ПОСТАНОВА

"11"
лютого 2008 р.

Справа
№ 14/209-4699

10 год. 33 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у
складі   судді Руденка О.В.

при
секретарі судового засідання  Шонь Ю.М.

Розглянув
справу

за
позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача Тернопільської
об`єднаної державної податкової інспекції вул. Білецька, 1, м. Тернопіль

про скасування податкового
повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від
16.11.2007р.№/0/75915.

За
участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_1, паспорт №
НОМЕР_1 від 24.05.01 р.;                                    ОСОБА_2,
довіреність № 1210 від 13.12.07 р.;

відповідача: Яценюк Я.В., довіреність №
81950/7/10-015 від 11.12.07 р.;

Ліхіцький В.І.,
довіреність № 82494/7/10-015 від 13.12.07 р.;

Ткач І.Я.,
довіреність № 34/7/10-015 від 08.01.08 р.

Суть
справи:

Суб'єкт
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 с.Гаї Шевченківські,
Тернопільський район, Тернопільська область звернувся в господарський суд
Тернопільської області з позовом до Тернопільської об`єднаної державної
податкової інспекції, м. Тернопіль про скасування податкового повідомлення-рішення
Тернопільської ОДПІ від 16.11.2007р.№/0/75915.

Обґрунтовуючи
заявлені вимоги представники позивача посилаються на безпідставність
донарахування податковим органом підприємцю податку з доходів фізичних осіб,
вказуючи при цьому на відсутність з боку платника податків порушень норм
податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини

У
запереченнях на позов та згідно з поясненнями повноважних представників,
відповідач позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на їхню безпідставність,
зазначивши при цьому, що оскаржуваний правовий акт індивідуальної дії винесений
контролюючим органом в межах повноважень та у відповідності до чинного
законодавства, з врахуванням фактичних обставин та досліджених в процесі
перевірки документів.

Учасникам
судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно  ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного
судочинства України

У
відповідності до ст.41 КАС України проводилась технічна фіксація судового
процесу.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив
наступне:

За
результатами проведеної позапланової документальної перевірки дотримання вимог
законодавства про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1 і.н.НОМЕР_2,
посадовими особами контролюючого органу 29.10.2007р. складено акт за
№10219/17-427/. Період діяльності платника податків, що охоплений
перевіркою з 25.06.2007 року по 29.10.2007 року.

За
наслідками дослідження документів позивача, податковим органом зроблені, поряд з
іншими, висновки про порушення підприємцем вимог Указу Президента України
"Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03.07.1998р. №727/98 внаслідок чого донараховано
393750 грн. податку з доходів фізичних осіб.

Зважаючи
на наведені обставини, 16.11.2007р. контролюючим органом відповідно до
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами" та згідно пункту 17.1 статті 7 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" позивачу, згідно з податковим
повідомленням-рішенням №/0/75915 визначено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в розмірі 393750 грн.

Наведений
правовий акт індивідуальної дії оспорений платником податків у судовому
порядку.

Оцінивши
зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Спрощена
система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва,
які зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти господарської
діяльності, регулюється Указом Президента України "Про спрощену  систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"
(далі -Указ).

Даним
нормативно-правовим актом встановлено, що фізичні особи, які здійснюють   підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи, мають можливість перейти на спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності шляхом придбання Свідоцтва про сплату єдиного податку, якщо
на вид підприємницької діяльності, який здійснює така  фізична особа, місцевою радою встановлено
ставку єдиного податку, при умові, що обсяг
виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гри (стаття 1 Указу).

Як
вбачається із матеріалів справи, позивач по справі у спірний період перебував
на спрощеній системі оподаткування, придбавши 05.07.2007 року у встановленому
порядку Свідоцтво про сплату єдиного  податку
серії НОМЕР_3 (термін дії -2007 рік)  за
наступними видами діяльності: консультаційно - маркетингові послуги; створення
програмного забезпечення.

В
силу п.6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є
платником  цілого ряду податків і зборів
(обов'язкових платежів), в тому числі і податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

З
наведеною правовою нормою кореспондуються і положення підпункту 4.3.25 п.4.3
статті 4 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (далі
-Закон), яким визначено, що якщо особа обрала спеціальну (спрощену) систему
оподаткування відповідно до закону то дохід (прибуток), одержаний нею від
здійснення  підприємницької не
включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу.

В
свою чергу, пунктом 2 Указу передбачено, що доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до
складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого
платника, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до
перерахунку загальних податкових зобов'язань.

Зазначені
норми поширюється на платника єдиного податку незалежно від отриманого обсягу
виручки від реалізації, оскільки відповідно до статті 2 Указу такий  суб'єкт
сплачує фіксований розмір ставки податку.

У
разі ж порушення вимог статті 1 Указу зокрема, і перевищення обсягу
виручки  від реалізації продукції (500
тис. грн.), платник єдиного податку - фізична особа згідно зі статтею 5 Указу,
починаючи із наступного звітного періоду (кварталу) повинен перейти  на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності зі сплатою податку з доходів фізичних
осіб  за  правилами,
встановленими  4  розділом Декрету  Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян".

При
цьому, платник податку повинен подати до податкового органу за місцем
проживання  податкову  декларацію за наслідками звітного кварталу, наступного
за тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки.

Слід
при цьому зазначити, що аналогічна позиція, що ґрунтується на приписах
законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, неодноразово
висвітлювалась і Державною податковою адміністрацією України у листах, копії
яких знаходяться у матеріалах справи.

За
таких обставин, отримавши у липні 2007 року виручку від реалізації
продукції  (товарів,  робіт,
послуг), у розмірі що перевищує 500 тис. гри (копія виписки банківської
установи про перерахування 17.07.2007 року ТОВ "Мелвіс" коштів
позивачу в матеріалах справи), згідно до законодавства з питань оподаткування,
що перелічене вище, позивач був зобов'язаний з наступного звітного періоду тобто
4-го кварталу 2007 року самостійно
перейти на загальну систему оподаткування обліку та звітності зі сплатою
податку з доходів фізичних осіб за правилами, встановленими статтею 14
Декрету  Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян".

При
цьому слід зазначити, що жодним із законодавчих актів, що регламентує спірні
правовідносини не передбачено, застосування одночасно у одному і тому ж
звітному періоді двох систем оподаткування (спрощеної та загальної) чи перехід
платником податку на загальну систему оподаткування у тому ж звітному кварталі,
коли на його рахунки надійшла виручка, що перевищує встановлений законом
розмір.

Більше
того, щодо оподаткування податком з доходів фізичних осіб підпункт 9.12.1
п.9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб"
містить  імперативну норму відповідно до
якої, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, здійснюється за правилами, встановленими
спеціальним законодавством з цих питань тобто, у даному випадку правилами,
які встановлені Указом.

Із
наявних у справі доказів, які засвідчуються і матеріалами перевірки слідує, що
дохід у липні 2007 року приватний підприємець отримав у межах своєї
підприємницької діяльності, при цьому вид вказаної діяльності відповідає тому,
що зазначений у Свідоцтві  про сплату
єдиного податку серії НОМЕР_3.

Положення
ж п.п. 19.12.2 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб",
регулюють оподаткування доходів суб'єктів господарювання, які отримані ними
поза межами підприємницької діяльності, що у даному випадку місця не мало, а
відтак приписи даної правової норми контролюючим органом до спірних
правовідносин застосовано помилково.

Щодо
посилань контролюючого органу та його представників у судовому засіданні що для
підтвердження правомірності дій позивача у спірних правовідносинах необхідне
проведення перевірки контрагента позивача - ТОВ "Мелвіс" то суд
констатує, що вирішення даного спору будь-яким чином не зачіпає прав та
обов'язків товариства з обмеженою відповідальністю, оскільки за її результатами
правові наслідки можуть  виникнути у
контрагента приватного підприємця, а не у нього самого.

Крім
того, суд зважаючи на статтю 19 Конституції України констатує, що оспорюваний
правовий акт індивідуальної дії містить посилання на пункти та статті  законодавчих актів, які взагалі не
передбачають відповідальності за дії платника податків, які в акті перевірки за
відсутності на те законних підстав, кваліфіковані як порушення податкового
законодавства.

При
цьому, судом враховано і положення  статті
71 КАС України, згідно із якою  в
адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій  покладено на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову. Всупереч вказаної норми, належних та допустимих
доказів, які б підтверджували правомірність дій контролюючого органу у спірних
правовідносинах суду не представлено, факт невиконання позивачем вимог  закону зібраними у справі доказами не
підтверджується, а відтак позовні вимоги, як обґрунтовані та належним чином
доведені слід задовольнити в повному обсязі.

У
відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі
підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст.  6, 7, 86,
89, 94 - 98, 156, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати податкове повідомлення -
рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 16.11.2007р.№/0/75915.

3.          Стягнути з Державного бюджету
України  на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід.ном. НОМЕР_2) -
85 (вісімдесят п'ять) грн. сплаченого судового збору.

4.
Видати Виконавчий лист за заявою СПД-ФО ОСОБА_1.

Постанова
суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати
заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а
протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя
О.В. Руденко