ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.08 Справа № 15/90

за позовною заявою Асоціація футболу м.Львова, м.Львів

до відповідача Федерація футболу Львівської області, м.Львів

про визнання недійсною постанови надзвичайного засідання Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008р.

Суддя Т.Костів

За участю представників сторін:

Від позивача –Тимофіїв Р.М. (довіреність від 01.10.2008 р.)

Від відповідача –не з’явився

Суть спору: Позовну заяву подано Асоціацією футболу міста Львова до спортивної громадської організації “Федерація футболу Львівської області”, м.Львів про визнання недійсною постанови надзвичайного засідання Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008 р.

Провадження у справі порушене ухвалою господарського суду Львівської області від 12.03.2008р. та призначено розгляд справи на 20.03.2008 р. В судовому засіданні 20.03.2008р. оголошено перерву до 01.04.2008 р. Розгляд справи відкладався на 24.04.2008 р. з мотивів, зазначених в ухвалі суду від 01.04.2008 р.

Представникам роз’яснювались їх права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві.. Ствердив, зокрема, що позивач є членом Ради Федерації футболу Львівської області. 05.01.2008 р. було проведено надзвичайне засідання Ради, про яке не був повідомлений позивач. Оспорюванню постановою було вирішено провести16.03.2008 р. позачерговий звітно-виборний конгрес Федерації футболу Львівської області. Про проведення конгресу члени Федерації футболу Львівської області повинні повідомлятись за один місяць до його проведення, однак, повідомлення не надсилались. Ствердив, що у 2005 та 2006 р.р. відповідач намагався незаконно скликати конгреси. Просить позов задовольнити.

В судових засіданнях представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву. Ствердив, зокрема, що позивач не є членом Ради Федерації футболу Львівської області, а тому його права не порушувались і про скликання Ради позивач не повідомлявся. Члени ради були повідомлені, при її проведенні був належний кворум, а прийняті рішення відповідають повноваженням Ради. Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

Позивач є колективним членом спортивної громадської організації “Федерація футболу Львівської області”, що підтверджується п. 2.4. статуту, перереєстрованого 30.09.1997 р. управлінням юстиції Львівської області.

У відповідності до ст. 13 Закону України “Про об’єднання громадян” об'єднання громадян діє на основі статуту або положення. Статутний документ об'єднання громадян повинен містити, зокрема, назву об'єднання громадян, його статус та юридичну адресу; мету та завдання об'єднання громадян; умови і порядок прийому в члени об'єднання громадян, вибуття з нього; права і обов'язки членів (учасників) об'єднання; порядок утворення і діяльності статутних органів об'єднання, місцевих осередків та їх повноваження; джерела надходження і порядок використання коштів та іншого майна об'єднання, порядок звітності, контролю, здійснення господарської та іншої комерційної діяльності, необхідної для виконання статутних завдань; порядок внесення змін і доповнень до статутного документа об'єднання; порядок припинення діяльності об'єднання і вирішення майнових питань, пов'язаних з його ліквідацією. У статутному документі можуть бути передбачені інші положення, що стосуються особливостей створення і діяльності об'єднання громадян.

Зазначені положення врегульовані у статуті відповідача. Зокрема, у відповідності із п. 5.2. статуту, керівними і виконавчими органами відповідача є конгрес, рада, виконавчий комітет, ревізійна комісія.

Позивач посилається на ту обставину, що Асоціація футболу міста Львова є членом Ради Федерації футболу Львівської області, однак, доказів на підтвердження цього не надав. Відповідач заперечив членство позивача в Раді, що підтверджується, зокрема, списком членів Ради на відповідну дату. Натомість, членами Ради є учасники позивача Мелех Р. і Дутко І.. Належних доказів наявності у позивача повноважень представляти вказаних осіб суду не надано.

У відповідності до п. 7.4. статуту, засідання ради проводяться не менш, ніж один раз на рік. Статут не передбачає строків та процедури повідомлення членів Ради про її скликання. Проте, з листів №№02, 03 від 03.01.2008 р. із доказами їх відправлення підтверджується повідомлення відповідачем членів Ради про проведення засідання Ради 05.01.2008 р.. При цьому, засідання Ради вважається повноважним в разі присутності на ньому не менш ніж 2/3 членів Ради.

Як вбачається з Відомості про реєстрацію прибулих членів Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008 р., із 45 осіб зареєструвались 32 члени, що перевищує 2/3 усіх членів Ради. Протоколом засідання Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008 р. підтверджується її проведення із дотриманням положень статуту. Доказів зворотнього суду не надано, позивач рішення, оформлені зазначеним протоколом, не оспорював.

У відповідності до п. 7.4.1. статуту, за письмовим проханням більш ніж 2/3 членів Ради, президент Федерації футболу Львівської області скликає надзвичайне засідання Ради, процедуру та строки скликання якого статут не встановлює.

Таке колективне прохання за підписом 31 члена Ради було датоване 05.01.2008 р. та обговорене на засіданні Ради 05.01.2008 р.. Протоколом засідання Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008 р. підтверджується, що присутні члени ради одноголосно проголосували за скликання 05.01.2008 р. о 12:00 (після завершення засідання Ради) надзвичайного засідання Ради Федерації футболу Львівської області. Таке рішення було прийнято у т.ч. президентом федерації Грисьо Я.А..

Як вбачається з матеріалів справи, у той же день 05.01.2008 р. о 12:00 розпочалось надзвичайне засідання ради, що підтверджується протоколом надзвичайного засідання Ради Федерації футболу Львівської області, на якому були присутні 32 члени ради. Результати голосування були оформлені оспорюванню Постановою надзвичайного засідання Ради Федерації футболу Львівської області від 05.01.2008 р., п. 1 якої передбачено, зокрема, скликання 16.03.2008 р. 7-го позачергового звітно-виборного Конгресу Федерації футболу Львівської області.

Належних доказів порушення встановленої процедури чи компетенції Ради при прийнятті оспорюваної постанови, суду не надано. Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, як випливає зі змісту статуту, до повноважень Ради на лежить, зокрема, визначення місця, строків проведення та порядку денного наступного Конгресу, норм представництва та порядку обрання делегатів. При цьому, у відповідності до п. 6.2.1. статуту, Рада може в будь-який час скликати позачерговий Конгрес. Для цього достатньо рішення, за яке проголосувало більше ніж 2/3 членів Ради.

Посилання позивача на ту обставину, що скликання конгресу у 2005 та 2006 р.р. відбувалось із порушенням закону не заслуговує на увагу, оскільки тим фактам вже було надано судову оцінку у відповідних судових рішеннях, а вказані обставини не стосуються суті цієї справи. Згідно із ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З цих же мотивів не заслуговують посилання на недотримання порядку повідомлення про скликання конгресу та правильності його проведення. Рішення конгресу позивач не оспорював, а заходи, спрямовані на реалізацію оспорюваного рішення не впливають на законність його прийняття.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб’єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб’єктів, однак, лише якщо вони суперечать законодавству і ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання.

Водночас, наявність жодної з передбачених законом обставин для визнання недійсною оспорюваної постанови та порушення тим самим прав чи інтересів позивача, не доведено суду у встановленому порядку належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 12, 33-35, 45, 49, 66, 67, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя