ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

25.03.08
Справа  № 15/366

Львівський апеляційний
господарський суд в
складі колегії

головуючого - судді -Гнатюк Г.М.

суддів          - Кравчук Н.М.

- Мирутенко О.Л.

Розглянувши
апеляційну скаргу  Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1  від 27.12.2007р.
б/н

на рішення господарського суду Львівської
області  від 24.12.2007р.

у справі
№15/366

за
позовом   Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1, м.Борислав

до
відповідача Вищого
навчального закладу “Львівського кооперативного коледжу економіки і права”,
м.Львів

про спонукання до вчинення дій

за участю
представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 -суб'єкт підприємницької
діяльності

від
відповідача: Лапка
Я.І. -представник, Коропісь М.М. -представник, Петрицин М.В. - представник

Сторонам  роз'яснено їх права та обов'язки, передбачені
ст.22 ГПК України.

За
клопотанням  позивача здійснювалась
фіксація судового  процесу технічними
засобами. Відводу складу суду не заявлено.

Встановив :

Рішенням  господарського суду Львівської області  від 24.12.2007р. у справі №15/366 (суддя
Костів Т.С.) у позові Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 про спонукання вчинення дій відмовлено повністю та визнано договір
оренди не житлового приміщення від 20.04.2001р. підписаний між Дрогобицьким
філіалом Львівського кооперативного технікуму економіки і права та підприємцем
ОСОБА_1 недійсним на майбутнє.

Рішення
суду мотивоване тим, що у відповідності
до ст.33 ГПК України, позивач належними і допустимими доказами  не довів
тих обставин, на які посилається в позовній заяві.

Не
погоджуюсь із зазначеним рішенням, підприємець ОСОБА_1 оскаржив   його в апеляційному порядку, просить рішення
місцевого господарського скасувати та позовні вимоги задоволити повністю, так
як місцевим господарським судом  не  враховано ряд обставин справи та на думку
позивача неправомірно визнано договір оренди недійсним на майбутнє.

У
відзиві на апеляційну скаргу від 13.02.2008р. №184 та у доповненнях  до відзиву від 11.03.2008р. №106,№107
відповідач спростовує доводи скаржника та зазначає про обгрунтованість та
мотивованість рішення місцевого господарського суду, у зв'язку з чим просить
апеляційну скаргу СПД ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення господарського
суду Львівськоїкої області без змін.

Розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу  та
додані  скаржником  додаткові
документи, заслухавши пояснення представників сторін,  колегією суддів з'ясовано наступне:

20.04.2001р.
між позивачем СПД-фізичною особою ОСОБА_1 (орендар)  та Дрогобицькою  філією Львівського кооперативного технікуму
економіки  і права (орендодавець) було
укладено договір оренди нежитлового приміщення
в м.Дрогобич, вул. Сагайдачного, 37”а”, загальною площею 14кв.м. з
20.04.2001р. по 20.04.2007р. зі сплатою орендної плати  в сумі 2,70грн. в місяць. Пунктом 2.2.
договору  сторони погодили пролонгацію
договору  у разі  відсутності заяви однієї із сторін за один
місяць до закінчення терміну його дії.

Суд
апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний
договір  оренди слід  визнати недійсним  на майбутнє. З матеріалів справи  не вбачається, що юридична особа, а саме  Львівський
кооперативний  технікум  економіки і права (на даний час перейменовано
у Вищий навчальний заклад “Львівський
кооперативний  коледж  економіки і права”) погоджував  таку угоду. Сам договір оренди  також не
містить  посилань, що  директор
філії діяв  за дорученням  на право підпису  такого договору.

У
відповідності  до п.2.1 положення про
Дрогобицьку філію, філія  являється  відокремленим
структурним  підрозділом  без статусу юридичної особи.

Згідно
із. Ст.26 ЦК УРСР, який  діяв на час  укладення договору оренди, цивільна  правоздатність  визнається за юридичною особою, а не за ї
підрозділами, які таким  статусом  не наділені.

Відповідно
до  ч.1. ст.48 ЦК УРСР недійсною є та
угода, що не відповідає  вимогам закону.
Аналогіна норма  міститься  і у
ст.ст.203,215 ЦК України.

Згідно
із п.1ч.1ст.83 ГПК України, господарським суд приймаючи рішення  має право, зокрема, визнати  недійсним
повністю чи у певній частині
пов'язаний  з предметом спору  договір, який суперечить  законодавству, що  правомірно, на думку колегії  суддів апеляційного суду зроблено
господарським судом Львівської  області.

Так
як орендодавець на протязі  всього
часу  користувався  орендованим
приміщенням, йому
виставлялись  рахунки  і проводилась по них оплата, то такий  договір
підлягає визнанню  недійсним  лише на майбутнє.

Позивачем
заявлено позовні вимоги про повернення
йому переплати  в сумі 6856,00грн.
за договром  оренди нежилотлового
приміщення  від 20.04.2001р.

Судова
колегія  приходить до висновку, що  така вимога позивача частково підлягає до
задоволення враховуючи наступне:

Згідно
п.3.1. договору оренди від 20.04.2001р. орендна плата  в місяць становить  2,70грн. Як вбачається із наявних  в матеріалах справи виставлених  Дрогобицькою філією рахунків до оплати
виставлялись  різні  суми
за оренду приміщення (а.с.21-24).

Згідно  доданих
позивачем доказів оплати  за
оренду з листопада 2004 року по жовтень 2007 року  ним було
сплчено всього 6856,00грн., а згідно
умов договору  повинно бути
сплачено  102,60грн.

Оглянувши  в судовому засіданні оригінали  платіжних
документів  та призначення платежу
по них, колегія суддів  з'ясувала, що
деякі  із зазначених  позивачем суми були ним  оплачені
не за оренду приміщення, а за інші
послуги (а.с.80,83,84). Отже, позивачем документально  підтверджена
переплата  за оренду
приміщення  в сумі  6253,40грн., яка і підлягає  до стягнення з відповідача.

Відповідач
не надав суду жодного  письмового
пояснення та документального обгрунтування
підставності  виставлених позивачу  рахунків.

Заявлені  клопотання
про зняття  арешту, окрему ухвалу
та інші вимоги позивача, які  додані  ним суду апеляційної інстанції, колегією
суддів  відхилені за безпідставністю,
необгрунтованістю, та документальною непідтвердженістю.

Судові
витрати по апеляційній скарзі, в порядку ст.49 ГПК України, слід віднести на
відповідача.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України Львівський апеляційний
господарський суд

Постановив:

1.          Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задоволити частково.

2.          В частині відмови  в позові
рішення господарського суду Львівської області  від 24.12.2007р.  скасувати
і в цій частині  прийняти нове рішення,
яким  позовні вимоги Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задоволити частково.

3.          Стягнути з Вищого навчального закладу
“Львівського кооперативного коледжу економіки і права”, м.Львів на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 6253,40грн.
переплати за оренду приміщення, 102грн. державного та 118грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          В решті  рішення господарського суду Львівської
області  від 24.12.2007р.   залишити без змін.

5.          На виконання  постанови місцевому господарському суду
видати  відповаідний наказ.

6.          Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення.

7.          Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

8.          Матеріали справи повернути в
господарський суд  Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.