змінити.

3.          Провадження в справі № 13/4314 в
частині стягнення 14 976,00 грн. припинити по п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

4.          В решті частині рішення залишити без
змін.

5.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1
(АДРЕСА_1 р/р НОМЕР_1 в Черкаській філії АТ Кредит банк (Україна), МФО 354466,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Вереміївка»(19972, Черкаська область,
Чорнобаївський район, с.Вереміївка, р/р 551 в ФАКБ «Національний
кредит»МФО 354972, ідентифікаційний код 00857025) 74,88 грн. в повернення
державного мита за розгляд апеляційної скарги.

6.          Доручити господарському суду
Черкаської області видати відповідний виконавчий документ.

7.          Копії постанови надіслати учасникам
апеляційного провадження.

8.          Справу № 13/4314 повернути до
господарського суду Черкаської області.

Головуючий
суддя:
Жук Г. А.

Судді:

Агрикова  О.В.

Рудченко
С.Г.

Дата відправки  14.03.08