ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2008

Справа №2-13/1694-2008

За позовом - Сімферопольського міжрайонного природоохоронного прокурора, м. Сімферополь в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь.

До відповідача – Приватного підприємства «КЕТ-1», м. Алушта, смт. Партеніт,

До відповідача Партенітської селищної ради, м. Алушта, смт. Партеніт.

Про визнання недійсним рішення.

Суддя ГС АР Крим А.І. Жукова

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Дергачов І.М. – головний спец., ю/к., дов. від 24.01.2008 року.

Від відповідача 1: Мусіюк К.О. – представник, дов. від 21.03.2008 року.

Від відповідача 2: Почтаренко Д.С. – представник, дов. від 25.02.2008 року.

З участю прокурора – Куртбєдінова М.Х., посвідчення 374.

Сутність спору: Позивач – Сімферопольський міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим до відповідачів Приватного підприємства «КЕТ-1» та Партенітської селищної ради про визнання недійсним рішення 21 сесії 5-го скликання Партенітської селищної ради від 03.07.2007 року за №21-99 «Про надання дозволу ПП «КЕТ-1» на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки».

Позовні вимоги про визнання недійсним рішення 21 сесії 5-го скликання Партенітської селищної ради від 03.07.2007 року за №21-99 «Про надання дозволу ПП «КЕТ-1» на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки», зокрема мотивовані тим, що оскаржуване рішення приймалося Партенітською селищною радою в порушення містобудівної документації та генерального плану забудови території.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що земельна ділянка, що планується для відведення Приватному підприємству «КЕТ-1» відноситься до земель лісового фонду, тому Партенітська селищна рада вийшла за межі наданих повноважень, оскільки відповідне рішення приймається Кабінетом міністрів України.

Відповідачем – Партенітською селищною радою було надано відзив на позовну заяву, згідно з яким, позовні вимоги не визнає та зазначає, що відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України передбачений місячний строк для розгляду відповідного клопотання юридичної особи та прийняття рішення про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, проте відмова у разі відсутності всіх додатків, які вказані у ст. 123 та ч.15 ст. 151 Земельного кодексу України, не передбачена.

Партенітська селищна рада також зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться в землях запасу та в межах населеного пункту смт. Партеніт, не відноситься до земель лісового фонду, тому Партенітська селищна рада при прийнятті оскаржуваного рішення не виходила за межі своїх повноважень.

Відповідач – Приватне підприємство «КЕТ-1» не скористався своїм процесуальним правом та не надав письмовий відзив на позов. Проте в судовому засіданні, представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, зазначаючи, що Приватним підприємством «КЕТ-1» дотримані усі вимоги чинного законодавства України щодо зібрання відповідних документів та звернення до Партенітської селищної ради для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтованою площею 11 га, розташованої в смт. Партеніт в районі АЗС «ВОГ», траса Сімферополь-Ялта, для здійснення нового будівництва та обслуговування розважального комплексу з інфраструктурою.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Справа слуханням відкладалася, в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін судочинство здійснювалось російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

В с т а н о в и в:

26.06.2007 року Приватне підприємство «КЕТ-1» звернулося до Партенітської селищної ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтованою площею 11,0 га, розташованої в смт. Партеніт в районі АЗС «ВОГ», траса Сімферополь-Ялта, для здійснення нового будівництва та обслуговування розважального комплексу з інфраструктурою.

03.07.2007 року, на підставі заяви Приватного підприємства «КЕТ-1», 21-єю сесією 5-го скликання Партенітської селищної ради було прийняте рішення за №21-99 «Про надання дозволу ПП «КЕТ-1» на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки», яким, зокрема, вирішено, надати згоду ПП «КЕТ-1» на складання проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, що передається в оренду строком на 49 (сорок дев’ять) років, орієнтованою площею 11,0 га, розташованої за адресою: АР Крим, м. Алушта, смт. Партеніт, район АЗС «ВОГ», траса Сімферополь-Ялта, для здійснення нового будівництва та обслуговування розважального комплексу з інфраструктурою.

Пунктом 2 рішення 21 сесії 5-го скликання Партенітської селищної ради від 03.07.2007 року за №21-99 «Про надання дозволу ПП «КЕТ-1» на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки» зобов'язано Приватне підприємство «КЕТ-1», на протязі дванадцяти місяців із дня прийняття дійсного рішення надати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в Партенітську селищну раду на затвердження.

При прийнятті зазначеного рішення Партенітська селищна рада керувалась ст. 12 Земельного кодексу України та п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Ст. 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

З матеріалів справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту смт. Партеніт та знаходиться в землях запасу. Це підтверджується рішенням 29-ої сесії 24-го скликання Партенітської селищної ради «Про розгляд проекту землеустрою з встановлення меж смт. Партеніт Партенітської селищної ради м. Алушта» від 21.04.2004 року №29-3 та рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим «Про встановлення меж селища міського типу Партеніт (м. Алушта) Автономної Республіки Крим» від 21.05.2004 року № 968-3/04.

Таким чином, Партенітською селищною радою не перевищені власні самоврядні повноваження та не порушені ст. 12 Земельного кодексу України, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при прийнятті оскаржуваного рішення.

Щодо відповідності рішення 21 сесії 5-го скликання Партенітської селищної ради від 03.07.2007 року за №21-99 вимогам Земельного кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Як було встановлено судом раніше спірна земельна ділянка знаходиться в землях запасу Партенітської селищної ради, отже передача її в оренду Приватному підприємству «КЕТ-1» під забудову може бути лише на підставі рішення Партенітської селищної ради за проектом відведення в порядку, встановленому ст. 123 Земельного кодексу України.

Відповідно ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою статті 151 цього Кодексу документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Ст. 123 Земельного кодексу України не встановлює обставини, при яких відповідна державна адміністрація або рада зобов'язана відмовити юридичній особі в наданні згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, зокрема у випадку відсутності усіх додатків, зазначених у ст. 123 та ч. 15 ст. 151 Земельного кодексу України. Відповідно до зазначених норм це є обов'язок юридичної особи, яка зацікавлена в одержанні земельної ділянки. Ст. 123 Земельного кодексу України встановлений місячний строк для розгляду клопотання юридичної особи та прийняття рішення про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки. При цьому зазначена стаття не встановлює вимоги до форми рішення, зокрема не встановлює обов'язок відповідної державної адміністрації або ради вказувати у зазначеному рішенні категорію земель.

Таким чином, Партенітською селищною радою при прийнятті оскаржуваного рішення не було порушено вимоги ст. 123 Земельного кодексу України.

Суд також дійшов до висновку, що посилання Сімферопольського міжрайонного природоохоронного прокурора на порушення відповідачем - Партенітською селищною радою ст. 39 Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. ст. 17, 21 Закону України «Про основи містобудування» є необґрунтованим з наступних питань.

Згідно ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року № 1699-II рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури.

Згідно ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року № 2780-XI містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою, зокрема, для вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Відповідно до листа Партенітської селищної ради від 20.03.2008 року № 287 генеральний план забудови населеного пункту смт. Партеніт м. Алушта Партенітською селищною радою станом на 20.03.2008 року не розроблений. У зв'язку з чим містобудівна документація на земельну ділянку, яка відокремлено відводиться, розроблюється заінтересованою особою у процесі узгодження проекту землеустрою з відведення земельної ділянки.

Отже, на час прийняття Партенітською селищною радою оскаржуваного рішення - 03.07.2007 року генеральний план забудови населеного пункту смт. Партеніт м. Алушта не був розроблений. Таким чином при прийнятті рішення від 03.07.2007 року №21-99 Партенітська селищна рада не мала можливості порушити генеральний план та іншу містобудівну документацію смт. Партеніт, яки були відсутні. Земельним кодексом України, Законом України «Про планування і забудову територій» та Законом України «Про основи містобудування» не встановлена заборона надавати земельні ділянки у користування під забудову у зв'язку із відсутністю генерального плану або іншої містобудівної документації населеного пункту.

У позовній заяві Сімферопольський міжрайонний природоохоронний прокурор посилається на те, що земельна ділянка, яка планується до відведення, покрита лісною рослинністю. У зв'язку з чим на підставі ст. 4 Лісового кодексу України відноситься до земель лісного фонду. Відповідно до ст. 27 Лісового кодексу України розпорядження лісними ділянками площею понад 1 га відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Суд вважає зазначене таким, що не відповідає діючому законодавству України та не підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сімферопольський міжрайонний природоохоронний прокурор в порушення ст.ст. 4-3, 33 та 34 не надав суду належних доказів того, що земельна ділянка, яка планується до відведення, покрита лісною рослинністю.

Посилання позивача на затверджений план землекористування радгоспу-заводу «Таврида» є необґрунтованим, тому що рішенням №09 виконавчого комітету Партенітської селищної ради від15.02.2000 року, зокрема вирішено надати згоду на вилучення із землекористування радгоспу-заводу «Таврида» земельних ділянок загальною площею 130,27 га, по угіддям згідно додатку 2, та передання їх до земельного запасу Партенітської селищної ради. Загальна площа земель запасу у сумі з існуючими складає 142,52 га.

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка планується до відведення Приватному підприємству «КЕТ-1» вилучена із землекористування радгоспу-заводу «Таврида» та передана до земель запасу Партенітської селищної ради.

Щодо порушення ст. 27 Лісового кодексу України суд зазначає таке.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 27 Лісового кодексу України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин передає у власність, надає в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Вказана норма діє щодо земельних ділянок площею більш як 1 гектар які є лісовими та обов'язково перебувають у державній власності.

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України не належать, зокрема зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів.

Статтею 55 Земельного кодексу України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зокрема, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Як було встановлено судом раніше, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту смт. Партеніт.

Згідно ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до додатку до рішення 29-ої сесії 24-го скликання Партенітської селищної ради «Про розгляд проекту землеустрою з встановлення меж смт. Партеніт Партенітської селищної ради м. Алушта» від 21.04.2004 року №29-3 у землекористувача Алуштинського держлісгоспу у користуванні знаходилось 11,7060 га.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Згідно картографічних матеріалів лісоустрою (Запруднінське лісництво), що виконані ПО «Укрдержлісопрект» у 1999 році із нанесенням меж сільських рад та населених пунктів, затверджених Державним підприємством «Алуштинське лісове господарство», земельна ділянка яка планується до відведення Приватному підприємству «КЕТ-1» не знаходилась у користуванні державних лісогосподарських підприємств.

Державне підприємство «Алуштинське лісове господарство», яке є правонаступником Алуштинського держлісгоспу, звернулось до Партенітської селищної ради із заявою про надання дозволу на складення проекту відведення землеустрою у постійне користування землі, яка до цього часу знаходилась у користуванні держлісгоспу відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, а саме земельних ділянок для ведення лісового господарства в межах смт. Партеніт орієнтованою площею 12 га у жовтні 2007 року. Як витікає з додатку до заяви - плану розташування земельних ділянок для ведення лісового господарства Державним підприємством «Алуштинське лісове господарство» надано клопотання щодо інших земельних ділянок, яки не мають накладення із спірною земельною ділянкою.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісового фонду або лісогосподарського призначення.

Віднесення спірної земельної ділянки до земель державної власності позивачем в порушення вимог п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, не доказано, матеріалами справи не підтверджується.

Таким чином, норми п. 5 ч. 1 ст. 27 Лісового кодексу України до спірної земельної ділянки не можуть бути застосовані.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, що повністю узгоджується із декларованим ст. 2 Закону України «про судоустрій» завданням суду, як то здійснення судочинства, на засадах верховенства права з метою забезпечення захисту гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі та підписане 12.04.2008 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 82-84 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.