ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2008 р.

Справа № 05/98/27-10А.

за позовом Державного закладу “Санітарно-епідеміологічна станція міста Луцька та Луцького району” Міністерства охорони здоров’я України, м. Луцьк

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області, м. Луцьк

про скасування рішення № 29-К від 05.12.2006р.

Суддя Бондарєв С. В.

Секретар судового засідання Яцишин В. А.

За участю представників сторін:

від позивача: Грибков М.С. – довіреність №2/1550 від 23.04.2008р.

від відповідача: Чабарай Р.В. – довіреність від 08.01.2008р.

В судовому засіданні 23.04.2008р. оголошена перерва до 15.05.2008р. 14:30 год.

Представникам сторін в судовому засіданні були роз’яснені права і обов’язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАСУ. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяви про відвід складу суду не поступило.

Суть спору: Позивач - Державний заклад “Санітарно-епідеміологічна станція міста Луцька та Луцького району” Міністерства охорони здоров’я України (Правонаступник Державного закладу «Луцька міська санітарно-епідеміологічна станція» (надалі СЕС) звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Волинській області від 05.12.2006р. № 29-К про застосування економічних санкцій за порушення додержання державної дисципліни цін, яким згідно ст.. 14 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вирішено вилучити у Луцькій міській санітарно-епідеміологічній станції в дохід Державного бюджету суми в розмірі 19 054,51 грн. та стягнути штраф в сумі 38 109,02 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірне рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки порушень державної дисципліни цін не було допущено. При застосуванні тарифів на послуги СЕС керувалась Постановами Кабінету Міністрів України №1351 та №662, листом ДПА України №8101/5/15-2416 від 15.09.2003р.

Відповідач у поясненні від 22.04.2008р. №577/03-08/01-12 позовні вимоги позивача визнав частково щодо визнання нечинним рішення Держінспекції цін від 05.12.2006р. №29-К в частині застосування економічних санкцій у сумі 11 975.43 грн., в т.ч. 3 991,81 грн. – необґрунтованої виручки, 7 983,62 грн. – штрафних санкцій, оскільки зазначена сума економічних санкцій застосована з порушенням терміну передбаченою ст. 250 Господарського Кодексу України (про що вказано і в Ухвалі Верховного суду України від 11.09.2007р.).

В решті позовних вимог позов заперечив, оскільки відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів тарифів на послуги, що надаються за плату закладами санітарно-епідеміологічної служби, податок на додану вартість в розмірі 20% окремим рядком понад тариф не виділено. Таким чином, вказаний податок було включено до складу тарифів (тариф визначається з урахуванням податку на додану вартість). Крім того, вважає, що в період з 11.05.2006р. по 31.05.2006р. відповідач неправомірно застосував вільні ціни, оскільки застосував тарифи, які були відмінені постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006р. №662. Зазначає, що при прийнятті рішення позивач керувався ст.. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», ст.. 35 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», Постановами Кабінету Міністрів України №1351 та №662, Законом України «Про податок на додану вартість», зокрема, п.4.1 ст.4, п. 7.2.1 ст.7 даного закону.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Держінспекцією цін проведено перевірку формування та застосування тарифів на роботи та послуги, що виконуються та надаються за плату Луцькою міською санітарно-епідеміологічною станцією, правонаступником якої є Державний заклад "Санітарно-епідеміологічна станція міста Луцька та Луцького району" за період з 01.01.2005 р. по 01.11.2006 р., за результатами якої складено акт від 22.11.2006 р.

В ході перевірки встановлено, що у період з 01.11.2005 р. по 10.05.2006 р. при нарахуванні плати за надані платні послуги до фіксованих розмірів тарифів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351 нараховувались непередбачені законодавством націнки в розмірі 20%. Внаслідок чого зі споживачів понад встановлені тарифи безпідставно отримано 18 374,23 грн.

За період з 11.05.2006 р. по 31.05.2006 р. неправомірно застосовувались вільні ціни у період дії регульованих, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 р. №662, в результаті чого необґрунтовано отримано 680,28 грн. виручки.

Всього необґрунтована одержана виручка в результаті порушення державної дисципліни цін в сумі 19 054,51 грн.

За результатами перевірки 05.12.2006 р. начальником держінспекції з контролю за цінами у Волинській області прийнято рішення №29-К про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, згідно якого вирішено вилучити у Луцької міської санітарно-епідеміологічної станції, правонаступником якої є Державний заклад "Санітарно-епідеміологічна станція міста Луцька та Луцького району”, в дохід державного бюджету України 19 054,54 грн. необґрунтовано одержаної виручки та стягнути штраф в розмірі 38 109,02 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в Постанові від 11.09.2007 р., господарський суд дійшов висновку, що Держінспекція при визначенні необґрунтованої виручки діяла у відповідності до чинного законодавства, однак оспорюване рішення підлягає частковому скасуванню з врахуванням строків, передбачених ст.250 ГК України.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.13 Закону України “Про ціни та ціноутворення” та Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 р. №1819 саме на Держінспекцію з контролю за цінами покладено функції з питань додержання центральними та місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями вимог щодо формування, встановлення та застосування цін та тарифів. Дані функції Держінспекції виконують шляхом проведення перевірок документів, пов’язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін, тарифів на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності та приймають рішення про застосування до СПД передбачених чинним законодавством економічних санкцій за порушення порядку встановлення та застосування цін.

Згідно п.3 ст.116 Конституції України до повноважень Кабінету Міністрів України належить проведення цінової політики, яке реалізовано в Законі України “Про ціни та ціноутворення”, згідно якого Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення державної політики цін, визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни (тарифи), які затверджуються відповідними органами державного управління. Згідно зі ст.35 Закону України “Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення” Кабінету Міністрів України надано право визначати перелік та тарифи на платні послуги, які надаються закладами санітарно-епідеміологічної служби, такий перелік було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.2002 р. №1544, а Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351 затверджено тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються за плату установами та закладами СЕС.

Дані тарифи були визначені з врахуванням податку на додану вартість в розмірі 20 %. Згідно порядку ціноутворення, що діє, регульовані тарифи встановлюються з врахуванням кінцевої вартості послуг для споживача, тому включають в себе ПДВ.

Однак, як з'ясувалось в ході перевірки, СЕС при нарахуванні плати за надані платні послуги до фіксованих розмірів тарифів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351, ще нараховувала націнку в розмірі 20%. Необґрунтовано отримано 18 374,23 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 р. №662 були внесені зміни до Постанови №1351.

Постанова №662 згідно п.5 Указу Президента України “Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності” набрала чинності з моменту прийняття, а саме, з 11.05.2006 р., що підтверджено також листом Мін'юсту №34-26-2336 від 06.07.2006 р.

З чого слідує, що СЕС з 11.05.2006 р. при визначенні тарифів на послуги необхідно було керуватись Постановою Кабінету Міністрів України №662, відповідно до якої заклади санітарно-епідеміологічної служби зобов’язані надавати послуги по конкретно визначених тарифах.

Однак, як вбачається з матеріалів перевірки, СЕС в період з 11.05 по 31.05.2006 р. застосовувались вільні ціни у період дії регульованих, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 11.05.2006 р. №662.

Внаслідок вищезазначених дій, СЕС за період з 01.11.2005 р. по 31.05.2006 р. із споживачів безпідставно було отримано 680,28 грн. виручки.

Всього необґрунтовано отримано виручка в сумі 19 054,51 грн.

Оскільки, матеріалами перевірки встановлено факт завищення позивачем тарифів на платні послуги, що є порушенням Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351 із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2006 р. №662, відповідачем правомірно прийнято рішення №29-К від 05.12.2006 р., яке є предметом спору, про вилучення необґрунтовано одержаної виручки в результаті порушення державної дисципліни цін в дохід державного бюджету України на підставі ч.1 ст.14 Закону України “Про ціни і ціноутворення”, згідно якої вся необґрунтовано одержана підприємством, установою, організацією виручка підлягає вилученню в дохід відповідного бюджету залежно від підпорядкування підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди стягується штраф в подвійному розмірі одержаної суми виручки.

Водночас, відповідачем при винесенні рішення №29-К не взято до уваги те, що зазначена в рішенні санкція за своєю правовою природою підпадає під визначення ст.238 Господарського кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2004 р., тобто є адміністративно-господарською, на неї поширюється положення ст.250 цього кодексу, стосовно можливості її застосування протягом строків, встановлених цією статтею, а саме не пізніше шести місяців з дня виявлення та не пізніше року з дня вчинення відповідного порушення.

З матеріалів перевірки слідує, що порушення було виявлено актом перевірки від 22.11.2006 р., штрафна санкція застосована рішенням від 05.12.2006 р., тобто в межах 6-ти місячного строку.

Водночас, як слідує з розрахунків, сума необґрунтовано отриманої виручки при винесенні рішення 05.12.2006 р. взята з 01.11.2005 р., тобто, без врахування положень ст.250 ГК України, поза межами річного строку.

Відповідач листом від 22.04.2008 р. №577/03-08/01-12 визнав неправомірним застосування до позивача адміністративно-господарської санкції в розмірі 11 975,43 грн.

З врахуванням зазначеного, вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а оспорюване рішення скасуванню на суму 11 975,43 грн., з якої: 3 991,81 грн. необґрунтовано отримана виручка в період з 01.11.05 по 05.12.2005 р. та 7 983,62 грн. штрафна санкція, застосована в подвійному розмірі.

Щодо посилання позивача на роз’яснення ДПА України, надане листом від 15.09.2003 р. №8101/5/15-2416, яким він керувався при визначенні тарифів на послуги, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003 р. №1351, яке надавалось на запит Міністерства охорони здоров'я, то зазначене роз’яснення в даному випадку не може застосовуватись, оскільки питання визначення структури цін не відноситься до компетенції Державної податкової адміністрації та не являється податковим роз’ясненням в розумінні п.п. “г”п.п.4.4.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Виходячи з вищезазначеного та керуючись Конституцією України, Законами України “Про ціни та ціноутворення”, “Про податок на додану вартість”, “Про забезпечення санітарного і епідеміологічного благополуччя населення”, ст..ст.69,70,7176,79,86,87,89,94,158-160 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Скасувати рішення Державної інспекції контролю за цінами у Волинській області від 05.12.2006р. № 29-К про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін частково в частині необґрунтовано одержаної виручки в сумі 3 991,81 грн. та штрафної санкції на суму 7 983,62 грн., всього на суму 11 975,43 грн.

3. В решті позову відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ –з дня складання в повному обсязі . Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного господарського суду України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

.

Суддя                                                            Бондарєв Сергій Васильович

Дата виготовлення

повного тексту

постанови 20.05.2008р.

Суддя