ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№ 16/4

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Плюшка І А.,

розглянувши матеріали касаційного подання

Першого заступника прокурора Полтавської області

в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" її відособленого структурного підрозділу Полтавської філії

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2007 року

у справі

№ 16/4

господарського суду

Полтавської області

за позовом

Прокурора Київського району м. Полтава в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" її відособленого структурного підрозділу Полтавської філії

до

ЗАТ "Аграрник"

про

стягнення 14 063 грн. 12 коп.

за участю:

прокурора

від НАК "Украгролізінг" -

від відповідача -

Сахно Н.В.

Дубовик В.А.

Ніколаєнко Р.В.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25 січня 2007 року у справі №16/4 задоволено у повному обсязі позов прокурора Київського району міста Полтави в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" її відособленого структурного підрозділу Полтавської філії Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" до ЗАТ "Аграрник" про звернення стягнення на заставлене майно в сумі 14 063 грн. 12 коп., розірвання договору фінансового лізингу № 16-05-392фл від 08 квітня 2005 року та вилучення переданої за договором техніки.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2007 року у справі №16/4 апеляційну скаргу ЗАТ "Аграрник" задоволено частково: в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору фінансового лізингу № 16-05-392фл від 08 квітня 2005 року та в частині вилучення у ЗАТ "Аграрник" та передачі НАК "Украгролізинг" в особі Полтавської філії НАК "Украгролізинг" трьох універсальних дискових агрегатів УДА-3,1-20 заводські номери 282, 283, 284 відмовлено повністю; в іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 25 січня 2007 року у справі № 16/4 залишено без змін.

У касаційному поданні ставиться питання про скасування постанови Київського міжобласного апеляційного господарсько го суду від 13 листопада 2007 року у справі №16/4 та залишення без змін рішення господарського суду Полтавсь кої області від 25 січня 2007 року.

Мотивуючи свої вимоги, прокурор вказує на те, що Київським міжобласним апеляційним господарським судом було порушено норми ст.ст. 53, 93, 101 ГПК України та не взято до уваги положення ст. 651 ЦК України.

У відзиві на касаційне подання прокурора відповідач просить залишити в силі постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2007 року у справі № 16/4, а касаційне подання прокурора Київського району міста Полтави - без задоволення.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача по справі, прокурора, представників сторін, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Попередніми судовими інстанціями встановлено наступні обставини у справі № 16/4.

08 квітня 2005 року між НАК "Украгролізинг" (лізингодавець) та ЗАТ "Аграрник" (лізингоодержувач) відповідно до постанови КМУ №1904 від 10 грудня 2004 року було укладено договір фінансового лізингу № 16-05-392фл.

Згідно умов вказаного договору лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника та визначений у додатку до договору "Кількість, ціна і вартість предмета лізингу".

На виконання умов договору фінансового лізингу за Актом приймання-передачі сільськогосподарської техніки № 20 від 15 квітня 2005 року НАК "Украгролізинг" передало, а ЗАТ "Аграрник" отримало універсальні дискові агрегати УДА-3,1-20 в кількості 3 одиниці із заводськими номерами 282, 283 та 284.

Згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу загальна вартість предмета лізингу склала 111 000 грн. 00 коп.

Право власності на майно та право вимоги боргових зобов`язань за договором № 16-05-392фл від 08 квітня 2005 року передано Полтавській філії НАК "Украгролізинг", що відповідно стала лізингодавцем з усіма правами, наданими лізингодавцю договором та законом відповідно до листа № 08-21/1671 від 13.09.2005, адресованого ЗАТ "Аграрник".

Відповідно до п.п. 3.5.2, 4.1, 4.2 договору фінансового лізингу ЗАТ "Аграрник" зобов`язалося своєчасно у відповідності із графіком сплачувати лізингові платежі. Розмір, склад та строк оплати лізингових платежів встановлюється додатком до договору "Графік сплати лізингових платежів".

Судами встановлено, що в порушення умов договору відповідач не виконував свої зобов`язання по сплаті лізингових платежів належним чином.

Зокрема, ЗАТ "Аграник" не сплатило платіж, строк сплати якого за Графіком настав 14.10.2006, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість в сумі 13 625 грн. 25 коп., з яких 11 100 грн. 00 коп. - відшкодування вартості техніки, 2 525 грн. 25 коп. - винагорода лізингодавця.

Відповідно до ст.ст. 193, 199 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за порушення строків розрахунку позивачем відповідно до п.7.1 договору фінансового лізингу та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" відповідачу нараховано пеню за період з 14.10.2006 по 21.12.2006, розмір якої становить 437 грн. 87 коп.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заборгованість відповідача з пенею становить 14 063 грн. 12 коп.

З огляду на вище вказане, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками першої та апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості та пені.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між НАК "Украгролізинг" (заставодержатель) та ЗАТ "Аграрник" (заставодавець) було укладено договір застави від 04.07.2006.

Відповідно до п.1.1 договору застави ЗАТ "Аграрник" передало в заставу легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21213, рік випуску 2005, шасі ХТА4011, реєстраційний номер В1 9923 АЕ, колір зелений, вартістю 36 000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.1.2 договору застави передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно та задовольнити за його рахунок свої вимоги в повному обсязі до настання строку повернення коштів по договору фінансового лізингу, зокрема у випадку несплати заставодавцем лізингових платежів протягом одного чергового строку за основним договором.

Відповідно до п.4.1 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, а також у випадку одноразового прострочення заставодавцем сплати платежів за основним договором на строк більше ніж 25 днів.

Тому, з урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з доводами першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог шляхом звернення стягнення на заставлене майно згідно договору застави.

Спірні правовідносини регулюються Господарським та Цивільним кодексами України, а також, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Задовольняючи позовну вимогу про розірвання договору, суд першої інстанції послався на п.5.4 договору фінансового лізингу, згідно якого, лізингоодержувач не має права передавати предмет лізингу в суборенду, сублізинг, заставляти чи відчужувати, або в будь-який інший спосіб розпоряджатися чи відчужувати предмет лізингу без письмового дозволу лізингодавця.

Київським міжобласним апеляційним господарським судом встановлено, що причиною неявки представника відповідача в судове засідання господарського суду Полтавської області є неотримання останнім ухвали суду першої інстанції від 26.12.2006.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з апеляційною інстанцією в тому, що даний факт став причиною не дослідження належним чином обставин справи в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції відповідачем подано договори про надання послуг №15 та №16, які колегією суддів залучено в порядку ч.1 ст.101 ГПК України до матеріалів справи, та встановлено наступне.

Відповідно до договору №15 про надання послуг від 01.08.2006 ЗАТ "Аграрник" зобов`язалося надавати послуги по обробці земельних ділянок ТОВ "Наука-Агро-Маяк" сільгосптехнікою ЗАТ "Аграрник".

Згідно договору № 16 про надання послуг від 03.08.2006 ЗАТ "Аграрник" зобов`язалося надавати послуги по обробці земельних ділянок СТОВ "Краяни" сільгосптехнікою ЗАТ "Аграрник".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що даними договорами підтверджується використання спірної техніки відповідачем лише для здійснення господарської діяльності, що не суперечить умовам договору фінансового лізингу та вимогам чинного законодавства.

Згідно ст.4 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з Київським міжобласним апеляційним господарським судом у тому, що Акти технічного огляду не можуть бути доказом передачі відповідачем спірної техніки, оскільки підтверджують лише місцезнаходження техніки в момент проведення перевірки, а тому твердження щодо порушення відповідачем умов п.5.4 договору фінансового лізингу є невірними.

Відповідно до ст.188 ГК України розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.3 договору фінансового лізингу передбачено право лізингодавця ініціювати дострокове припинення дії договору за несплату лізингоодержувачем протягом трьох місяців лізингового платежу або за неукладення документів, передбачених договором.

Судом першої інстанції встановлено наявність заборгованості відповідача за договором фінансового лізингу, а саме несплату лізингових платежів, строк сплати яких згідно Графіку визначено 14 жовтня 2006 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з тим, що місцевим господарським судом не досліджено належним чином термін прострочення відповідачем лізингових платежів, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент звернення із позовною заявою до суду, а саме 22 грудня 2006 року, термін прострочення відповідачем складав менше трьох місяців, а тому застосування положень п.8.3 та п.8.8 договору фінансового лізингу в даному випадку є неправомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав розірвання договору фінансового лізингу № 16-05-392фл від 08.04.2005 та вилучення у ЗАТ "Аграрник" і передачі НАК "Украгролізинг" в особі Полтавської філії НАК "Украгролізинг" техніки з огляду на те, що неукладення відповідачем договору страхування предмету лізингу відповідно до вимог п.6.2 договору фінансового лізингу не є порушенням в розумінні ст.651 ЦК України.

При цьому, апеляційною інстанцією вірно вказано на те, що позивач не позбавлений права застосувати до відповідача санкції, передбачені п.7.3 договору фінансового лізингу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що і решта доводів касаційного подання не можуть бути підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду.

Вищий господарський суд України, приймаючи до уваги вищенаведені встановлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини у даній справі, постанову апеляційного господарського залишає без змін за п.1 ст.1119 ГПК України, а касаційне подання - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" її відособленого структурного підрозділу Полтавської філії у справі № 16/4 залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2007 року у справі № 16/4 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                      С. Самусенко

Судді:                                                                                          Н. Дунаєвська

І. Плюшко