ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

№ 145/10-06/5

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промислове підприємство "Укргазгеоавтоматика"

на постанову

від 12.11.07 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

та на рішення

від 17.07.07

у справі

№145/10-06/5

господарського суду

Київської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-промислове підприємство "Укргазгеоавтоматика"

до

Дочірнього підприємства "Нагель-Фенстер" Австрійського товариства з обмеженою відповідальністю "Нагель"

про

стягнення 42421,06 грн.

за участю представників сторін

від позивача:

Первомайський О.О., дов.

від відповідача:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-промислове підприємство "Укргазгеоавтоматика" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства "Нагель-Фенстер" Австрійського товариства з обмеженою відповідальністю "Нагель" про відшкодування шкоди в розмірі 42421,06 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою Вищого господарського суду від 21.03.07 рішення та постанову судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд через невстановлення судами обставин, що є підставами для визначення наявності шкоди, і причинно-наслідкового зв’язку між діями сторін та збитками, які відповідачем по суті не спростовані. Судами не визначена цивільна відповідальність щодо жодної з сторін згідно з положеннями законодавства.

Рішенням від 17.07.07 господарського суду Київської області (Подоляк Ю.В.), яке залишено без змін постановою від 12.11.07 Київського міжобласного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Агрикова О.В., Жук Г.А., Рудченко С.Г.), в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані недоведеністю вини відповідача у завданій позивачу шкоді та недоведеністю розміру понесених збитків, а також відсутністю доказів здійснення фактичних витрат, пов’язаних з проведенням відновлюваного ремонту.

Ухвалою від 16.01.08 Вищий господарський суд України призначив до розгляду клопотання про прийняття до провадження касаційної скарги позивача, в якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови у справі та задоволення позову новим рішенням.

Зважаючи на надання в судовому засіданні витребуваних доказів зарахування до бюджету державного мита, судова колегія дійшла висновку про прийняття касаційної скарги до провадження та розгляд її по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваних рішення і постанови, при новому розгляді справи суди не прийняли до уваги підстави, з яких постановою Вищого господарського суду від 21.03.07 скасовано попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направлено справу на новий розгляд. Зокрема, в постанові касаційної інстанції зазначено про невстановлення судами обставин, що є підставами для визначення наявності шкоди, і причинно-наслідкового зв’язку між діями сторін та збитками, які відповідачем по суті не спростовані, а також невизначення цивільної відповідальності щодо жодної з сторін згідно з положеннями законодавства.

Судами не прийнято до уваги, що постановою місцевого Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.06 водія відповідача визнано винним у порушенні п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.01 за №1306, а водій позивача у ДТП, що сталася 09.12.05 і є підставою для звернення з даним позовом, Правил дорожнього руху України не порушив.

Обставини вказаної ДТП фактично були досліджені місцевому Комінтернівському районному суді м. Харкова 20.01.06 і Бориспільському міськрайсуді 10.04.06, але висновки цих судових інстанцій у адміністративних справах є протилежними і свідчать одночасно про недотримання Правил дорожнього руху України водіями позивача і відповідача, як це убачається з цих постанов.

При новому розгляді справи суди керувалися лише обставинами, встановленими постановою Бориспільського міськрайсуду від 10.04.06 і не прийняли до уваги постанову місцевого Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.06. При цьому судами не зазначено підстав неприйняття до уваги висновків іншого суду з обставин спірної ДТП щодо наявності протиправності дій водіїв на підставі усіх наданих сторонами доказів у справі з дотриманням принципу змагальності, рівності сторін у судовому процесі та законності.

Тобто приписи п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", вказівки касаційної інстанції у справі, судами не прийняті до уваги та невстановлені обставини, які є підставою даного спору, зокрема, не визначено конкретну особу, винну в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки або правомірність дій потерпілого.

Не враховано судами також вимоги законодавства стосовно того, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла до висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105, 11112 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на повторний новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин, внаслідок яких було пошкоджено майно позивача, та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити частково.

2.          Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.07 та рішення господарського суду Київської області від 17.07.07 у справі №145/10-06/5 скасувати, а справу повторно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький