ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.03.08                                                                                           Справа № 4/294-6/39

31.03.2008р.           № 4/294-6/39

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Краєвської М.В.

розглянув апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 17-23.07.2007 р.

у справі № 4/294-6/39

за позовом ТзОВ «Арго Україна», м.Ужгород

до відповідача Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»(далі-ДТГО), м.Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Чопська митниця, м.Чоп

про стягнення 65903,88 грн. збитків та 6000грн. на оплату послуг адвоката

за участю представників сторін:

від позивача Фомичев І.А., Бадзелюк П.П.

від відповідача та третьої особи не з’явився

Права і обов’язки сторін, передбачені ст. 22 ГПК України, право заявляти відводи, представникам роз’яснено.

Скаржник та третя особа явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.79, том ІІІ) про вручення адресатам копії ухвали.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17-23.07.2007року у справі № 4/294-6/39 (суддя Гоменюк З.П.) задоволено позов ТзОВ «Арго Україна», присуджено до стягнення з Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»на користь позивача 65903,88 грн. збитків у зв»язку з простоями вагонів на станції Чоп, 6000 грн. вартості послуг юриста, 720 грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що в результаті неналежного виконання залізницею свого обов»язку щодо декларування вантажів, відбулись простої вагонів з вантажем, у з в»язку з чим з позивача безпідставно стягнуто неустойку в сумі 65903,88 грн.

Дане рішення оскаржується відповідачем у справі –ДТГО «Львівська залізниця», оскільки, на його думку, прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з»ясуванні обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, як зазначає скаржник, суд:

- в порушення ст. 43 ГПК України невірно дав оцінку правовідносинам, внаслідок порушення яких виникли затримка та простій вагонів, а також, невірно визначив особу експедитора за договором перевезення і дійшов до невірного висновку, що простій завантажених вагонів на ст.Чоп, виник з вини відповідача і позивачу заподіяна шкода в результаті неналежного виконання ним обов»язку декларування вантажів;

- судом не взято до уваги, що позивач, як експедитор, здійснює свою діяльність за рахунок іншої сторони, тобто Чеського підприємства «Омyа а.s.», тобто не є власником вантажу і в позивача відсутня шкода, заподіяна йому залізницею внаслідок неналежного виконання договору перевезень та договорів №512 від 20.12.2005р. та №01-06 від 04.01.2006р., тому, рішення суду прийнято з порушенням вимог ст. 906 ЦК України;

- рішення суду необґрунтовано доказами приналежності вантажів замовнику, як передбачено п.1.1 договору № 512, а також доказами, на підставі яких суд встановив дату завершення процесу прийняття вантажно-митних декларацій (далі-ВМД) для оформлення, згаданих в судовому рішенні вагонів, тому справа розглянута з порушенням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України;

- з копій залізничних накладних, які знаходяться в матеріалах справи вбачається, що позивач не є відправником чи одержувачем вантажу, а тому позивач не має права заявляти претензії і позови до залізниці про відшкодування збитків по договору перевезення в прямому міжнародному залізничному сполученні; тощо.

Позивач заперечив доводи скаржника з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.15-17, 28-38, том ІІІ) та усними поясненнями представників в судовому засіданні. Зокрема, позивач зазначає, що простої вагонів відбулись в результаті неналежного виконання відповідачем обов»язку щодо декларування вантажів, у зв»язку з чим іншим підрозділом залізниці складено акти про простій вагонів, на підставі яких з позивача стягнуто неустойку.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

Відповідно до договору № 512 від 20.12.2005р. (а.с.101-104, том І), укладеного між ТзОВ «Арго Україна»(замовник) та Львівською державною залізницею (залізниця), Залізниця взяла на себе обов»язок, зокрема, здійснювати перевезення, перевантаження та перестановку вагонів з вантажами Замовника, готувати до перевезення та подавати за заявкою Замовника рухомий склад для перевезення вантажів, що експедуються останнім (п.2.1. договору).

Згідно п.2.1.3. договору Залізниця зобов’язалась забезпечувати транспортно-експедиційне обслуговування Замовника на кордоні за окремим договором з ЄвроТЕВ на ст.Чоп.

На виконання вимог даного пункту договору, між ТзОВ «Арго Україна»та Львівською державною залізницею укладено договір № 01-06 від 04.01.2006р. (а.с.98-100, том І). За умовами договору № 01-06 від 04.01.2006р., відповідач через свій структурний підрозділ ЄвроТЕВ (без права юридичної особи) виступає Виконавцем, а ТзОВ „Арго Україна” Замовником на здійснення товарно-експедиторських операцій, визначених п.2.1.1 договору, зокрема, на здійснення декларування, кріплення, пломбування вантажів Замовника, оформлення ВМД на них, тощо.

07.06.2006р. на станцію Чоп послідовно прибули 17 євровагонів з вантажем „мармурова крихта”, відправником якого є Чеська фірма «Омyа а.s.». Товаросупровідними документами, визначалось, що у вагонах, які прямували на Білорусію транзитом через Україну, перевозиться вантаж „мармурова крихта” з кодом ТНЗЕД 2517.

На станції Чоп були затримані спірні вагони, у зв’язку з невідповідністю зазначеного коду вантажу в накладній УМВС з фактично наявним згідно результата лабораторного аналізу Чопської митниці, про що інспектором митниці та тов. касирами складено акти загальної форми за №№ 2751, 2752, 2753, 2754, 2755, 2756, 2757 від 09.06.2006р, №№ 2760, 2761, 2762, 2763, 2764, 2765, 2766 від 12.06.2006р., в яких причину затримки визначено як «невідповідність коду товару по накладній УМВС з фактично наявним, згідно результату лабораторного аналізу Чопської митниці. Такі дії вчинені на підставі довідки експерта Ужгородської лабораторії з експертного забезпечення митних органів №19-536 від 06.06.2006р. (а.с.108-109, том ІІ), якою встановлено, що товар „мармурова крихта” є «осадженим карбонатом кальцію», і повинен класифікуватися згідно з УКТЗЕД в товарній категорії –. Такий висновок був зроблений в результаті дослідження вантажу, який поступив на ст. Чоп 02.06.2006 р. трьома вагонами, відправником яких була Чеська фірма «Омyа а.s.». В актах загальної форми №2772 від 14.06.2006р., №2775 від 17.06.2006р. зазначено причину затримки як «затримка транзитного декларування по заявці Чопської митниці для митного огляду та взяття взірців для уточнення коду товару». Копії даних актів знаходяться в матеріалах справи (а.с.28-43, том ІІІ), а оригінали оглянуті судовою колегією в судовому засіданні.

Декларації № 301933, №301934 від 13.06.2006р., оформлені на дві партії товару, що надійшли відповідно 09.06.06. та 12.06.06р., з кодом ГНГ 2836 «мармуровий порошок», що не відповідає коду ГНГ накладної УМВС - 2517. 27.06.2006р. після отримання експертного висновку Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи (а.с.110-111, том ІІ) по дослідженню вантажу, що надійшов на ст. ЧОП у трьох вагонах 02.06.06р., згідно якого вказаний вище вантаж є карбонатом кальцію високої чистоти з незначною кількістю домішок і повинен класифікуватися згідно з УКТЗЕД в товарній категорії –25174100, і на підставі оформлених 27.06.06р. ЄвроТЕВ декларацій №№ 302103 і 302105, спірні 17 вагонів були випущені Чопською митницею.

Про затримку спірних вагонів станцією Чоп телеграмами від 11.06.06., від 13.06.06., від 14.06.06, від 15.06.06., від 16.06.06., від 18.06.06., від 19.06.06. (а.с. 151-154, Т. 1) було повідомлено відправника і одержувача вантажу, проте вказівок щодо розпорядження вантажем не надійшло; 15.06.06р. відповідачу було направлено лист начальника станції Чоп за №0104/581 (а.с.104, том ІІ), яким інформовано позивача про причини порушення термінів доставки вантажу і запропоновано розпорядитись товаром.

За простій вагонів, всі належні залізниці платежі були вписані в накладні УМВС і сплачені експедиторською організацією ТзОВ «Арго Україна»у відповідності до ст.15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

ТзОВ «Арго Україна», вважаючи відповідальною за простій вагонів Львівську залізницю, у зв»язку з невиконанням її структурним підрозділом –Євро ТЕВ взятих на себе обов»язків згідно укладених договорів по декларуванню, оформленню ВМД на вантажі замовника, вважає безпідставним нарахування залізницею, згідно п.2.2.8 договору, витрат, які пов»язані із затримкою вагонів, оскільки згідно даного пункту договору, замовник зобов»язаний компенсувати Залізниці витрати, пов»язані із затримкою вагонів, тільки у випадку, якщо така затримка сталась по причині, незалежній від Залізниці.

Розрахунок суми позовних вимог зроблений позивачем з покликанням на акти загальної форми, рахунки Львівської залізниці та звіти форми А-4 і визначена як збитки, спричинені безпідставним стягненням залізницею неустойки в розмірі 65903,88грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про повернення витрат, пов’язаних з наданням юридичної допомоги у розмірі 6000 грн.

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення - скасувати, з огляду на наступне:

Відповідно до норм ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов»язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов»язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов»язання, пов»язані з перевезенням. Згідно ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Спір у даній справі виник з договору міжнародного перевезення вантажів, оскільки спірна сума (плата за простій транзитних вагонів) була стягнута з позивача як з експедитора. Оскільки перевезення відбувалось в міжнародному сполученні в режимі транзит, тому, до даних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), що регулюють правовідносини при транзитному перевезенні вантажів.

Відповідно до п.2.2.8 договору № 512, замовник (позивач) зобов»язаний компенсувати витрати Залізниці, що виникли в результаті неправильного митного оформлення вантажовідправником перевізних документів; компенсувати Залізниці витрати, які пов»язані із затримками вагонів по незалежних від Залізниці причинах, в тому числі - пов»язані з перевіркою вантажів на вимогу митних органів на підставі документів, прикладених станціями до додаткових дорожніх відомостей, а також за простій вагонів у зв»язку із закриттям коду та по інших причинах.

Згідно актів загальної форми, причиною затримки вагонів є «затримка оформлення декларації в митному відношенні по вині відправника «Омуа а.s.», невідповідність коду вантажу по накладній УМВС з фактично наявним, згідно лабораторного аналізу Чопської митниці», а також, «затримка транзитного декларування по заявці Чопської митниці для митного огляду та взяття взірців для уточнення коду товару».

Отже, акти загальної форми від 09.06.2006р. та 12.06.2006р., складені до дати оформлення ВМД (13.06.2006р.) і першопричиною затримки вагонів Чопською митницею визначено невідповідність коду вантажу по накладній УМВС з фактично наявним, з відсилкою на лабораторний аналіз Чопської митниці. В актах загальної форми №№ 2772, 2775, складених 14.06.2006р. та 17.06.2006р., тобто після подання ВМД, причиною затримки визначено - для митного огляду та взяття взірців для уточнення коду товару, по заявці Чопської митниці.

Тому, судова колегія вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв»язок між затримкою вагонів та митним оформленням через подання ВМД від 13.06.2006р.

Також, в актах загальної форми згодом зроблено запис про «невідповідність коду ГНГ накладних УМВС 2517 з кодом, зазначеним в деклараціях від 13.06.2006р. –ГНГ-283. Затримка з вини експедитора - «Арго Україна»на основі ст.14 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» від 01.07.04р.», а також про закінчення затримки у зв»язку з оформленням нової ВМД від 27.06.2006р.

Частиною 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність»визначено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Станцією Чоп про обставини затримки вагонів поінформовано вантажовідправника та вантажоодержувача вантажу телеграмами №184 від 11.06.06р., №206 від 13.06.06р., №91 від 13.06.06р., №99 від 14.06.06р., №226 від 15.06.06р., №105 від 15.06.06р., №158 від 15.06.06р., №110 від 16.06.2006р., №29 від 18.06.2006р., №120 від 19.06.2006р. (а.с.151-154, том І), які залишені без відповіді вантажовідправником і одержувачем вантажу, чим порушено вимоги параграфа З статті 21 УМВС.

Листом № 01-04/581 від 15.06.2006р. станція Чоп повідомила ТзОВ «Арго Україна» про причини затримки митного оформлення даного вантажу Чопською митницею.

Залізниця не мала права самостійно розпорядитись вантажем в затриманих митницею вагонах, за відсутності вказівок вантажовласника чи експедитора.

Відповідно до параграфа 7 ст. 21 УМВС, Залізниці оплачуються всі витрати, понесені нею в результаті затримки перевезення чи видачі вантажу з вини відправника або отримувача; якщо ж перешкоди у здійсненні перевезення чи видачі виникли не з вини відправника або отримувача, то залізниці оплачуються всі витрати, що виникли в результаті нерозпорядження відправником або отримувачем вантажем на запит залізниці в строк, визначений параграфом 3 цієї статті. Такі провізні платежі вписуються в накладну УМВС і стягуються з платника у відповідності до ст.15 Угоди.

Відповідно до ст.15 УМВС провізні платежі стягуються за перевезення по залізницям відправлення –з відправника, за перевезення по залізницям призначення –з одержувача, за перевезення по транзитним залізницям –з відправника чи одержувача через платника (експедиторську організацію), що має договір з кожною залізницею на оплату провізних платежів.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується, що затримка вагонів на станції Чоп з вантажем «мармурова крихта»здійснена Чопською митницею з метою перевірки відповідності коду зазначеного вантажу даним, вказаним в супровідних документах із залученням Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи. Затримка вагонів закінчена 27.06.2006р. після отримання висновку експерта щодо відповідності досліджуваних зразків товару та його коду - накладній УМВС.

Оскільки ні власником товару, ні експедитором - ТзОВ «Арго Україна», Залізниці не надано вказівки щодо подальшого розпорядження вантажем, що був затриманий на ст. Чоп, нараховані суми, які були стягнуті з експедиторської організації -ТзОВ «Арго Україна», у відповідності до ст.15 УМВС, є платою за користування вагонами і збором за зберігання вантажів у вагонах, а не штрафними санкціями (неустойкою), як зазначає позивач.

З огляду на викладені вище обставини, рішення господарського суду слід скасувати, в задоволенні позову –відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ДТГО «Львівська залізниця» відхилити.

Рішення господарського суду Львівської області від 17.-23.07.2007р. у справі №4/294-6/39 скасувати.

Прийняти нове рішення. В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий           суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Краєвська М.В.