ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.02.2008

Справа №2-8/15832-2007А

За позовом – ОП – «Кримтеплокомуненерго» в особі Алуштинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго», м. Алушта

До відповідача – Виконавчого комітету Алуштинської міської Ради, м. Алушта

Про визнання недійсним рішення

Головуючий суддя Чумаченко С.А.

Секретар Ярилова О.С.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Чернов О.І., пред-к за дов..

Від відповідача – Галенко В.А., пред-к за дов. №021-35/192 від 21.01.2008 року.

Сутність спору: позивач, ОП – «Кримтеплокомуненерго» в особі Алуштинської філії ОП «Кримтеплокомуненерго» звернувся до Господарського Суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до відповідача, Виконавчого комітету Алуштинської міської ради, просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради №106 від 23.02.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню гарячою водою».

Представник відповідача представив відзив по справі відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Справа слуханням відкладалась, в судовому засіданні оголошувалась перерва в порядку ст. 150 Кодексу Адміністративного Судочинства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

13.10.2006 року Рішенням №696 Виконавчого комітету Алуштинської міської ради «Про погодження тарифів на послуги теплопостачання» вирішено погодити Алуштинському філіалу ОП «Кримтеплокомуненерго» тарифи на послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання для споживання міста Алушти з 01.11.2006 року в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, у відповідності з додатком до даного рішення.

23.02.2007 року Рішенням №106 Виконавчого комітету Алуштинської міської ради «Про визначення виконавцем житлово – комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню гарячою водою» вирішено визначити виконавця житлово – комунальних послуг по централізованому опаленню та централізованому постачанню гарячою водою – Алуштинський філіал ОП «Кримтеплокомуненерго».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Таким чином, органи місцевого самоврядування мають право регулювати тарифи щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг що надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, проте як судом встановлено, що Алуштинська філія орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго» має приватну форму власності, тим самим встановлення тарифів по наданню Алуштинською філією ОП «Кримтеплокомуненерго» послуг щодо теплопостачання є порушенням прав та законних інтересів позивача.

Отже суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.2. Роз'яснення Президії Вищого Арбітражного Суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване

це рішення(дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ч. ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так за загальним правилом, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до ст. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

В судовому засіданні 04.02.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови підписано 07.02.2008 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись 158, 159, 161, 162, 163, ст.ст. Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати Рішення №106 Виконавчого комітету Алуштинської міської ради «Про визначення виконавцем житлово – комунальних послуг по централізованому опаленню та постачанню гарячою водою» від 23.02.2007 року недійсним.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чумаченко С.А.