ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 2-15/10254.2-2007(2-22/11730.1-2006,2-14/15930-2

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Державного підприємства

"Придніпровська залізниця"

на рішення           господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р.

та постанову           Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.01.2008р.

у справі                                                  № 2-15/10254.2-2007

господарського суду                              Автономної Республіки Крим

за позовом                    Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до                                                            Державного підприємства "Керченський

морський рибний порт"

про          стягнення 481 536 грн.

за участю представників:

позивача –          Зенкової І.О.

відповідача -                                         Косової О.Я.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2005 року ДП “Придніпровська залізниця” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з ДП “Керченський морський рибний порт” плати за користування вагонами у сумі 481 536 грн.

В ході розгляду спору по суті позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, збільшив розмір позовних вимог до 859 564,80 грн.

Спір розглядався судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007 року у даній справі (суддя Іщенко І.А.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.01.2008 року (судді: Борисова Ю.В., Волков К.В., Гонтар В.І.), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та постановою господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ДП “Придніпровська залізниця” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові акти попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 859 564,80 грн. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані, в обґрунтування своїх вимог і заперечень, докази сторін.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 20.06.2003р. між сторонами у справі укладено договір № ПР/МД-03-4/166/НЮ-1259п про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно з умовами вказаного договору відповідач зобов’язався надати позивачу послуги, пов’язані з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги, а позивач - здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору плата за перевезення, додаткові збори, користування вагонами, послуги та розмір штрафів визначається Статутом залізниць України, Тарифним керівництвом № 1.

01.12.2003 року між сторонами украдено договір №ПР/МД-03-4/166/НЮ01259 про обробку вагонів з вантажами, в п. 7.1 якого визначено, що плата за користування вагонами портом нараховується за час з моменту їхньої передачі порту до моменту прийому залізницею від порту.

Згідно накладних 21.08.2005 року на станцію роз’їзд 11 км., на адресу відповідача від ЗАТ “Сєвєродонецьке об’єднання “Азот” прибув вантаж –селітра аміачна, з яких 19 вагонів, що належать Укрзалізниці, здані на під’їзну колію порту 21.08.2005 року о 16 год. 30 хв., що підтверджується актом загальної форми від 24.10.2005 року.

На підставі ст.119 Статуту залізниць України (далі –Статут) та Правил користування вагонами і контейнерами (далі –Правила) згідно відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) за період з 16 год. 30 хв. 21.08.2005 року до 11 год. 00 хв. 30.08.2005 року залізниця нарахувала плату за користування вагонами в сумі 52 417,20 грн. (з урахуванням ПДВ), яка в повному обсязі оплачена відповідачем.

За період з 11 год. 00 хв. 30.08.2005 року до 12 год. 00 хв. 15.12.2005 року, залізниця нарахувала плату за користування вагонами в сумі 859 564,80 грн. (з урахуванням ПДВ). Оскільки затримка вивантаження вагонів відбулася у зв’язку із складеною слідчим постановою про залучення вантажу –аміачної селітри до кримінальної справи в якості речового доказу, відповідач не визнав нараховану плату, про що зробив зауваження у відомостях плати за користування вагонами (контейнерами) та оплату не здійснив.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за користування вагонами в період з 11 год. 00 хв. 30.08.2005 року до 12 год. 00 хв. 15.12.2005 року в силу виникнення обставин, за які жодна із сторін не відповідала.

Такою обставиною за висновком місцевого господарського суду, позицію якого підтримала апеляційна інстанція, є передання вантажу в якості речового доказу на зберігання ТОВ "Агропартнер" у зв"язку з порушенням кримінальної справи відносно посадових осіб "Azot Commodities LTD", ЗАТ "Северодонецьке об"єднання Азот", "COMWAY ENTERPRISES Inc".

При цьому місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що фактична передача аміачної селітри від відповідача та прийняття його на зберігання уповноваженими особами ТОВ "Агропартнер" відбулась лише у грудні 2005 року, про що свідчать акти прийому-передачі від 02.12.2005 року, від 14.12.2005 року та від 15.12.2005р.

Постановою прокурора Донецької області від 12.09.2005 року встановлено, що передача селітри, як речового доказу, здійснена неналежному зберігачу відповідача, в зв"язку з чим постанова слідчого СУ УМВС України в Донецькій області від 30.08.2005 року в цій частині скасована. Зазначені обставини є поважною причиною несвоєчасного виконання ДП “Керченський морський рибний порт” своїх зобов"язань по вивантаженню поданих вагонів.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 614 цього ж Кодексу особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, при звільненні відповідача від відповідальності по внесенню плати за користування вагонами, суди попередніх інстанцій повністю з"ясували усі обставини щодо строків фактичної передачі і перебування вантажу у ТОВ "Агропартнер" та встановили відсутність вини відповідача у затримці вивантаження вагонів, внаслідок чого обгрунтовано дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З даними висновками апеляційного суду повністю погоджується судова колегія Вищого господарського суду України, оскільки вони відповідають положенням ст. 84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Доводи касаційної скарги щодо наявності вини відповідача в затримці вагонів на станції призначення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.01.2008р. у справі №2-15/10254.2-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.Р. Шевчук