ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"15" квітня 2008 р.

Справа № 4/57

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В. розглянув матеріали справи № 4/57

за позовом: прокурора Кіровоградського району Кіровоградської області в інтересах держави, в особі якої виступає управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі, 25014, м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 29,

до відповідача: багатогалузевого малого підприємства "Темп", м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 21/26,

про стягнення 17 703, 24 грн. заборгованості по страховим внескам

Час прийняття вступної та резолютивної частин постанови - 14:55.

Представники сторін:

від позивача – Твердохліб О.І. , довіреність № 27/07-19 від 08.01.08;

від відповідача – участі не брав, про час та місце розгляду справи відповідач належним чином повідомлений у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Направлене відповідачу повідомлення № 2805186 за адресою м. Кіровоград вул. Дарвіна 21/26 яка значиться згідно позовної заяви, вручена працівнику відповідача Швачич.

від прокуратури: прокурор відділу Гребенюк Т.Г. посвідчення №457.

Господарським судом враховується, що відповідач має згідно до інформації позивача юридичну адресу с. Оситняжка Кіровоградського району та області, фактичну адресу м. Кіровоград вул. Дарвіна 21/26, а згідно до довідки Головного управління статистики в Кіровоградськфій області станом на 05.03.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю мале підприємство “Темп” зареєстроване в м. Кіровограді вул. Карла Маркса 31 (а.с.35). Однак, при здачі Розрахунків суми страхових внесків за спірний період відповідач власноручно зазначав дві адреси м. Кіровоград вул. Дарвіна 21/26 та с. Оситняжка Кіровоградського району та області. Крім того, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство “Темп” зареєстрованого в м. Кіровограді вул. Карла Маркса 31 є Савченко О.М., а керівником відповідача Єрмак А.М. і головним бухгалтером Швачич Н.І.

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Водночас, законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із ст.93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах. В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурором Кіровоградського району Кіровоградської області в інтересах держави, в особі якої виступає управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі подано позовну заяву про стягнення з багатогалузевого малого підприємства "Темп" заборгованість по страховим внескам в сумі 17 703, 24 грн.

Відповідач відзиву на позов не надав, позовні вимоги не заперечив.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором обґрунтовано наявність правових підстав для звернення до господарського суду в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду України в Кіровоградському районі посиланням на приписи ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України ( КАС України).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 з наступними змінами та доповненнями, управління пенсійного фонду України є органом виконавчої влади на місцях та утворюють систему органів Фонду, що здійснює управління фінансами пенсійного забезпечення в межах району.

Згідно п.1 вказаного „Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах”, управління контролює надходження збору та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати збору.

Управління має право вживати в установленому законодавством порядку заходів, спрямованих на стягнення не внесених своєчасно сум збору разом з нарахованою пенею, а також застосовувати штрафні санкції відповідно до законодавства.

Відповідач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду як платник внесків згідно до його заяви та йому присвоєно реєстраційний номер 20640782.

Абзацом 8 частини третьої статті 106 Закону України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, який вступив в силу з 01.01.2004 року , передбачено право органу Пенсійного фонду на звернення до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки

Відповідно до ст. 8 „Про пенсійне забезпечення” виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України відповідно фонд якого формується за рахунок коштів, що відраховується підприємствами і організаціями.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закону - 1058), до страхових внесків відносяться кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.ст. 18,19,20 п.п.1 п. 8 Розділу 15 Закону-1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначеному цим Законом, та у розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, тобто платник нараховує та сплачує страхові внески у встановлений граничний термін за ставкою 32% від суми фактичних витрат на оплату праці найманих працівників і відраховує та перераховує страхові внески від об’єкті оподаткування застрахованих осіб – найманих працівників за ставкою 1-2% від їх сукупного оподатковуваного доходу.

Згідно з п.6 та 12 ст. 20 Закону-1058 страхувальники зобов’язані сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ст. 106 Закону 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальником у визначені строки вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і сплачуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Матеріали справи свідчать, що заборгованість відповідача по страхових внесках складає 17 703 грн. 24 коп. за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно.

Розмір заборгованості підтверджується наданими відповідачем позивачу розрахунками суми страхових внесків за відповідні періоди, які підписані керівником та головним бухгалтером підприємства- відповідача і їх підписи скріплено печаткою, тому вказані розрахунки судом визнаються в якості погодженого зобов'язання відповідача (а.с. 11-29). Наявність заборгованості та її розмір також підтверджуються карткою особового рахунку страхувальника, яка має найманих працівників на підставі якої зроблено розрахунок заборгованості (а.с. 10).

Заборгованість виникла у зв'язку з тим, що відповідачем згідно до узгоджених зобов'язань відповідача та картки особового рахунку страхувальника, в порушення вимог ст. 17 Закону 1058 не проведено повну сплату нарахованих страхових внесків.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідач господарському суду не подав.

За вказаних обставин позовні вимоги прокурора та позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю в сумі 17703 грн. 24 коп. як заборгованість по сплаті страхових внесків за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно. Штрафні санкції до стягнення позивачем не заявлялись.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідач господарському суду не подав.

Керуючись Законами України № 1058 „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 року № 400/97, ст.ст. 160, 163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з багатогалузевого малого підприємства "Темп", м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 21/26 (р/р 571 у УСБ "Укрсоцбанк", МФО 323293, код 20640782) заборгованість по страхових внесках в розмірі 17703 грн. 24 коп. за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно на користь Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградському районі Кіровоградської області 25014, м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 29 (р/р 17 в ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 323475, код 20650071).

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 16 квітня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько