ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р.

№ 31-1/428-06-11216

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Гамма Трансбан"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р.

у справі

№31-1/428-06-11216

господарського суду

Одеської області

за позовом

ДП "Іллічівський морський торговельний порт"

до відповідача:

ТОВ "Гамма Трансбан"

про

стягнення 36 176,44 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Попова Н.О.

від відповідача:

Павшинська Н.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.09.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216 (суддя Лєсогоров В.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. (судді: Бєляновський В.В., Ліпчанська Н.В., Мацюра П.Ф.), позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Гамма Трансбан" на користь ДП "Іллічівський морський торговельний порт" 36 176,44 грн., 361,76 грн. по держмиту, 118,00 грн. за ІТЗ судового процесу, 13 170,15 грн. витрат за експертизу.

У касаційній скарзі ТОВ "Гамма Трансбан" просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 18.09.2007 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216 та залишити позов без розгляду повністю, посилаючись на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанції п. 5.15 ст. 5, пп. 6.2.4 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки льодовий збір відноситься до операцій з поставки позивачем відповідачу послуг, пов'язаних із перевезенням транзитного вантажу транзитом через територію і порти України, які згідно з п. 5.15 ст. 5, пп. 6.2.4 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Розпорядженням в.о. Голови судової палати Вищого господарського суду України Першикова Є.В. від 30.01.2008 р. №02-12.2/35 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого —судді Грейц К.В., суддів: Глос О.І., Бакуліної С.В.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

На підставі укладеного між сторонами договору від 30.12.2005 р. №300 Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" здійснило вивантаження з залізничних вагонів, розформування, збереження, подачу/прибирання вагонів, а також документальне оформлення проданого вантажовідправниками на експорт вантажу ТОВ "Гамма Трансбан".

За результатами виконання зобов'язань за названим договором Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" пред'явило до оплати ТОВ "Гамма Трансбан" рахунки від 28.02.2006 р. №Т/1808, від 14.02.2006 р. №Т/1458, №Т/736р на загальну суму 1 043 775,41 грн.

В процесі проведення розрахунків з ТОВ "Гамма Трансбан" Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" виписало відповідні податкові накладні, проте ТОВ "Гамма Трансбан" здійснило платежі не в повному обсязі, оскільки залишило без оплати нараховані на вартість льодового збору 20% податку на додану вартість —36 176,44 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 36 176,44 грн., обґрунтовуючи позов тим, що при розрахунку вартості наданих послуг порт діяв відповідно до норм пп. 3.1.1 п. 3.1. ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" і нарахував на вартість льодового збору податок на додану вартість за ставкою 20% у розмірі заявлених до стягнення коштів, який відповідачем не був сплачений.

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що: по-перше, ставки льодового збору встановлено за роботу криголамів та інших плавзасобів, які забезпечують проходження суден (які безпосередньо перевозять вантаж) каналами та акваторією порту, у зв'язку з чим об'єктом роботи вказаних плавзасобів є забезпечення проходження суден (які безпосередньо перевозять вантаж) каналами та акваторією порту, а не сам вантаж, який знаходиться на судні; по-друге, нарахування льодового збору здійснюється протягом фактичного періоду оголошеної в установленому порядку льодової кампанії, і, відповідно, залежить від наявності або відсутності оголошеної в установленому порядку льодової кампанії і не залежить від того, який вантаж знаходиться на судні (експортний, імпортний або транзитний).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки господарських судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Як встановленого господарськими судами попередніх інстанцій та не заперечується сторонами, на підставі укладеного між сторонами у справі договору від 30.12.2005 р. №300 ДП "Іллічівський морський торговельний порт" здійснило вивантаження з залізничних вагонів, розформування, зберігання, подачу/прибирання вагонів, а також документальне оформлення проданого вантажовідправниками на експорт вантажу ТОВ "Гамма Трансбан". За результатами виконання зобов'язань за вищезгаданим договором ДП "Іллічівський морський торговельний порт" пред'явило до оплати ТОВ "Гамма Трансбан" рахунки та виписало відповідні податкові накладні, проте ТОВ "Гамма Трансбан" здійснило платежі не у повному обсязі, оскільки залишило без оплати нараховані ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на вартість льодового збору 20% податку на додану вартість у сумі 36 176,44 грн.

Відповідно до п. 3.10 договору від 30.12.2005 р. №300 відповідач зобов'язався сплачувати льодовий збір в установленому розмірі протягом фактичного періоду оголошеної в установленому порядку льодової компанії. При цьому, відповідно до п. 3.18 договору зазначені в ньому ставки наведені без урахування податку на додану вартість, який при розрахунках з клієнтами нараховується до зазначених ставок відповідно до чинного законодавства України.

Також господарськими судами встановлено факт наявності оголошеної в установленому порядку льодової кампанії у спірний період (наказами Державного департаменту морського і річкового транспорту Мінтрансу України від 24.01.2006 р. №8 оголошено початок, а від 01.03.2006 р. №32 —оголошено закінчення льодової компанії у Північно-західній частині Чорного моря; розпорядженням капітана Іллічівського морського торговельного порту від 06.03.2006 р. №6 оголошено закінчення льодової компанії в порту з 01.03.2006 р.).

Як зазначалося вище, в процесі проведення розрахунків з відповідачем позивачем були виписані відповідні податкові накладні.

Під час виконання умов укладеного між сторонами договору від 30.12.2005 р. №300 діяв Закон України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 р. №168/97-ВР зі змінами та доповненнями, в т.ч. внесеними згідно з Законом України від 25.03.2005 р. №2505-IV.

Згідно з положеннями названого Закону операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому п. 5.15 цього Закону (пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6); звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) вантажів транзитом через територію і порти України (п. 5.15 ст. 5).

Стаття 1 Закону України "Про транзит вантажів" визначає транзитні послуги (роботи) як безпосередньо пов'язану з транзитом вантажів підприємницьку діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод, тощо.

Виходячи з положень Збірника тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392, ставки льодового збору встановлено за роботу криголамів, буксирів та інших плавзасобів, які забезпечують проходження суден каналами та акваторією порту. Льодовий збір застосовується протягом фактичного періоду оголошеної в установленому порядку льодової компанії, але в термін не менший, ніж 15 діб для портів Одеса, Іллічівськ, Білгород-Дністровський.

З огляду на викладене, цілком обґрунтованими є висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що: по-перше, об'єктом роботи вказаних вище плавзасобів є забезпечення проходження суден (які безпосередньо перевозять вантаж) каналами та акваторією порту, а не вантаж, який знаходиться на судні, і вказана робота законодавством не поставлена в залежність від того, який вантаж знаходиться на судні (експортний, імпортний або транзитний); по-друге, нарахування льодового збору здійснюється протягом фактичного періоду оголошеної в установленому порядку льодової кампанії і, відповідно, знаходиться в залежності лише від наявності або відсутності оголошеної в установленому порядку льодової кампанії.

Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість" у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 1 п. 1.3) платник податку —це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Згідно з пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків (п. 6.1 ст. 6 Закону). Податок становить 20 відсотків бази оподаткування, визначеної статтею 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг) (пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону).

Відповідно до положень "Збірника тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України", затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 (у редакції наказу Міністерства транспорту України від 12.03.2003 р. №188), тарифні ставки Збірника та порядок їх обчислення застосовуються всіма суб'єктами підприємницької діяльності, які надають послуги, передбачені цим Збірником, у морських портах, на причалах суднобудівних і судноремонтних заводів, інших портах, причалах (пристанях), незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності; тарифи цього Збірника встановлені в доларах США без урахування ПДВ.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач діяв на підставі договору, укладеного з відповідачем, який є резидентом України, місцем надання послуг є митна територія України, висновки господарських судів про наявність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності експертного висновку від 31.07.2007 р. №6207/6208, відсутності у судового експерта досвіду роботи у дослідженні документів з точки зору правознавства не спростовують висновків господарських судів і не можуть бути підставою для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. та рішення господарського суду Одеської області від 18.09.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216, оскільки відповідно до ст. 42, ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта (який не є обов'язковим для господарського суду) було оцінено господарським судом за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України у сукупності з іншими доказами в справі (про що і було зазначено в постанові господарського суду апеляційної інстанції —т. 3, а.с. 113).

За таких обставин, встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій з дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216 не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Гамма Трансбан" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 р. у справі №31-1/428-06-11216 —без змін.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна