КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2008                                                                                           № 15/743

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Верховця А.А.

Тищенко А.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -: Грищинюк Д.І. – юрист

від відповідача: Свірська Н.П. - юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державний комітет України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.01.2008

у справі № 15/743 (Хоменко М.Г.)

за позовом                               Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Державний комітет України з державного матеріального резерву

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 10069915,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.01.2008р. по справі №15/743 позов задоволено. На підставі рішення суду з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10 069 915, 31 грн. основного боргу, 2 396 639, 86 грн. збитків від інфляції, 485 011, 26 грн. – 3% річних, 25 500, 00 грн. витрат по сплаті державного мита, 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати та відмовити в позові, оскільки вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не досліджено в повному обсязі обставини справи.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що судом при винесенні рішення порушено норми п. 3, 6 Порядку відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою КМУ № 532 від 12.04.2002р. в частині невідповідності розрахунку вартості зберігання вищезазначеним нормам.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

Відповідно до Закону України «Про трубопровідний транспорт», Закону України «Про державний матеріальний резерв», постанови Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997р. «Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», «Правил подачі та використання природного газу в народному господарстві України», затверджених наказом Держкомнафтогазу України від 01.11.1994р. № 355, позивач протягом 1999-2000 р.р. надавав відповідачу послуги по зберіганню природного газу в підземних сховищах газу.

Зазначений факт підтверджується актами звірки обсягів природного газу державного резерву у підземних сховищах газу позивача, складених у період з 30.11.2001р. по 10.12.2001р., згідно яких на початок сезону зберігання 1999-2000р.р. у підземних сховищах позивача знаходився природний газ державного резерву в обсязі 1 118 879, 479 тис. м 3. На кінець сезону зберігання 1999-2000р.р. залишок природного газу складав 726 108, 345 тис. м3

Згідно двостороннього акту № 305(05) про обсяги залишку природного газу у підземних сховищах газу на початок сезону зберігання 2000-2001р.р. до Додаткової угоди № 1 від 14.02.2002 до Договору на зберігання № 3-769 від 23.11.201р. обсяг залишку газу складав також 726 108, 345 тис. м3.

Факт закладення та зберігання позивачем природного газу державного матеріального резерву, а також його обсяги встановлено рішенням Господарського суду м.Києва від 12.12.2003р. по справі № 4/9 та постановами Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2004р. та Верховного Суду України від 22.02.2005р., якими зазначене рішення Господарського суду м.Києва залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов»язання одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з договору або з інших підстав, зазначених у ст. 4 цього Кодексу.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов»язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і бов»язки.

Колегія погоджується з висновком місцевого суду, що між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 Цивільного кодексу УРСР, гл. 66 Цивільного кодексу України, Законом України «Про державний матеріальний резерв».

Відповідно до п.1 ст.7, п.1 ст.8 Закону України «Про державний матеріальний резерв» особа, яка здійснює відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, має право на відшкодування витрат, пов»язаних з відповідальним зберіганням.

Пунктом 5 ст. 11 вищезазначеного Закону встановлено, що відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ціна (тариф) на послуги позивача по зберіганню природного газу встановлена наказом НАК «Нафтогаз України» від 03.02.1999р. № 18 «Про порядок реалізації, цін і тарифів на транспортування природного газу у 1999 році», виданого на виконання постанови КМУ від 15.12.1998р. № 1978 «Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1999 році» та наказу Мінекономіки України від 15.12.1998 № 161 «Про затвердження граничного рівня ціни на газ природний, що використовується для потреб населення, бюджетних установ і організацій, підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які відпускають теплову енергію зазначеним споживачам, і тарифи на послуги з транспортування та реалізації природного газу для споживачів України».

Відповідно до п.9 наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.02.1999р. № 18 «Про порядок реалізації, цін і тарифів на транспортування природного газу у 1999 році» вартість зберігання 1000 м3 природного газу становить 9, 00 грн. з ПДВ.

Згідно розрахунку позивача вартість наданих послуг зі зберігання природного газу державного резерву в сезоні зберігання 1999-2000р.р. складає 10 069 915, 31 грн.

26.05.2006р. позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу № 6406/6 про сплату заборгованості за надані послуги по зберіганню природного газу.

Відповідач заборгованість за отриманий товар не сплатив.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Боржник повинен виконати таке зобов’язання в семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов’язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк згідно умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається ( ст. 525 ЦК України).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надання послуг по зберіганню природного газу у 1999-2000р.р. в сумі 10 069 915, 31 грн. колегія вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За час прострочення виконання грошового зобов’язання відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Аналогічне зобов’язання передбачено і ст.214 ЦК УРСР, який діяв до набрання 01.01.2004 р. чинності ЦК України.

Згідно розрахунку позивача 3% річних складають 485 011,26 грн., збитки від інфляції 2 396 639, 86 грн., які є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності виходячи з наступного.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов»язаннями, строк виконання яких невизначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання.

Оскільки сторонами не було визначено строк оплати за надані послуги, строк позовної давності починається через 7 днів з моменту пред»явлення вимоги (ст. 530 ЦК України).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв’язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 30.01.2008р. у справі № 15/743 залишити без задоволення.

Матеріали справи № 15/743 повернути Господарському суду м.Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко А.І.

23.04.08 (відправлено)