ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 4/244

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. –головуючого,

Ковтонюк Л.В.,

Чабана В.В.,

розглянувши у відкритому засіданні матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди”, м. Донецьк

на

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2007

у справі

господарського суду Донецької області № 4/244

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЗ-Транс”, м. Донецьк

про

стягнення 51 790 грн. 89 коп.

У справі оголошувалась перерва з 25.02.2008 до 27.02.2008.

за участю представників сторін:

25.02.2008

27.02.2008

від позивача –

Мурліна Л.В., Гончарова Н.О.;

не з’явилися;

від відповідача –

Беневська І.В.;

не з’явилися;

УСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди” у 2007 році звернувся до господарського суду Донецької області з позовними вимогами про стягнення з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЗ-Транс” 29 187 грн. 55 коп. штрафних санкцій, 479 грн. 80 коп. 3% річних, 4 706 грн. 10 коп. моральної шкоди, 17 417 грн.44 коп. витрат, пов’язаних з веденням справи, всього 51 790 грн. 89 коп.

В подальшому позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути 29 187 грн. 55 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, 390 грн. 50 коп. 3% річних, 4 706 грн. 10 коп. моральної шкоди і 17 417 грн. 44 коп. витрат, пов’язаних з введенням справи.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.08.2007 (суддя Гринько С.Ю.) позов задовольнив частково, стягнув штраф за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у сумі 107 грн. 70 коп., державне мито у сумі 102 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що рішенням у справі № 43/344 задоволено вимоги про стягнення заборгованості за договором № 05/06-2, тому відповідно до частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, з урахуванням строку позовної давності та часткової сплати боргу, вимоги щодо стягнення пені задоволено частково; у задоволенні вимог щодо стягнення 3% річних відмовлено, оскільки не передбачено одночасне нарахування процентів відповідно до статей 536 та 625 Цивільного кодексу України, тому що вони різні за змістом; вимоги щодо стягнення моральної шкоди необґрунтовані, тому у їх стягненні відмовлено; у стягненні витрат, пов’язаних з веденням справи у суді відмовлено, оскільки наданий договір свідчить про надання юридичних послуг протягом певного часу, а не за ведення справи що розглядається.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2007 (судді: Акулова Н.В.–головуючий, Геза Т.Д., Діброва Г.І.) апеляційна скарга позивача задоволена частково, рішення скасовано частково, стягнути пеню за період з 15.11.2007 по 19.02.2007 у сумі 1 148 грн. 30 коп., 3% річних у сумі 457 грн.; витрати по сплаті держмита за подання позову у сумі 160 грн. 53 коп., інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 3 грн. 54 коп.; витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги у сумі 80 грн. 26 коп.; в іншій частині рішення залишено без змін; господарський суд Донецької області у відповідності з приписами статті 122 Господарського процесуального кодексу України зобов’язано видати наказ; позивачу повернути без виконання наказ господарського суду Донецької області від 31.08.2007 у справі № 4/244 про стягнення 107 грн. 70 коп. штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, державного мита 102 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова мотивована тим, що пеня за рішенням суду у справі № 43/334 стягнута з 17.08.2006 до 14.11.2006, між тим пеня може бути нарахована протягом шести місяців, тому стягненню підлягає і пеня за період з 15.11.2006 по 19.02.2007 у сумі 1 148 грн. 30 коп.; вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 457 грн. задоволено на підставі статті 625 Цивільного кодексу України; у стягненні витрат, пов’язаних з веденням справи у суді відмовлено, оскільки позивач просить стягнути витрати з ведення справи № 43/334, тоді як справа, що розглядається - № 4/244; у стягненні моральної шкоди відмовлено, у зв’язку з недоведеністю.

Не погоджуючись з ухваленою постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про її часткове скасування та стягнення штрафу в сумі 12 327 грн. 30 коп., збитків, які понесені через необхідність з вини відповідача у зв’язку з захистом своїх інтересів у судах України у розмірі 17 417 грн. 44 коп., покликаючись на те, що вона ухвалена з порушенням матеріального права, оскільки пеня підлягала стягненню відповідно до пункту 6.2 договору, яким передбачено стягнення штрафу за ставкою 0,5% за кожний день прострочки, а не за обліковою ставкою Національного банку України, що склала 8,5%; також наполягає на задоволенні вимог щодо стягнення збитків, понесених з вини відповідача, у зв’язку з неналежним виконанням своїх зобов’язань.

Заслухавши представників сторін, та проаналізувавши мотиви, викладені у касаційній скарзі, у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення у справі, господарські суди першої та другої інстанцій виходили з того, що у зв’язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю “МАЗ-транс” зобов’язань по оплаті нафтопродуктів, поставлених йому Товариством з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди” на підставі договору купівлі-продажу № 05/06-2, рішенням від 06.12.2006 господарський суд Донецької області у справі № 43/334 задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди” до Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЗ-транс” про стягнення основної заборгованості у сумі 25 681 грн. 86 коп., штрафу у сумі 11 556 грн. 84 коп. та 3% річних у сумі 189 грн. 97 коп., всього 37 428 грн. 67 коп.

Тому Товариство з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди” звернулося з позовом, що розглядається, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “МАЗ-Транс” 29 187 грн. 55 коп. штрафних санкцій, 479 грн. 80 коп. 3% річних, 4 706 грн. 10 коп. моральної шкоди, 17 417 грн.44 коп. витрат, пов’язаних з веденням справи, всього 51 790 грн. 89 коп.

За результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційною інстанцією стягнуто пеню за період з 15.11.2007 по 19.02.2007 у сумі 1 148 грн. 30 коп., оскільки за рішенням суду у справі № 43/334 пеня стягнута з 17.08.2006 до 14.11.2006, а пеня може бути нарахована протягом шести місяців, тому стягненю підлягає пеня за період з 15.11.2006 по 19.02.2007 у сумі 1 148 грн. 30 коп.

Судами обох інстанцій правильно встановлено, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, штрафні санкції можуть бути нараховані протягом шести місяців, тобто до 19.02.2007, проте апеляційною інстанцією не враховано приписи пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України щодо обмеження позовної давності у один рік.

Водночас, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що вимоги щодо стягнення штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання підлягають стягненню у сумі 107 грн. 70 коп., враховуючи приписи пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України та часткове перерахування боргу.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо вказується на те, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тому заперечення позивача щодо нарахування пені у розмірі 0,5% є помилковими.

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 3% річних у сумі 457 грн. (з урахуванням уточненого розрахунку).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, тому апеляційний господарський суд правильно дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення річних підлягають задоволенню.

Також суди обох інстанцій правильно дійшли висновку щодо відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки підставами для відшкодування моральної шкоди є наявність самої реальної шкоди, противоправна поведінка особи, яка заподіяла цю шкоду, причинний зв’язок та вина відповідача. Позивач має довести наявність цих підстав для відшкодування нанесеної шкоди, яка на розгляд позивача виникла внаслідок приниження честі, гідності, а також ділової репутації юридичної особи.

Відповідно до умов статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, позивачем не доведено завданої моральної шкоди.

Суди обох інстанцій також правильно дійшли висновку щодо відмови у задоволенні стягнення витрат, пов’язаних з веденням справи у суді, оскільки наданий договір № 10/08-1 від 10.08.2006 свідчить про надання юридичних послуг протягом певного часу, а не за ведення справи що розглядається.

Доводи позивача не спростовують викладених вище висновків.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Паливно-заправна компанія “Валди” задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2007 у справі господарського суду Донецької області № 4/244 скасувати в частині стягнення пені, а в іншій залишити в силі.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.08.2007 в частині стягнення пені залишити в силі.

Доручити господарському суду Донецької області виконати постанову Вищого господарського суду України від 27.02.2008.

Головуючий суддя

В.Я. Карабань

Суддя

Л.В. Ковтонюк

Суддя

В.В. Чабан