КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 22/134
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Фаловської  І.М.
(доповідач по справі),
суддів:
секретарі судового засідання
участю представників сторін:
І.А. -представник за дов. № 27 від 05.02.08 р.,
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислове об'єднання Глобинський консервний завод
«Глобус»на рішення господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року
справі № 22/134 (суддя Босий В.П.)
позовом           приватного підприємця ОСОБА_1,
с. Шевченкове, Миколаївської
до            товариства з
обмеженою відповідальністю Агропромислове
об'єднання Глобинський консервний
результатами розгляду апеляційної скарги Київський міжобласний апеляційний
господарський суд
квітні 2007 року приватний підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту -ПП ОСОБА_1.,
позивач) звернулася до господарського суду Полтавської області із позовною
заявою до товариства з обмеженою відповідальністю  Агропромислове об'єднання Глобинський
консервний завод «Глобус»(далі по тексту -ТОВ АО ГКЗ «Глобус», відповідач), про
умов договору № 5/2 поставки сільськогосподарської продукції від 17.03.2006 р.,
грн. штрафу, 2848,77 грн. інфляційних витрат, 696,78 грн. річних.
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем були
грубо порушені умови договірних зобов'язань, і як наслідок вказаного, останній
повинен нести відповідальність згідно до вимог чинного законодавства України та
проти позову заперечує повністю, з підстав викладених у відзиві.
Рішенням
господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року у справі № 22/134
(далі по тексту -оскаржуване рішення) позовні вимоги задоволено повністю, а
саме стягнуто з ТОВ АО ГКЗ «Глобус»на користь ПП ОСОБА_1. - 22842,00 грн.
збитків, 19578,70 грн. штрафу, 2848,77 грн. інфляційних витрат, 696,78 грн.
річних, 459,66 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись із вищевказаним рішенням господарського суду Полтавської області,
ТОВ АО ГКЗ «Глобус»звернулося до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою.

В
обгрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на
те, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд не в
повному обсязі з'ясував усі обставини, що мають значення для справи, та зробив
висновки, які не відповідають обставинам справи, неправильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим останнє підлягає
скасуванню з підстав, викладених у тексті скарги та у тексті уточнень і
доповнень до апеляційної скарги, а також скаржник просить прийняти нове рішення
по даній справі, яким відмовити ПП ОСОБА_1. у задоволенні позову.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.01.2008 р.
апеляційна скарга відповідача була прийнята до провадження і призначена до
розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.02.2008 р. за участю
представників сторін.

Сторони
у справі про час та місце засідання суду належним чином були повідомлені.

На
вимогу ухвали апеляційної інстанції від 12.02.2008 р., позивач скористався
наданим йому ст. 96 ГПК України процесуальним правом та подав відзив на
апеляційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржуване рішення місцевого
господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення від 12.12.2007 р.
у справі № 22/134 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з
підстав, викладених у тексті відзиву.

Представник
скаржника (відповідача) в судовому засіданні 19.02.2008 р. підтримав доводи
апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що
підлягають задоволенню.

У
відповідності до ухвали апеляційної інстанції від 12.02.2008 р., розгляд справи
№ 22/134, було відкладено на 04.03.2008 р., у зв'язку з задоволенням клопотання
(надходженням телеграми) відповідача про перенесення розгляду справи.

В
судовому засідання 04.03.2008 р. представник скаржника, в повному обсязі
підтримав доводи апеляційної скарги та поданих до неї уточнень і доповнень.

Позивач
в судове засідання 04.03.2008 р. не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, але колегія суддів апеляційної інстанції вирішила здійснити розгляд
справи у відсутності вказаного представника, оскільки визнала, що матеріали
справи містять достатньо доказів для здійснення апеляційного перегляду справи №
22/134 та прийняття правильного по суті рішення

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши
застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,
колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла
до висновку, що апеляційна скарга ТОВ АО ГКЗ «Глобус  підлягає задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

У
відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У
відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно
ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як
вбачається з матеріалів справи, 17.03.2006 р. між ТОВ АО ГКЗ «Глобус»та ПП
ОСОБА_1., було укладено договір № 5/2 на поставку сільськогосподарської
продукції.

Відповідно
до умов зазначеного договору, ПП ОСОБА_1. зобов'язувався поставити 40 тон
огірків у відповідності зі специфікацією, визначеною пунктом 1.1. договору, а
ТОВ АО ГКЗ «Глобус»повинен був прийняти огірок та оплатити в строки, визначені
договором № 5/2.

У
пункті 2.1. договору вказаний період поставки огірка з червня 2006 р. по
серпень 2006 р.

У
відповідності до п. 2.2. договору № 5/2, постачання продукції в межах терміну,
зазначеного в п. 2.1. даного договору, виробляється партіями відповідно до
погодженого між сторонами графіку поставок та місця збору, що є невід'ємною
частиною даного договору (Додаток № 1). При необхідності Покупець (відповідач)
і Постачальник (позивач) уточнюють графік поставок не пізніше, ніж за 10 днів
до початку поставки першої партії Продукції. Разом з тим колегія суддів
апеляційної інстанції, звертає увагу сторін на те, що Додаток № 1 до договору №
5/2 сторонами взагалі не був погоджений.

Як
зазначає позивач у своїй позовній заяві остання в повному обсязі виконала взяті
на себе зобов'язання, а внаслідок недотримання відповідачем взятих на себе
зобов'язань відповідно до умов договору № 5/2, ПП ОСОБА_1. було завдано збитків
від укладення договору з ТОВ АО ГКЗ «Глобус»на суму 22842,00 грн., які повинні
бути їй відшкодовані. Разом з тим, в прийнятих місцевим господарським судом
доповненнях до позовної заяви, ПП ОСОБА_1. також просить стягнути з ТОВ АО ГКЗ
«Глобус»штраф у розмірі 19578,70 грн., передбачений п. 5.3 договору, а також
відповідно до норм ч. 2 ст. 625 ЦК України -2848,77 грн. інфляційних витрат та
696,78 грн. 3% річних.

Приймаючи
рішення про повне задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд
виходив з того, що відповідачем було порушено зобов'язання щодо своєчасного
виконання умов договору № 5/2, тобто приймання продукції (огірків) поставленої
позивачем в період з 16 липня по 15 серпня 2006 р., а як наслідок останньому
було спричинено реальні збитки у вигляді вартості неприйнятої (втраченої) сільськогосподарської
продукції, яка швидко псується у розмірі 22842,00 грн. (7440,00 грн. -вартість
купленого насіння огірка; 15402,00 грн. -вартість куплених засобів захисту
рослин), посилаючись при цьому на ст. 224 ГК України. Задовольняючи заявлені до
стягнення суми штрафу, інфляційних витрат та 3% річних, господарський суд
Полтавської області, виходив з норм визначених ст.ст. 624, 625 ЦК України.

Але
колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду не
погоджується з такою позицією місцевого господарського суду, та вважає, що в
задоволенні позовних вимог потрібно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Пунктом
2.1 договору поставки № 5/2 передбачено обов'язок позивача поставити продукцію.
Згідно п. 2.2. вказаного договору, сторони домовилися, що конкретне місце збору
продукції буде погоджене у графіку поставок та місця збору (Додаток № 1), що є
невід'ємною частиною договору поставки № 5/2.

Однак,
як було встановлено апеляційною інстанцією, сторони договору не підписували
графіку поставок та місця збору (Додаток № 1), тобто між ними не було погоджено
місце збору продукції. Позивачем не надано суду підтвердження того, що сторони
погодили графік поставки та місце збору (місце поставки).

Внаслідок
того, що сторони по договору не погодили місце збору продукції, між ними і
виник спір, а саме стосовно того, чому відповідач не здійснював приймання
продукції на приймальному пункті, який розташований за адресою: с. Шевченкове,
Жовтневого району, Миколаївської області в період з 16 по 25 липня 2006 року.

Крім
цього, місцевим господарським судом, неприймання відповідачем продукції у
вищезазначеному приймальному пункті трактується саме як порушення договірних
зобов'язань. Також суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні визначає, що в
зв'язку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди щодо місця збору
продукції  сторони повинні були
керуватися приписами ст. 532 ЦК України (яка застосовується, коли місце
виконання зобов'язання не встановлено у договорі) та ст. 273 ГК України,
нормами якої встановлено особливості виконання договорів контрактації.

Але
такий висновок місцевого господарського суду суперечить наявним в справі
матеріалам та умовам договору поставки № 5/2.

Відповідно
до ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як
істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як
вбачається із матеріалів справи, сторонами був підписаний договір, який містить
умови договору поставки, а не контрактації, про що зазначено в мотивувальній
частині оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст. 272 ГК України
передбачено, що за договором контрактації здійснюється державна закупка
сільськогосподарської продукції, і відповідні договори укладаються на основі
державних замовлень на поставку державі сільськогосподарської продукції.

Як вбачається
із матеріалів справи, при укладені договору поставки сторонами договору не був
підписаний Додаток № 1, що є невід'ємною частиною договору, внаслідок чого
колегією апеляційного суду встановлено, що між сторонами договору не було
погоджене місце збору продукції, кількість та об'єм окремих партій продукції та
термін поставки окремих партій продукції.

Встановивши
місцем збору продукції приймальний пункт, який розташований у межах
адміністративного району за місцем знаходження виробника, суд безпідставно
врахував положення ст. 273 ГК України, оскільки вказана стаття регулює
відповідні відносини щодо виконання умов договору контрактації, яким спірний
договір не є.

Крім
того, відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання
встановлюється у договорі. Якщо місце виконання не встановлено у договорі,
виконання провадиться за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає
на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару
(майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення
зобов'язання. Однак, як свідчать матеріали справи, місце виконання кредиторові
не було відоме.

Згідно
з ч. 8 ст. 181 ГК України у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних
умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що
не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання,
правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Так,
як вбачається із матеріалів справи, позивач здійснював поставку продукції на
приймальний пункт відповідача до 15.07.2006 р., що не заперечується
відповідачем, і за яку відповідач розрахувався повністю.

Враховуючи
ту обставину, що сторонами були здійснені дії на виконання умов договору та
відсутність обставин, що свідчать про недійсність відповідного договору,
колегія суддів дійшла до висновку, що договір поставки сільськогосподарської
продукції від 17.03.2006р. є укладеним та частково виконувався.

Разом
з тим, апеляційним господарським судом встановлено, що сторони не погодили
графік поставки товару, що безпосередньо впливає на строки виконання
зобов'язань. Таким чином, спір виник внаслідок неузгодження між сторонами умов
поставки щодо місця приймання продукції та строку виконання зобов'язань, що
сторони мали можливість узгодити у процесі виконання умов договору шляхом
внесення змін до договору, підписання додаткових угод, або шляхом листування.

Відповідно
до ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

Як
вбачається із матеріалів справи, позивач не звертався до відповідача з
пропозиціями щодо узгодження термів та місця виконання сторонами зобов'язань та
не звертався з вимогою щодо виконання відповідачем обов'язку стосовно прийняття
продукції. В свою чергу відповідач у листах № 402 від 07.08.2006 р. (а.с. 83)
та № 419  від 18.08.2006 р. (а.с. 81)
звертався до позивача з пропозицією виконання ним допоставки огірків на
виконання умов договору від 17.03.2006 р., але з незрозумілих для суду причин
останній цього не зробив.

Позивач,
як доказ належного виконання договірних зобов'язань щодо поставки відповідачеві
продукції надає акти приймання-передачі продукції у період з 17.07.2006 р. по
15.08.2006 р. (а.с. 18-47), у яких зазначено, що приймальний пункт не працював,
внаслідок чого відповідач не виконав свої зобов'язання щодо прийняття
продукції.

Однак,
оскільки умовами договору не визначені строки та місце виконання зобов'язань та
враховуючи ту обставину, що позивач письмово не повідомляв відповідача про
поставку продукції саме в зазначений період та не вимагав прийняття продукції
відповідачем у вказаний період із зазначенням місця виконання зобов'язання,
колегія суддів не може визнати виконання позивачем умов договору належним, а
неприйняття відповідачем продукції під час поставок, про які йому було невідомо
-порушенням договірних зобов'язань.

Відповідно
до положення ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне
зобов'язання).

Як
встановлено судовою колегією, у примірнику тексту договору відповідача період
поставки не встановлений, додаткова угода щодо визначення місця та порядку
(графіку) виконання зобов'язань сторонами не підписана.

Таким
чином, позивачем не доведене неналежне виконання зобов'язань відповідачем.

Враховуючи
наведене колегія дійшла висновку, що позивачем були понесені збитки внаслідок
неналежного узгодження сторонами істотних умов договору.

Згідно
із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з
положеннями ст. 22 ЦК України збитками є зокрема доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Підставою
для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а
саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.
Відсутність хоча б однієї з зазначених складових, виключає склад правопорушення
взагалі, а з ним відповідно і правові підстави відшкодування збитків.

Проте,
подані сторонами докази свідчать про відсутність протиправної поведінки та вини
відповідача. Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що позивач
вживав заходів спрямованих на врегулювання спірних умов договору.

Що ж
стосується нарахованого позивачем до стягнення з відповідача 19578,70 грн.
штрафу на підставі п. 5.3 договору внаслідок необґрунтованої відмови
відповідача від приймання продукції,  то
колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не
були надані суду докази відповідної відмови.

Разом
з тим, стосовно нарахованих позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України до
стягнення з відповідача 2848,77 грн. інфляційних витрат та 696,78 грн. 3%
річних, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно
норми визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції з весь час прострочення, а також 3%
річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зазначеною
вище нормою визначено правові наслідки прострочення боржником виконання
грошового зобов'язання.

Однак
як вбачається з матеріалів справи за даних правовідносин, відповідач не має
прострочених грошових зобов'язань перед позивачем. При цьому ПП ОСОБА_1. ні до
місцевого господарського суду, ні до суду апеляційної інстанції не надала
доказів, які б підтверджували наявність простроченого грошового зобов'язання у
відповідача. Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу
позивача на те, що на збитки, які останній заявляє до стягнення взагалі не
можливо нарахувати 3% річних та інфляційні, оскільки вони не являються грошовим
зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З
огляду на наведене, позовні вимоги є безпідставними, не підтверджені належними
та допустимими доказами, а відтак, задоволенню не підлягають.

Відповідно
до ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду
апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти
нове рішення.

Таким
чином, враховуючи встановлені господарським апеляційним судом обставини справи
на підставі оцінки наявних у ній доказів, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, та вважає, що в
задоволенні позовних вимог ПП ОСОБА_1. до ТОВ АО ГКЗ «Глобус»необхідно
відмовити.

Відповідно
до ст. 49 ГПК України  судові витрати за
розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача повністю.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, ст.ст. 103-105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислове об'єднання Глобинський консервний завод
«Глобус»на рішення господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року
у справі № 22/134 задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Полтавської області від
12.12.2007 року у справі № 22/134
скасувати та прийняти нове рішення.

3.          Відмовити приватному підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до товариства з обмеженою відповідальністю  Агропромислове об'єднання Глобинський
консервний завод «Глобус»повністю.

4.          Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номерНОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю Агропромислове об'єднання Глобинський консервний завод
«Глобус»(39000, м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203, Полтавська область;
ідентифікаційний код 30547403) 229,83 грн. державного мита за подання
апеляційної скарги. Видати наказ.

5.          Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

6.          Матеріали справи № 22/134 повернути до господарського
суду  Полтавської області.

Головуючий
суддя:
Фаловська  І.М.

Судді:

Мостова  Г. І.

Писана  Т.О

Дата відправки