ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
08.04.08                                                                                           Справа № 4/149-38.1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процика Т.С.

Слуки М.Г.

розглянув апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

на рішення Господарського суду Волинської області від 18.12.2007р.

у справі № 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1)

за позовом Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», м.Луцьк

про стягнення 1144604 грн. пені, 1782728,37 грн. інфляційних втрат, 513744,21 грн. –3% річних

За участю представників сторін:

від позивача: Працьовита С.М.

від відповідача: Козлюк З.Р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 27 ГПК України, зокрема право відводу судді.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.12.2007р. у справі № 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1) відмовлено в позові Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», м.Луцьк про стягнення 1144604 грн. пені, 1782728,37 грн. інфляційних втрат, 513744,21 грн. –3% річних.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для стягнення пені і відповідач заявив про пропущення позивачем такого строку, тому у цій вимозі слід відмовити; відсутні також правові підстави для стягнення з відповідача суми збільшення боргу внаслідок інфляції та трьох відсотків річних, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 06/01-812 від 28.12.2001р. виникла внаслідок неоплати населенням за спожитий природний газ у період, коли діяла норма ст.214 ЦК УРСР, в редакції Закону України «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР», пунктом 2 якого встановлено, що вказаний Закон не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Скаржник, позивач у справі, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення в частині відмови в позові про стягнення 1782728,37 грн. інфляційних втрат та 513744,21 грн. трьох відсотків річних скасувати з підстав неповного з’ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, позовні вимоги в цій частині задоволити з мотивів, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема скаржник покликається на те, що умовами договору на постачання природного газу не встановлено залежності виконання відповідачем своїх зобов’язань по сплаті отриманих обсягів природного газу від сплати населенням послуг з надання теплової енергії; факт поставки відповідачу природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення ні в якому разі не звільняє відповідача від обов’язку сплатити заборгованість за поставлений по договору природний газ з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних; розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем було здійснено за період з серпня 2002 року по лютий 2005 року і на момент звернення до суду Закон України «Про внесення змін до ст.214 ЦК УРСР»втратив силу у зв’язку з прийняттям нового Цивільного кодексу України, стаття 625 якого не передбачає жодних обмежень щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних; на спірні правовідносини поширюються загальні положення про виконання зобов’язання, передбачені ст.ст.161, 162, 216 ЦК УРСР.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та представник відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, доводи відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу. заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, між Дочірньою компанією «Газ України»Національної компанії «Нафтогаз України», позивачем у справі, та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз», відповідачем у справі, був укладений договір № 06/01-812 від 28.12.2001р. на постачання природного газу для потреб населення, на виконання якого позивач передав відповідачу протягом січня-грудня 2002 року природний газ в об'ємі 325195,138 тис.м3 на загальну суму 40653537,72грн., що стверджується актами подачі-приймання природного газу за цей період.

Відповідно до ст.41 ЦК УРСР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, під угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а відповідно до статті 151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода), є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Позивач виконав свої зобов'язання відповідно до закону і договору, поставив відповідачу газ, що підтверджується актами подачі-приймання природного газу.

Пунктом 5.1 договору від 28.12.2001р. (з протоколом розбіжностей) передбачено, що оплата за газ покупцем здійснюються виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до двадцятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідач зобов'язання по оплаті виконав частково. Заборгованість на час звернення з позовом, тобто станом на 16.02.2005р., складала 7081581,66грн.

У зв’язку з простроченням виконання зобов’язання позивачем нараховано і заявлено до стягнення 1782728,37грн. суми збільшення боргу внаслідок інфляційних процесів та 513744,21грн. відсотків річних.

Предметом договору від 28.01.2001р. є поставка газу для потреб населення. Прострочення відповідачем оплати за договором були допущені у 2002 році. Тобто заборгованість за природний газ виникла до 01.01.2004р. –набрання чинності новим Цивільним кодексом України. В зазначений період діяла норма ст.214 ЦК УРСР, в редакції Закону України «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР», пунктом 2 якого встановлено, що Закон України «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР» не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

При цьому, апеляційний господарський суд звертає увагу позивача на те, що Вищий господарський суд України у постанові від 18.10.2007р. у даній справі зазначив, що суди попередній інстанцій не врахували, що заборгованість за поставлений газ виникла до 01.01.2004р. і помилково не застосували вимоги ст.214 ЦК УРСР в редакції 08.10.1999р. Відповідно до ст.11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відтак, враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла внаслідок неоплати населенням за спожитий природний газ, оскільки договір № 06/01-812 від 28.12.2001р. був укладений на постачання природного газу для потреб населення, апеляційний господарський суд вважає правомірним та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстави для стягнення з відповідача суми збільшення боргу внаслідок інфляції, трьох відсотків річних та відмову в позові у цій частині. Щодо відмови у задоволення вимоги про стягнення пені у зв’язку із спливом строку позовної давності, то апеляційним господарським судом враховано, що в цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оспорюється.

З огляду на викладене, підстави, передбачені ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Тому керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 18.12.2007р. у справі № 4/149-38.1 (1/113-38.1 (04/44-38.1) залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Слука М.Г.