КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2008                                                                                           № 42/28

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Верховця А.А.

Тищенко А.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Грищинюк Д.І. – юрист.

від відповідача – РоздольськийІ.О. – юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державний комітет України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.02.2008

у справі № 42/28 (Паламар П.І.)

за позовом                               Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Державний комітет України з державного матеріального резерву

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 4246164,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.02.2008 р. позов Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення 4246164,81 грн. було задоволено частково. Призначено до стягнення з відповідача на користь позивача 3081871,68 грн. боргу, грн. 243467,87 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 35462,63 грн. три проценти річних з простроченої суми, 182379,26 грн. пені, 21278,29 грн. державного мита, 98,46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 19.02.2008 р., звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм чинного законодавства.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

Відповідно до рішення господарського суду міста Києва від 11 квітня 2007 р. у справі № 42/632-32/93 між сторонами по справі було укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, а саме зберігання в сезоні 2005 –2006 років у підземних сховищах газу 513645280 м3 природного газу.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, наявною у матеріалах копією вищевказаного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З огляду на викладене посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що договір зберігання з позивачем не укладений, не беруться судо до уваги, оскільки суперечать вимогам ч. 2 ст. 187 ГК України.

За умовами зазначеного договору позивач прийняв на відповідальне зберігання в сезоні 2005-2006 років газ, що залишився в підземних сховищах газу зберігача на кінець завершення сезону зберігання 2004-2005 років у кількості 513645280 м3 та зобов’язався зберігати в ПСГ вказаний природний газ, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по його зберіганню протягом 60 днів з моменту підписання спірного договору, в період відбору газу - до 20-го числа місяця, наступного за звітним, до 20 червня 2006 року послуги по зберіганню газу, що залишився в ПСГ на момент завершення періоду відбору –10 квітня 2006 року згідно з встановленими тарифами ставками.

Тарифні ставки на зберігання природного газу визначені постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 447 від 27 квітня 2000 року “Про тарифи на зберігання, закачування та відбір природного газу ДК “Укртраснгаз” та відповідно до умов п.п 4.1, 4.2, 4.3 договору тарифна ставка на зберігання газу в ПСГ встановлена у розмірі 6 грн. за 1000 м 3 газу з урахуванням ПДВ 1 грн. за 1000 м3, на відбір та закачування газу –3 грн. за 1000 м 3 газу з урахуванням ПДВ 0,50 грн. за 1000 м3.

Строк дії договору відповідно до умов п. 8.3 договору поширює свою дію на відносини сторін, які склалися з 16 квітня 2005 року і діє в частині зберігання газу до 15 квітня 2006 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги –до 20 червня 2006 року.

Відповідно до частини 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Відповідно до умов договору позивач протягом сезону зберігання 2005-2006 років зберігав у підземних сховищах газу 513645280 м3 природного газу, належних відповідачу, та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 3081871,68 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2,7 “Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 (далі – Порядок), сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем.

Відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством. (п. 7 Порядку)

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов’язання по оплаті за спірним договором, то з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 3081871,68 грн. боргу.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 187 ГК України договірні умови про оплату витрат на зберігання набрали чинності з часу набрання законної сили рішенням суду про укладення спірного договору (7 серпня 2007 р.)

За таких обставин вимоги про стягнення пені та сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, нараховані до 7 серпня 2007 р. задоволенню не підлягають.

З урахуванням визначеного періоду прострочення, суд погоджується з висновко суду перої інстанції про те, що відповідно до вимог ст.ст. 624, 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243467,87 грн. збитків внаслідок інфляції за період прострочення 7 серпня-30 листопада 2007 р., 35462,63 грн. три проценти річних з простроченої суми за період прострочення 7 серпня-25 грудня 2007 р. (140 днів), 182379,26 грн. пені за період прострочення 7 серпня-20 грудня 2007 р. (135 днів).

Суд погоджується з висовком суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення 7% штрафу від суми простроченого зобов’язання задоволенню не підлягають, оскільки сторони за спірним договором погодили інший вид відповідальності, ніж передбачений ч. 2 ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, заперечення відповідача викладені в апеляційній скарзі судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів, що підтверджують відсутність боргу та обґрунтовують заперечення проти позову, суду не надав.

Таким чином, суд вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2008 р. по справі №42/28– без змін.

2. Матеріали справи № 42/28 повернути Господарському суду м. Києва

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко А.І.