ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

01.09.08 о 09:15 Справа № А17/090-07

Господарський суд Київської області у складі судді Суховий В.Г.

при секретарі судового засідання Фролов О.С.

за участю представників:

позивача: Рябчук М.П.

відповідача: Денисов О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Кагарлицької районної санітарно-епідеміологічної станції

до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області

про визнання недійсним рішення

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Кагарлицька районна санітарно-епідеміологічна станція (далі –Позивач) до Державної інспекції з контролю за цінами в Київській області (далі –Відповідач) про визнання недійсним рішення № 336 від 29.11.2006р.

Ухвалою суду від 12.03.2007р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за результатами проведеної перевірки щодо дотримання Кагарлицькою рай. СЕС державної дисципліни цін при формуванні і застосуванні тарифів на роботи і послуги за період з 01.01.2005р. по 01.05.2006р. Інспекцією з контролю за цінами складений акт від 24.11.2006р. № 626 про завищення затверджених Постановою тарифів на відповідні послуги на 20%., на підставі якого прийнято рішення від 29.11.2006р. № 336 про застосування до Кагарлицької рай. СЕС економічних санкцій. На думку позивача, завищення тарифів є по суті податком на додану вартість, а тому підстави передбачені законом для застосування до позивача фінансових санкцій за порушення дисципліни ціноутворення відсутні.

Отже, на думку позивача, оспорюване рішення № 336 від 29.11.2006р. про застосування економічних санкцій (вилучення в доход державного бюджету 30 242,67 грн необґрунтовано одержаної виручки та 60 485,37 грн штрафу) є таким, що не відповідає законодавству, зокрема Закону України “Про ціни та ціноутворення”, Закону України ”Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення”, Закону України “Про податок на додану вартість”, Постанові Кабінету Міністрів України № 1351 від 27.08.2003р. та Роз’ясненням Державної податкової адміністрації України.

Відповідач у поданому запереченні № 2-743 від 23.04.2007р. проти позову заперечує, посилаючись, що відповідно до Закону України “Про податок на додану вартість” тарифи на послуги, що надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби повинні включати в себе податок на додану вартість. В даному випадку при перевірці порядку застосування фінансових тарифів Кагарлицькою районною санітарно-епідеміологічною станцією було зафіксовано факт безпідставного нарахування 20% плати до тарифу при наданні платних послуг. Також, за посиланням відповідача, Постановою Кабінету Міністрів України № 1351 від 27.08.2003 року затверджено тарифи на послуги, що надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. У затверджених Кабінетом Міністрів України тарифах не зазначено, що тарифи встановлюються без урахування податку на додану вартість, таким чином, враховуючи той факт, що зазначені тарифи є фіксованими, податок на додану вартість включено до тарифу, який встановлено з урахуванням кінцевої вартості послуг для споживача і є обов'язковим для застосування згідно із ст.ст. 2, 6 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Ухвалою суду від 23.04.2008р. провадження у справі № А17/090-07 було зупинено.

Ухвалою суду від 04.08.2008р. провадження у справі поновлено та призначено до розгляду на 01.09.2008р.

01.09.2008р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві та поданому поясненні № 5 від 27.02.2007р.

Відповідач проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд в с т а н о в и в:

В ході проведеної Державною інспекцією з контролю за цінами в Київській області перевірки дотримання Кагарлицькою районною санітарно-епідеміологічною станцією державної дисципліни цін при формуванні і застосуванні тарифів на роботи і послуги за період з 01.01.2005р. по 01.05.2006р. було виявлено, зокрема, факт завищення затверджених Постановою тарифів на відповідні послуги на 20%, внаслідок чого було додатково одержано 30 242,67 грн виручки. Виявлене правопорушення зафіксовано у відповідному акті перевірки від 24.11.2006р. № 626 (копія в матеріалах справи).

За наслідками зазначеної перевірки Інспекцією прийнято рішення від 29.11.2006р. №336 про застосування до Кагарлицької рай. СЕС економічних санкцій, а саме: вилучення в доход державного бюджету 30 242,67 грн. необґрунтовано одержаної виручки та 60 485,34 грн. штрафу.

Зазначене рішення прийнято з тих підстав, що Кагарлицькою СЕС при наданні платних послуг за державними регульованими цінами, до законодавчо встановлених фіксованих тарифів, безпідставно здійснювалося додаткове нарахування 20% плати, в результаті чого за період з 01.01.2005р. по 01.05.2006р. необґрунтовано одержано суму виручки 28 025,67 грн. Крім того, при наданні споживачем послуг за регульованими цінами не застосовувались корегуючі коефіцієнти “0,8” та/або “0,75” до законодавчо встановлених тарифів. Внаслідок цього, за період з 01.01.2005р. по 01.05.2006р. Кагарлицькою СЕС необґрунтовано нарахована та одержана сума виручки 2 214,00 грн. Таким чином, порушено вимоги тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”.

Позовну заяву подано позивачем у зв’язку з незгодою з прийнятим відповідачем Рішенням щодо вилучення в доход державного бюджету 30242,67 грн. необґрунтовано одержаної виручки та 60 485,34 грн. штрафу.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що позовні вимоги Кагарлицької районної санітарно-епідеміологічної станції (позивача) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України “Про ціни та ціноутворення” передбачено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни та тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Відповідно до статті 7 цього Закону вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно зі статтею 8 Закону України “Про ціни та ціноутворення” державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів та іншими методами, введеними кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення” оплата послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори. Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначаються Законом України "Про систему оподаткування", яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватись тільки законами про оподаткування (частина 3 статті 1).

Платники податку на додану вартість, об'єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій визначаються Законом України “Про податок на додану вартість”.

Згідно з пунктом 3.1 цього Закону операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України є об'єктом оподаткування. За пунктом 6.1 Закону об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону № 168/97 “Про податок на додану вартість” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. № 1351 “Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби” були затверджені тарифи (прейскуранти) на роботи та послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. Ці тарифи включали ПДВ (оскільки у постанові не було зазначене протилежне).

Аналізуючи вищенаведені норми законів суд дійшов висновку, що у затверджених Кабінетом Міністрів України тарифах включений податок на додану вартість, тому рішення відповідача від 29.11.2006р. № 336 відповідає чинному законодавству, дії позивача щодо включення податку на додану вартість до тарифів на роботи і послуги є неправомірними.

Аналогічна позиція з даного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 18.03.2008р. у справі № 21-1569 во 06 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.11.2006р. у справі № к-15411/06 Д2.

Податкові роз’яснення Державної податкової адміністрації України, на які посилається позивач, не мають нормативно-правового характеру і не являються обов’язковими для застосування.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідачем прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням інтересів держави і не тягне за собою порушення прав позивача чи загрозу його законним інтересам.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги у разі їх не подання або після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне оскарження у випадку неподання апеляційної скарги або після закінчення апеляційного розгляду справи і залишення постанови без змін.

Дану постанову може бути оскаржено у 10-денний термін з дня складення у повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги або у 20-денний термін після подання у 10-денний термін заяви про її апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: