КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2008                                                                                           № 25/56

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі           Цецарському А.О.

за участю представників:

від позивача -          Соловйов К.М.,

від відповідача -          Кармазін О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафтотрейд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.04.2008

у справі № 25/56 (Морозов С.М.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернафтотрейд"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про                                                  стягнення 11257046,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача газового конденсату у кількості 3549,607 тон., а в разі відсутності можливості стягнення газового конденсату у вказаній кількості, стягнути його вартість у розмірі 11 257 046,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 25/56 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати повністю і постановити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду заперечив.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне:

30.03.2004 між позивачем та Гнідинцівським ГПЗ, який діяв від імені відповідача укладено договір купівлі-продажу світлого нестабільного газового конденсату № 7/83а-ГК, згідно умов якого позивач як продавець зобов’язався передати відповідачу як покупцю газовий конденсат, а відповідач зобов’язався оплатити та прийняти його в порядку і на умовах, передбачених даним договором.

На виконання умов зазначеного договору, за актами прийому-передачі нестабільного газового конденсату від 31.03.2004, 30.04.2004, 31.05.2004, 30.06.2004, 30.07.2004, 31.08.2004,30.09.2004, 31.10.2004, 30.11.2004, 31.12.2004 позивач в березні-грудні 2004 року передав Гнідинцівському ГПЗ газовий конденсат загальною кількістю 3549,607 тон.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2007 у справі № 6/909, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2007 та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2007, за позовом ТОВ „Інтернафтотрейд” до ВАТ „Укрнафта” про стягнення 4857703,08 грн. та за зустрічним позовом ВАТ „Укрнафта” до ТОВ „Інтернафтотрейд” про визнання недійсним договору комісії № 48/04 від 01.03.2004 та договору купівлі-продажу № 7/83а-ГК від 30.03.2004, задоволено зустрічний позов та визнано недійсними повністю договір комісії № 48/04 від 01.03.2004 та договір купівлі-продажу № 7/83а-ГК від 30.03.2004.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно положень статті 659 ЦК України продавець зобов’язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2007 у справі № 6/909 було встановлено, що:

- за договором про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.1998, який ще не був розірваний станом на момент укладання договору купівлі-продажу, додаткові вуглеводні, які видобуті на Родовищі в процесі Спільної Діяльності, стають власністю Учасників з моменту їх видобутку і розподіляються між ними згідно умов цього Договору;

- газовий конденсат, реалізований за договором купівлі-продажу № 7/83а-ГК від 30.03.2004, є спільною частковою власністю ТОВ „Інтернафтотрейд” та ВАТ „Укрнафта” і був отриманий ТОВ „Інтернафтотрейд” за договором комісії № 48/04 від 01.03.2004;

- волевиявлення співвласника газового конденсату – ВАТ „Укранафта” на його продаж, зокрема через Комісіонера, не було;

- ВАТ „Укрнафта” в особі свого структурного підрозділу - Гнидинцівського ГПЗ на момент укладення договору купівлі-продажу помилялося щодо своїх прав на майно, яке воно отримало за спірним договором купівлі-продажу, оскільки це майно – газовий конденсат вже частково належало ВАТ „Укрнафта” за договрорм про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.1998.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до положень ст. 1134 ЦК України вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників.

У відповідності до ст.ст. 358, 361 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Так як газовий конденсат, який був переданий позивачем відповідачу за Договором купівлі-продажу є спільною частковою власністю позивача і відповідача, позивач мав право розпоряджатись лише своєю часткою такого майна в Спільній діяльності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2005 у справі № 22/609, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, розірвано договір № 6/25 від 04.09.1998 про спільну діяльність з освоєння та розробки газоконденсатних покладів Мільківського нафтогазоконденсатного родовища без створення юридичної особи, що був укладений між ЗАТ „Інтернафтотрейд” та НГВУ „Чернігівнафтогаз” ВАТ „Укрнафта” у зв’язку з істотним порушенням його умов ТОВ „Інтернафтотрейд”, яке прийняло на себе права та обов’язки ЗАТ „Інтернафтотрейд” згідно договору від 30.01.2004.

Відповідно до ст. 1141 ЦК України поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Оскільки переданий позивачем відповідачу газовий конденсат в кількості 3549,607 тон є їх спільною частковою власністю учасників простого товариства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що повернення позивачу його частки має здійснюватись шляхом поділу майна в порядку, визначеному ст.ст. 367, 1141 ЦК України, а не за правилами ст. 216 ЦК України.

Питання наслідків розірвання договору про спільну діяльність та розподілу у зв’язку з цим майна, яке було у спільній частковій власності позивача і відповідача було предметом розгляду по справі № 18/265, по якій 19.07.2007 винесено рішення, яким зобов’язано ТОВ „Інтернафтотрейд” передати ВАТ „Укрнафта” належним чином засвідчені копії всіх документів, що стосуються руху спільних коштів та спільного майна по договору про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.1998 та зобов’язано останнього створити разом з ВАТ „Укрнафта” ліквідаційну комісію для вчинення спільних дій, пов’язаних з розірванням договору про спільну діяльність № 6/25 від 04.09.1998.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване та правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 25/56 не підлягає скасуванню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтернафтотрейд” залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2008 у справі № 25/56- без змін.

2.          Матеріали справи № 25/56 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.