КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2008                                                                                           № 6/690-41/450-38/680

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Федоренко Н.М. – дов. б/н від 30.01.2006р.;

від відповідача: Москаленко Т.Г. – дов. №21-29/02-1807 від 17.03.2008р.;

від третьої особи:          Жицький О.Н. – дов. №190 від 03.11.2005р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича компанія "Кримтел"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.01.2008

у справі № 6/690-41/450-38/680

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича компанія "Кримтел"

до                                                   Антимонопольного комітету України

третя особа відповідача           Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком"

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України №286-р від 02.09.2003р. „Про перегляд постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п по справі №04/18-2000”.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в основу спірного рішення відповідач поклав експертні висновки, які не спростовували інформацію, встановлену під час прийняття постанови від 26.12.2000р., та містили обставини, які могли бути відомі комітету до прийняття рішення. На думку позивача, відповідач необґрунтовано дійшов висновку про відсутність негативних наслідків для позивача, які проявляються у зниженні якості надання телефонних послуг компанією, на підставі листів кількох організацій, у яких, зокрема, йшлось про те, що таке зниження носило тимчасовий характер. При цьому, відповідачем не було взято до уваги, що інші факти зниження якості надання телефонних послуг компанією ніким не були спростовані і засвідчували факт зниження якості послуг. В самій постанові від 26.12.2000р. відповідачем було встановлено, що дії дирекції носять суттєвий антиконкурентний характер, що полягає в усуненні з ринку місцевого телефонного зв’язку оператора електрозв’язку та обмеження виходу на зазначений ринок інших суб’єктів господарювання обставини, які на думку відповідача не були і не могли бути відомі відповідачу, жодною мірою не спростовують факту наявності у діях третьої особи порушень антимонопольного законодавства, які у своїй сукупності продовжують носити суттєвий характер.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначаючи про їх необґрунтованість та безпідставність, просив суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи наступним. Схема розвитку телефонної мережі м. Сімферополя не проходила якихось узгоджень, а також експертизи у вищестоящих організаціях. Вказаний документ є одним з запропонованих варіантів будівництва станцій у м. Сімферополі і є внутрішнім документом підприємства “Кримзв’язок”. Регіональною програмою розвитку електрозв’язку у Криму не було конкретизовано схему побудови зв’язку у м. Сімферополі і не визначено статус та функції АТС-51. Отже, висновок відповідача, що вказана схема немає ніякої юридичної сили для операторів, є обґрунтованим. Розгляд проблем щодо порушення права власності об’єктів господарювання, виходить за межі повноважень органів відповідача.

Відповідач також зазначав, що твердження позивача про відсутність у листі ДІР ПОЗ “Укрзв'язокпроект” відомостей відносно того, що організація кількох ОПТС можлива в одному 100 індексі і при цьому не буде змінений статус ні однієї станції, спростовується тим, що таке уточнення не потребувалося, оскільки статус станцій визначений у тексті зазначеного листа через застосування скорочення “ОПТС”, що означає “опорно-транзитна телефонна станція”. За таких обставин твердження, що перебудова схеми зв’язку у м. Сімферополі призводить до переведення АТС-51 в режим кінцевої, і таким чином, створює перешкоди доступу на ринок позивачу не підтверджено фактичними обставинами, виявленими вже після прийняття постанови.

Щодо посилання позивача на обмеження його можливості користування обладнанням АТС-51 та міжстанційними з’єднувальними лініями, то, на думку відповідача, вказане питання стосується захисту права власності і виходить за межі компетенції відповідача та не розглядалося в межах справи. В процесі розгляду заяви третьої особи про перегляд постанови від 26.12.2000р. була отримана додаткова інформація, яка в свою чергу й обумовила висновок відповідача про те, що істотні обставини, які мають значення для справи, не були і не могли бути відомими органам Антимонопольного комітету України, що призвело до необґрунтованих висновків. Додаткові обставини щодо фактів, про які не було і не могло бути відомо під час прийняття постанови, отримані після прийняття постанови, свідчать про відсутність в діях третьої особи порушення антимонопольного законодавства у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом здійснення дій, що призвели до створення перешкод доступу на ринок іншого суб’єкта господарювання, а саме позивача.

Третя особа заперечувала проти позову, з огляду на наступні обставини. Діяльність щодо виявлення, попередження та припинення порушень антимонопольного законодавства здійснюється комітетом з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України. Таким актом на час перегляду відповідачем своєї постанови є Правила розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, які передбачають наявність права Комітету у зв’язку зі зверненням суб’єкта господарювання переглядати свої рішення. Таким чином, на третя особа стверджує, що відповідач при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у діях третьої особи порушення антимонопольного законодавства діяв у межах своїх повноважень та у відповідності до вимог законодавства. До того ж, часткове скасування відповідачем своєї постанови ніяким чином не порушує права та інтереси позивача, оскільки не породжує будь-яких правових наслідків для позивача та не позбавляє останнього у разі необхідності здійснити захист своїх прав та законних інтересів шляхом звернення до суду.

Третя особа також зазначила, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення або обмеження його прав, як власника обладнання, по користуванню і розпорядженню вхідними з’єднувальними лініями електрозв’язку, що йдуть від діючих АТС м. Сімферополя до АТС-51, а також обмеження можливостей позивача реалізовувати послуги на ринку послуг зв’язку, тоді як позивач продовжує користуватися і розпоряджатися належним йому майном, що дає можливість і в даний час установлювати телефони абонентам і незаконно реалізовувати послуги зв’язку при відсутності на те необхідної ліцензії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі №6/690-41/450-38/680 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої компанії „Кримтел” було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним Рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі №6/690-41/450-38/680 скасувати, прийнявши нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, зокрема, положення Закону України „Про власність” та Закону України „Про захист економіної конкуренції”, Правила приєднання мереж електрозв’язку операторів різних форм власності до мережі електрозв’язку загального користування, ст. ст. 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, ст. 129 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2008р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.04.2008р.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі №6/690-41/450-38/680 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду пояснення, в яких зазначив про те, що заперечує проти апеляційної скарги позивача з підстав, наведених у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі №6/690-41/450-38/680 як таке, що прийняте з повним і об’єктивним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи також заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначені в Законі України „Про захист економічної конкуренції” №2210-ІІІ від 11.01.2001р. (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією.

Цей Закон застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України.

У відповідності до ч.4 ст. 4 вказаного Закону, державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2000р. відповідачем була прийнята постанова №21-п “Про порушення антимонопольного законодавства та накладення штрафу”, якою було:

- визнано, що третя особа займає монопольне становище на ринку з товарними межами “місцевий телефонний зв'язок” в межах міста Сімферополя із часткою 68,8 відсотка;

- визнано дії третьої особи в частині переведення існуючої електронно-цифрової опорно-транзитної АТС-51 міста Сімферополя, яка була спроектована, збудована та введена в експлуатацію, як опорно-транзитна у режим кінцевої станції, порушенням антимонопольного законодавства, передбаченим абзацом п’ятим статті 4 Закону України „Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності” у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом здійснення дій, що призвели до створення перешкод доступу на ринок інших суб’єктів господарювання (позивача);

- на третю особу було накладено штраф у розмірі 750 000 грн. та зобов’язано припинити порушення шляхом забезпечення позивачу можливості надавати послуги зв’язку в обсязі не меншому, ніж до введення в дію РАТС-54, та повідомлення про вжиті заходи Антимонопольний комітет України у тримісячний термін з дня отримання постанови.

Приймаючи згадану постанову, відповідач виходив з того, що відповідно до Комплексної програми створення єдиної національної системи зв’язку та розробленої на її основі Регіональної програми розвитку зв’язку в Криму у 1993р. був створений позивач з метою залучення коштів, необхідних для реалізації зазначеної Регіональної програми, яка передбачала перехід на цифрові системи комутації, при яких переключення відбувається в межах одного стотисячного номерного індексу, незважаючи на наявність вільних стотисячних номерних індексів. Таке переключення призводить до створення перешкод для розвитку діяльності позивача на ринку послуг місцевого телефонного зв’язку та до обмеження конкуренції на зазначеному ринку. До того ж, в Генеральній схемі пропонувалося здійснити розвиток телефонної мережі оператора “Кримтелеком” на основі його керуючого комплексу ОПТС 1, при чому, ОПТС-51 позивача переводилося в режим кінцевої станції з підключенням до РАТС-54, оскільки робота двох ОПТС в одному стотисячному індексі неможлива, що підтверджується п.3.4.2. розділу 2 книги 1 “Руководящего документа по общегосударственной системе автоматизированной телефонной связи”.

Зважаючи на вищевказане, відповідач дійшов висновку про те, що Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” (третя особа) фактично відхиляє можливість виходу позивача на мережі електрозв’язку загального користування через власну опорно-транзитну станцію, що в свою чергу призводить до негативних наслідків для позивача.

Як підтверджено матеріалами справи, згодом третя особа звернулась до відповідача із заявою про перегляд постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п у справі №04/18-2000, під час розгляду якої відповідачем було встановлено наявність обставин, про які не було і не могло бути відомо під час прийняття постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п, котрі свідчать про відсутність в діях третьої особи порушень антимонопольного законодавства у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом вчинення дії, що призвели до створення перешкод доступу на ринок іншого суб’єкта господарювання. Зокрема, “Схема розвитку телефонної мережі м. Сімферополя”, якою конкретизовано схему зв’язку у м. Сімферополь та статус АТС-51, не має ніякої юридичної сили для операторів. Інформація про те, що в одному 100-тисячному індексі не можуть працювати дві опорно-транзисторні станції спростовуються висновками ВАТ “Діпрозв’язок” та ДІР ПОЗ “Укрзв’язокпроект”. Висновок, що оператори стільникового, транкінгового зв’язку та відомчі оператори, які були приєднані до мережі позивача, вимушені переключатись на РАТС-54, не підтверджується належними доказами та не відповідають фактичним обставинам справи.

В ст. 58 Закону України „Про захист економічної конкуренції” передбачено, що органи Антимонопольного комітету України з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у разі: якщо істотні обставини не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення; якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення; невиконання учасниками узгоджених дій, концентрації вимог і зобов'язань, якими було обумовлене рішення органів Антимонопольного комітету України щодо узгоджених дій, концентрації відповідно до частини другої статті 31 цього Закону; якщо обставини, на підставі яких було прийняте рішення про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію суб'єктів господарювання, вже не існують; наявності інших підстав, передбачених законами України.

За результатами перегляду органи Антимонопольного комітету України можуть залишити рішення без змін; змінити рішення, скасувати рішення.

Підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч.1 ст. 59 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

За результатами розгляду заяви третьої особи відповідачем було прийнято рішення “Про перегляд постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п у справі №04/18-2000” №286-р 02.09.2003р., згідно з яким постанову Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п скасовано в частині:

- визнання дій Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Кримської дирекції щодо переведення існуючої електронно-цифрової опорно-транзитної АТС-51 міста Сімферополя, яка була спроектована, збудована та введена в експлуатацію як опорно-транзитна, у режим кінцевої станції, порушенням антимонопольного законодавства, передбаченим абз.5 ст. 4 Закону України „Про обмеження монополізму та недопущення недобросовісної конкуренції у підприємницькій діяльності” у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом здійснення дій, що призвели до створення перешкод доступу на ринок інших суб’єктів господарювання (ВК „Кримтел” ЛТД);

- накладення на Відкрите акціонерне товариство “Укртелеком” в особі Кримської дирекції штрафу в розмірі 750 000 грн.;

- зобов’язання Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Кримської дирекції припинити порушення шляхом забезпечення ВК “Кримтел” можливості надавати послуги зв’язку в обсязі не меншому, ніж до введення в дію РАТС-54, та повідомлення про вжиті заходи Антимонопольний комітет України у тримісячний термін з дня отримання постанови.

В матеріалах справи наявна копія постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. у справі №12/446-21/543 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” до Антимонопольного комітету України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича компанія „Кримтел” про визнання недійсною постанови від 26.12.2000р. №21-П „Про порушення антимонопольного законодавства та накладення штрафу” та за зустрічним позовом Антимонопольного комітету України до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” про стягнення 750 000,00 грн., згідно з якою первісний позов задоволено частково, а саме визнано недійсними пункти 2, 3, 4 постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-П „Про порушення антимонопольного законодавства та накладення штрафу” у справі №04/19-2000.

Під час розгляду справи №12/446-21/543 апеляційним судом було встановлено, що при винесенні п. 2, п.3, п.4 постанови від 26.12.2000р. Антимонопольний комітет України неповно з’ясував обставини, які мають значення для справи і не довів обставин, які мають значення для справи та які були визнані встановленими, оскільки проектно-конструкторським відділом Республіканського підприємства зв’язку “Кримзв’язок” у 1993р. була розроблена “Схема розвитку телефонної мережі м. Сімферополя”, яка призначалась для внутрішнього використання підприємством “Кримзв’язок”, правонаступником якого був спочатку КРЕЗ “Кримтелеком”, а потім Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком”. В 1995р. була розроблена Регіональна програма розвитку електрозв’язку у АРК., якою передбачалось будівництво нових цифрових мереж зв’язку з сучасною апаратурою для можливого їх використання не тільки КРЕЗ “Кримтелеком”, а також іншими підприємствами, що діють у галузі зв’язку. Посилань на “Схему розвитку телефонної мережі м. Сімферополя”, на яку посилається відповідач, дана програма не містила. Таким чином, оскільки Регіональна програма розвитку електрозв’язку у Криму була затверджена у 1995р., а позивач діє з 1993р., то посилання відповідача на те, що компанію було створено саме для реалізації Регіональної програми спростовується матеріалами справи та не приймається до уваги апеляційним судом. Будівництво ОПТС-54 здійснювалось відповідно до вимог нормативних актів, впливає на розвиток конкуренції на ринку послуг цифрової телефонної мережі і ніяким чином не призвело до створення перешкод для розвитку діяльності позивача. Робота двох ОПТС в одному 100-тисячному індексі можлива, що підтверджується висновками ВАТ “Дніпрозв’язок”, в якому, зокрема, наведено перелік операторів в Україні, які одночасно працюють на телефонній мережі загального користування в одному 100-тисячному індексі та висновками ДІР ПОЗ “Укрзв’язокпроект”, які містяться в доповненнях до висновку техніко-технологічної експертизи, в якому зазначено, що при будівництві цифрових мереж не виключена можливість організації кількох ОПТС, у тому числі таких, що належать різним операторам. Відповідач при прийнятті спірної постанови безпідставно керувався книгою “Руководящего документа по общегосударственной системе автоматизированной телефонной связи”, оскільки вказані положення не розповсюджуються на взаємодію мереж приватних операторів із мерею зв’язку загального користування.

В ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в який беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач прийняв оспорюване рішення №286-р “Про перегляд постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-п у справі №04/18-2000”, виходячи з підстав та обставин, аналогічних тим, які були встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. у справі №12/446-21/543.

На час розгляду справи №6/690-41/450-38/680 як місцевим господарським судом, так і апеляційним судом постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. у справі №12/446-21/543 є чинною. Належних та допустимих доказів на спростування даної обставини позивачем суду надано не було.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов’язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов’язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з’ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Окрім того, згідно з ч.1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем правомірно, згідно з нормами ст. ст. 58, 59 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, було скасовано пункти 2, 3, 4 постанови Антимонопольного комітету України від 26.12.2000р. №21-П “Про порушення антимонопольного законодавства та накладення штрафу” у справі №04/19-2000”.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача, з викладених у ній підстав, задоволенню не підлягає.

З огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 35, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої компанії “Кримтел” залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2008р. у справі №6/690-41/450-38/680 - без змін.

2. Матеріали справи №6/690-41/450-38/680 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді

22.04.08 (відправлено)