ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" квітня 2008 р.

Справа № 5/9

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Змеула О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 5/9

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група", м.Київ

до відповідача: дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Кіровоград

з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області, м. Кіровоград

про визнання договору оренди дійсним,

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали;

від третьої особи - Кругаль Є.О., довіреність б/н від 19.03.2008.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" подано до господарського суду позовну заяву №7 від 14.01.2008 року, яка містить вимоги наступного змісту:

визнати дійсним договір оренди майна № 1 від 27.12.2006 року, укладений між ТОВ "Енергетична група" та дочірнім підприємством "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідач відзив на позову заяву та витребувані судом матеріали не подав.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, господарський суд встановив наступне.

27.12.2006 року товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (далі – ТОВ "Енергетична група") та дочірнім підприємством "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Кіровоградський облавтодор") підписано договір оренди № 1.

Згідно п.п. 1.1., 1.2. договору оренди № 1 від 27.12.2006 року орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне володіння і користування Марфівський гранітний кар'єр згідно акта оцінки майна, що обліковується на балансі ДП "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та розміщене за адресою: с. Марфівка, Долинський район, Кіровоградська область.

Пунктами 2.1., 2.3. договору оренди № 1 від 27.12.2006 року встановлено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонам цього договору та акта приймання-передачі вказаного майна. Орендоване майно вважається переданим в оренду з моменту підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 6.5. договору оренди № 1 від 27.12.2006 року орендодавець зобов'язаний здійснити завірення даного договору в нотаріальному порядку одразу після підписання.

Позов подано з тієї підстави, що відповідачем порушено умови п. 6.5. договору оренди № 1 від 27.12.2006 року.

Позивач листами № 1/1 від 08.01.2007 року, № 20/1 від 05.02.2007 року, № 80/1 від 12.04.2007 року, № 134/1 від 27.06.2007 року, № 152/1 від 02.08.2007 року, № 194/1 від 19.09.2007 року, повідомив відповідача про необхідність нотаріально посвідчити договір оренди № 1 від 27.12.2006 року.

Відповідач у відповідь надіслав позивачу листи № 41/7 від 12.01.2007 року, № 32 від 09.02.2007 року, № 43 від 18.04.2007 року, № 84 від 03.07.2007 року, № 97 від 07.08.2007 року в яких зазначив, що визнає неналежне виконання договору щодо нотаріального завірення договору, однак підприємство не може направити повноважного представника для завірення договору.

Позивач 07.10.2007 року надіслав відповідачу претензію щодо нотаріального посвідчення договору оренди № 1 від 27.12.2006 року.

Відповідач у відповідь на вказану претензію надіслав позивачу лист № 112 від 27.10.2007 року в якому зазначив, що визнає неналежне виконання договору щодо нотаріального завірення договору, однак підприємство не має коштів для направлення повноважного представника для завірення договору.

Господарський суд всебічно дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 13 та частини 1 статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 4 Кодексу України про надра - надра є виключною власністю народу України і можуть бути надані тільки у користування. Угоди або дії, які у прямій або прихованій формі порушують право власності народу України на надра, є недійсними. Як визначено статтею 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Граніт відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, що слідує з Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827.

Згідно частини 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" приватизації не підлягають, зокрема, об'єкти, що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають, зокрема, надра, корисні копалини загальнодержавного значення, водні ресурси та інші природні ресурси, які є об'єктами права власності Українського народу, що визначено абзацом 3 пункту "а" частини 2 ст. 5 зазначеного вище Закону.

Отже, граніт, відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та не підлягає приватизації.

Як визначено частиною 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Виходячи із аналізу зазначених норм, не може бути об'єктом оренди гранітний кар'єр, у якому видобувається граніт, що відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення та не підлягає приватизації.

Окрім того, правилами ст. 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 3 ст. 191 ЦК України передбачено, що підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створена на виконання указу Президента України від 08.11.2001 року № 1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України" постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 221.

Вказаною постановою визначено, що засновником ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є держава в особі Державної служби автомобільних доріг, акціонерами компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг.

Державна служба автомобільних доріг в місячний термін зобов'язана передати до статутного фонду ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" майно державних підприємств, які належали до сфери управління Державної служби автомобільних доріг, з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства, зокрема, ДП "Кіровоградський облавтодор" – відповідач у даній справі.

Із викладеного слідує, що майно, передане в оренду за договором № 1 від 27.12.2006 року, не вибуло з державної форми власності.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном. Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди.

Відповідач не надав суду дозволу органу, уповноваженому управляти відповідним майном, на передачу в оренду свого структурного підрозділу - гранітного кар'єру, а також витребувані господарським судом копію свідоцтва про державну реєстрацію як юридичної особи; дозвіл ФДМУ або регіонального відділення про передачу в оренду Марфівського гранітного кар'єру; Положення про Марфівський гранітний кар'єр як підрозділ ДП "Кіровоградський облавтодор"; у письмовій формі відомості (довідку) про передачу майна, що є предметом оренди, до статутного фонду дочірнього підприємства з прикладенням відповідних доказів; установчі документи дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" (рішення власника про створення підприємства та статут).

Отже, у справі відсутні докази передачі Марфівського гранітного кар'єру до статутного фонду ДП "Кіровоградський облавтодор", а також дозвіл органу, уповноваженому управляти відповідним майном, на передачу гранітного кар'єру в оренду позивачу. Тобто, відповідач не підтвердив необхідними доказами своє право розпорядження своїм структурним підрозділом - Марфівським гранітним кар'єром, шляхом передачу його в оренду.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, зазначений Закон встановлює можливість застосування до правовідносин оренди державного майна інших нормативно-правових актів, у тому числі і Господарського кодексу України.

Правилами п. 1 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України визначено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна, зокрема є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Отже, Господарський кодекс України взагалі не надає право підприємству, організації бути орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів, та нерухомого майна, яке відноситься до державної власності.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що договір оренди № 1 від 27.12.2006 року щодо передачі в оренду Марфівського гранітного кар'єру не може бути визнано дійсним.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі на державне мито та інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати у справі на державне мито в сумі 85 грн. та інформаційно - технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно ст. 84 ГПК України.

Суддя О.А. Змеул