ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2008 р.

Справа № 11/16/08

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого Андрєєвої Е.І.

Суддів: Мацюри П.Ф.,

Ліпчанської Н.В.,

При секретарі Лисіній О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача – Пака О.І.,

від відповідача –Костючок С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ „Вознесенський сиркомбінат”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08.04.2008р.

по справі № 11/16/08

за позовом ЗАТ „Троїцький молзавод”

до ВАТ „Вознесенський сиркомбінат”

про стягнення 731 118,4 грн.,

встановив:

У січні 2008р. ЗАТ „Троїцький молзавод” звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” 731 118,4 грн. у зв’язку з невиконанням останнім умов договору поставки молока № 15/07 від 27.09.2007р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.04.2008р. (суддя Василяка К.Л.) позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” на користь ЗАТ „Троїцький молзавод” 406 118,35 грн. основного боргу, 10 000 грн. пені, 50 284,43 грн. збитків від інфляції, 4 759,45 грн. –3% річних, 7 715,42 грн. витрат по сплаті держмита та 110,81 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення 275 000 грн. основного боргу припинено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” оскаржило його. В апеляційній скарзі просить скасувати в частині стягнення 50 284,43 грн. збитків від інфляції та 4 759,45 грн. –3% річних. В обґрунтування своїх вимог послалось на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відповідність прийнятого судом рішення матеріалам справи, зібраним доказам та нормам матеріального та процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно матеріалам справи, та, що встановлено місцевим судом, 27.09.2007р. сторони уклали договір поставки молока № 15/07. Умовами даного договору передбачено, що позивач зобов’язався поставляти молоко, а відповідач його приймати та оплачувати авансовими платежами.

Як свідчать накладні № 116 від 31.10.2007р. та № 123 від 27.11.2007р., позивач виконав свої зобов’язання за даним договором, поставивши молоко на суму 1 592 918,35 грн.

ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” платіжними дорученнями № 1773 від 27.09.2007р. на суму 65 800 грн., № 1842 від 05.10.2007р. на суму 80 000 грн., № 1837 від 16.10.2007р. на суму 50 000 грн., № 1859 від 19.10.2007р. на суму 87 000 грн., № 1891 від 26.10.2007р. на суму 100 000 грн., № 1912 від 02.11.2007р. на суму 150 000 грн., № 2024 від 21.11.2007р. на суму 100 000 грн., № 1977 від 14.11.2007р. на суму 180 000 грн., № 2025 від 21.11.2007р. на суму 49 000 грн., оплатило отримане молоко у розмірі 861 800 грн. Тобто у ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” перед позивачем залишилась заборгованість у розмірі 731 118,35 грн.

В зв’язку з несплаченим боргом, позивач направив на адресу відповідача претензію від 01.12.2007р. з пропозицією негайно погасити заборгованість у розмірі 731 118,35 грн.

Оскільки претензія залишилась не погашеною, 12.12.2007р. ЗАТ „Троїцький молзавод” звернувся у господарський суд Миколаївської області з позовом про стягнення з ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” 731 118,35 грн. боргу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.12.2007р. даний позов на підставі пунктів 3, 10 ст. 63 ГПК України повернений позивачу.

Усунувши недоліки, 03.01.2008р. ЗАТ „Троїцький молзавод” повторно звернувся до суду з заявою про стягнення з ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” 731 118,35 грн. боргу.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.01.2008р. дана позовна заява прийнята до провадження.

В ході розгляду справи, у зв’язку з частковим погашенням заборгованості відповідачем, позивач заявою від 17.03.2008р. уточнив позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача 481 118,35 грн. боргу. Крім того, додатково просив стягнути 35 379,65 грн. пені, 50 284,43 грн. втрат від інфляції, 4 759,45 грн. –3% річних, держмито та витрати на ІТЗ судового процесу.

Згодом, враховуючи оплату відповідачем ще 75 000 грн., позивач заявою від 08.04.2008р. знов уточнив позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача 406 118,35 грн. боргу, 35 379,65 грн. пені, 50 284,43 грн. втрат від інфляції, 4 759,45 грн. –3% річних, держмито та витрати на ІТЗ судового процесу.

Вирішуючи позов по суті, господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено виконання договору продавцем, а саме, поставка молока покупцю відповідно до умов договору, а оскільки зобов’язання, на підставі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства, обґрунтовано задовольнив вимоги позивача в частині стягнення боргу і в зазначеній частині рішення суду не оскаржено.

Крім того, місцевий суд погодився й з нарахованою пенею, однак, пославшись на те, що відповідач заборгованість визнав, від її погашення не ухилявся та продовжував її виплачувати, а також взявши до уваги, що відповідач є переробником сільськогосподарської продукції, суд, керуючись п.3 ст. 83 ГПК України, зменшив розмір пені до 10 000 грн. В даній частині рішення суду також не оскаржено.

Врахувавши вимоги ст. 625 ЦК України, відповідно до якої, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлені строки, а в разі прострочення грошового зобов’язання боржник повинен сплатити кредиторові суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми за весь час прострочення, суд правомірно задовольнив позов і в частині стягнення з ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” 50 284,43 грн. втрат від інфляції та 4 759,45 грн. –3% річних.

Саме зі стягненням інфляційних втрат та 3% річних й не погодився відповідач у апеляційній скарзі. Вважає, що таких зобов’язань у нього не виникло, оскільки у претензії не було зазначено про можливе стягнення інфляційних втрат та річних. Крім того, апелянт послався на те, що між сторонами відношення існували не по договору, а по накладним, в яких, крім іншого, не зазначалося, що продукція поставляється саме згідно договору поставки молока № 15/07 від 27.09.2007р., як і не зазначалися строки оплати.

В судовому засіданні представник відповідача також зазначив, що між сторонами не було договірних стосунків, а стосунки існували на основі окремих поставок. Саме тому, на думку скаржника, вимоги позивача повинні були заявлятись в іншому порядку.

Однак з такими доводами скаржника судова колегія не може погодитись, оскільки існує договір поставки молока № 15/07 від 27.09.2007р., проти наявності якого сам відповідач не заперечує. Даний договір регулюється додатками № 1 та № 2 до нього, зміст яких декілька раз корегувався (корегувалася ціна на молоко).

Про виконання договору свідчать авансові платежі, внесені відповідачем до одержання продукції, як передбачено договором, за платіжними дорученнями № 1773 від 27.09.2007р. на суму 65 800 грн., № 1842 від 05.10.2007р. на суму 80 000 грн., № 1837 від 16.10.2007р. на суму 50 000 грн., № 1859 від 19.10.2007р. на суму 87 000 грн., № 1891 від 26.10.2007р. на суму 100 000 грн.

За цими платежами молоко одержано за накладними № 116 від 31.10.2007р. та № 123 від 27.11.2007р.

Проти даних обставин не заперечували обидві сторони. При цьому, саме відповідач в платіжних дорученнях не посилався на договір, як підставу проплати.

Однак, неналежне оформлення платіжних документів відповідачем, при наявності інших безперечних доказів, не є підставою для визнання судом оплати за товар поза договірних відносин.

Як пояснили сторони в судовому засіданні, інших взаємостосунків щодо поставок молока між сторонами не було. Все це свідчить саме про договірні стосунки між сторонами.

Крім того, основна сума боргу відповідачем визнана у повному обсязі та, як заявляє відповідач, та не заперечує позивач, на даний час погашена. Відповідач також не заперечує проти нарахованої пені, що також свідчить про договірні стосунки між сторонами.

Що стосується посилань апелянта на те, що зобов’язань по сплаті 50 284,43 грн. інфляційних втрат та 4 759,45 грн. - 3% річних у нього не виникло, оскільки дані нарахування не зазначались в претензії, не ґрунтуються на законі, а тому не можуть прийматись судовою колегією до уваги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення постановлено на повно, всебічно і об’єктивно досліджених обставинах справи, належно оцінених судом доказах у їх сукупності, з додержанням норм як процесуального, так і матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.04.2008р. у справі № 11/16/08 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ „Вознесенський сиркомбінат” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційну інстанцію протягом місяця.

Головуючий суддя                                                   Е.І.Андрєєва

Судді:                                                                       П.Ф. Мацюра

Н.В.Ліпчанська