ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 16/109

08.04.08

За позовом          Відкритого акціонерного товариства «Завод «Маяк»

До 1) Закритого акціонерного товариства «Будівельно –виробничий комплекс «Маяк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Вілія –Буд - Центр»

Про                     визнання недійсним договору купівлі –продажу цінних паперів

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивача

від відповідача 1

від відповідача 2

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.04.08 в засіданні суду оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред‘явлені вимоги про визнання недійсним договору купівлі –продажу цінних паперів –простих іменних акцій номінальною вартістю 1 гривня від 05.03.2007 р. у кількості 3289163 акцій, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Будівельно –виробничий комплекс «Маяк»та Товариством з обмеженою відповідальністю „Вілія –Буд - Центр».

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 5 березня 2007 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів без справжніх намірів сторін щодо виконання умов останнього, тобто в момент укладення договору не було дотримано п. 5 ст. 203 ЦК України, відповідно до якого, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог щодо спрямування його на реальне настання правових наслідків, згідно з ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідач 1 проти позову заперечує мотивуючи це тим, що добросовісно виконує умови Договору та бажає настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому підстава для визнання Договору недійсним, яка передбачена п. 5 ст. 203 ЦК України, відсутня.

Відповідач 2 позов не визнає та надає суду докази, що підтверджують реальне виконання ним оскаржуваного договору купівлі-продажу цінних паперів. Наявність даних доказів, на думку Відповідача 2, спростовує всі доводи Позивача на задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач –ВАТ «Завод «Маяк», відповідач 2 –ТОВ «Вілія –Буд – Центр»та Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфапласт» є засновниками відповідача 1 –ЗАТ «БВК «Маяк», яке діє в організаційно-правовій формі закритого акціонерного товариства.

З метою залучення додаткових інвестицій Відповідачем 1 здійснено додаткову емісію цінних паперів у вигляді простих іменних акцій номіналом 1 гривня та в кількості 5 356 943 штуки.

Дана емісія та її погодження були здійснені відповідно до норм діючого законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується жодною з сторін.

Так, 03.04.2006р. на загальних зборах акціонерів Відповідача 1 було прийнято рішення про емісію, що затверджено 100 відсотковим голосуванням. Зазначене рішення загальних зборів акціонерів було оформлено протоколом №12 в якому визначено строк і порядок розміщення акцій та їх оплата. Акціонерами, які виявили бажання придбати акції додаткового випуску, пропонувалося подати Відповідачу 1 заяву в якій висловити таке бажання. З відповідними заявами до Відповідача 1 звернулися два акціонери, а саме: Позивач та Відповідач 2.

13 квітня 2006 року між Відповідачем 1 та Позивачем було укладено договір купівлі-продажу 3 289 163 простих іменних акцій, а між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 –договір купівлі-продажу 2 067 780 простих іменних акцій.

Стосовно договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р., що був укладений між Відповідачем 1 та Позивачем, то відповідно до п. 2.1. останнього, ціна продажу (3 289 163 грн.) простих іменних акцій Відповідача 1 повинна була сплачуватися Позивачем у наступному порядку: 1) не менше 50% від суми Договору повинні бути сплачені Позивачем не пізніше 24 червня 2006 року; 2) виплата решти суми Договору повинна бути сплачена Позивачем протягом одного року з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду Відповідача 1. Позивач не виконував вищезазначені договірні обов’язки щодо оплати акцій Відповідача 1, чим порушував умови Договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006 р.. Відповідно до п. 3.2. Договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р., у випадку прострочення Позивачем строків оплати вартості акцій більш ніж на 3 місяці, Відповідач 1 має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку, повідомивши про це Позивача не пізніше ніж за 10 днів до розірвання даного Договору. Відповідач 1 неодноразово повідомляв Позивача про порушення ним строків оплати акцій та про можливість застосування наслідків передбачених п.3.2. Договору (листи №32 від 18.09.2006р.,№35 від 28.09.2006р.), але Позивач так і не сплатив, навіть, 50% від суми Договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р., що є прямим порушенням умов Договору та порушує вимоги ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України.

Позивач факт невиконання ним умов договору купівлі-продажу від 13.04.2006р. не заперечує.

Враховуючи те, що Позивач прострочив оплату вартості акцій більш ніж на 3 місяці, Відповідач 1, реалізовуючи п. 3.2. Договору, листом №44 від 15 лютого 2007 року повідомив Позивача про розірвання Договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р.Цим же листом Позивача було повідомлено про те, що акції Відповідача 1, щодо яких порушені строки викупу, будуть розповсюджені між іншими акціонерами.

Судом встановлено, що Відповідачем 1 було дотримано порядок розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р., який передбачений умовами останнього та не суперечить нормам діючого законодавства.

Зауваження Позивача стосовно того, що Відповідач 1 не надав йому відстрочки на оплату акцій за договором купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р. (прохання застосувати відстрочку обґрунтовувалося фінансовими труднощами Позивача), не впливають на вирішення спору, оскільки Відповідач 1, укладаючи договір купівлі-продажу цінних паперів з Позивачем переслідував виключно одну мету –збільшення розміру статутного фонду шляхом реалізації акцій додаткової емісії, а не виконання Позивачем обов’язку щодо оплати акцій додаткової емісії робило неможливим досягнення вищевикладеної мети Відповідача 1. Крім того, Позивачу було відомо, що відсутність у боржника необхідних коштів, згідно п. 5.4. договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р., не є форс-мажорними обставинами і не звільняє сторін від відповідальності, що передбачена п. 3.1.- п. 3.6.даного договору.

Судом встановлено, що Відповідачу 1 з метою поповнення статутного фонду необхідно було реалізувати 3 289 163 простих іменних акцій стосовно яких був розірваний договір купівлі-продажу цінних паперів з Позивачем. У зв’язку з цим, 5 березня 2007 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів за умовами якого Відповідач 2 зобов’язується придбати 3 289 163 простих іменних акцій Відповідача 1. На момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу від 05.03.2007р. вказані цінні папери перебували у власності Відповідача 1, стосовно них не існувало дійсних договорів, які б засвідчували перехід права на них до третьої особи. Договір купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006р. між Відповідачем 1 та Позивачем відносно даних 3 289 163 простих іменних акцій Відповідача 1, був розірваний останнім ще в лютому 2007 року.

Таким чином, Відповідач 1, при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу мав право продажу простих іменних акцій, згідно ст. 658 ЦК України, а Відповідач 2, як один із акціонерів Відповідача 1, мав право придбати акції додаткової емісії Відповідача 1.

Відповідно до п. 2.1. оскаржуваного Договору купівлі-продажу, ціна продажу цінних паперів, що становить 3 289 163 грн., має бути сплачена Відповідачем 2 у наступному порядку:

а) не менше 50% від суми Договору купівлі-продажу має бути сплачена Відповідачем 2 не пізніше 15.05.2007р.;

б) виплати решти суми Договору купівлі-продажу має бути здійснена Відповідачем 2 на протязі одного року з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду Відповідача 1.

Судом встановлено, що Відповідач 2 добросовісно виконує взяті на себе зобов’язання щодо оплати акцій за оскаржуваним договором купівлі-продажу від 05.03.2007р.. Так, в строк до 15.05.2007р. Відповідач 2 сплатив 50% від суми договору купівлі-продажу, а саме: 1 644 581, 5 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №281 від 05.03.2007р., № 309 від 12.03.2007р., №337 від 15.03.2007р., №369 від 20.03.2007р., №400 від 26.03.2007р..Станом на 25.05.2008р. Відповідач 2 перерахував Відповідачу 1 на виконання оскаржуваного договору купівлі-продажу 2 044 581, 5 грн., повна оплата акцій повинна бути здійснена Відповідачем 2 до 26.04.2008р., тобто до закінчення річного строку з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду Відповідача 1 (державна реєстрація змін до статуту Відповідача 1 щодо збільшення статутного фонду була проведена державним реєстратором Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації 26.04.2007р, що підтверджується відповідним записом на титульній сторінці статуту Відповідача 1, який міститься в матеріалах справи).

Оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007р. є таким, що відповідає нормам діючого законодавства, підстав для визнання його недійсним, не існує. Посилання Позивача на п. 5 ст. 203 ЦК України, відповідно до якого правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків обумовлених ним, та прохання застосувати ст. 215 ЦК України, яка вказує, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог щодо спрямування його на реальне настання правових наслідків є підставою для визнання такого правочину недійсним, є безпідставним.

Позивач фактично просить суд, визнати Договір купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007р. фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються ним.

Зазначені стверджування позивача повністю спростовуються матеріалами справи.

Дослідивши обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що підстави для визнання Договору недійсним з посиланням на п.5 ст. 203 та на ст. 215 ЦК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак