ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/128

09.06.08

За позовом

Компанії Сідел Консалтантс Лтд

до

1)          Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк»

2)          Відкритого акціонерного товариства «Агромаш»

про

визнання договорів недійсними

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

не з’явився;

від відповідача-1

від відповідача-2

Жигун О.В. (довіреність б/н від 12.11.2007);

Шістка В.О. (довіреність № 384 16.06.2007);

не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Компанія Сідел Консалтантс Лтд (далі –Позивач) звернулась до Господарського суду м. Києва із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк»(далі –Відповідач-1) та Відкритого акціонерного товариства «Агромаш»(далі –Відповідач-2) про визнання недійсними з моменту укладання кредитних договорів № 08/29/06-КЛТ від 18.08.2006, № 05/54/06-КЛТ від 06.12.2006, договорів застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 № 05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 № 05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 № 05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№ 08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07 та договору іпотеки № 08/29/118/06-КЛТ від 20.07.2007, укладених між Позивачем та Відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вищевказані договори були укладені з порушенням вимог статті 203 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), а також те, що відповідно до статті 50 Закону України «Про власність», Позивач як власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна із чужого незаконного володіння. Крім того, Позивач зазначає, що оспорювані договори були підписані Котиком П.І. без наявності у нього на це відповідних повноважень.

27.05.2008 Позивач в порядку статі 22 Господарсько процесуального кодексу України (далі –ГПК України) подав до суду клопотання відповідно до якого просить: зупинити виконавче провадження № 7666/8, що було порушено державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Житомирській області Невмержицьким О.О.; зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що належить Відповідачу-2; заборонити вчинення будь-яких дій, в тому числі й виконавчих дій по виконанню оскаржуваних договорів застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 № 05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 № 05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 № 05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№ 08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07 та договору іпотеки № 08/29/118/06-КЛТ від 20.07.2007.

Суд відмовив Позивачу у задоволенні вказаного клопотання, оскільки воно не торкається предмету спору у даній справі.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що вищевказані договори були укладені відповідно до вимог статті 203 ЦК України, а Котик П.І, мав усі повноваження на укладання оспорюваних договорів.

Відповідач-2 письмових заперечень проти позову не подав, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Розгляд справи відкладався.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 Господарсько процесуального кодексу України (далі –ГПК України) здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

18.08.2006 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено кредитний договір № 08/29/06-КЛТ, відповідно до пункту 1.1 якого цим договором встановлюється: процедура та умови надання Відповідачем-1 у майбутньому кредитів (траншів) Відповідачу-2 в межах загальної суми 3 400 000 євро; процедура та умови повернення Відповідачем-2 отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов’язання сторін, що виникнуть при наданні Відповідачем-1 кредитів.

18.08.2006 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08/29/06-КЛТ від 18.08.2006, відповідно до якої Відповідач-1 надає Відповідачу-2 кредит згідно з цією додатковою угодою в сумі 2 800 000 євро з повною конвертацією у гривню, а Відповідач-2 зобов’язується повернути кредит, отриманий за цією додатковою угодою не пізніше 25.01.2011.

06.12.2006 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено кредитний договір № 05/54/06-КЛТ, відповідно до пункту 1.1 якого цим договором встановлюється: процедура та умови надання Відповідачем-1 у майбутньому кредитів (траншів) Відповідачу-2 в межах загальної суми 1 100 000 доларів США з частковою конвертацією у національну валюту України; процедура та умови повернення Відповідачем-2 отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов’язання сторін, що виникнуть при наданні Відповідачем-1 кредитів.

06.12.2006 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 05/54/06-КЛТ від 06.12.2006, відповідно до якої Відповідач-1 надає Відповідачу-2 кредит згідно з цією додатковою угодою в сумі 1 100 000 доларів США з частковою конвертацією у гривню на сплату одноразової комісії на надання кредитної лінії ЄБРР, а Відповідач-2 зобов’язується повернути кредит, отриманий за цією додатковою угодою.

Як вбачається з матеріалів справи, між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 були укладені договори застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 №05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 №05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 № 05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07, відповідно до яких Відповідач-2 передав в заставу Відповідачу-1 рухоме та нерухоме майно Відповідача-2.

Згідно з умовами договорів застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 № 05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 № 05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 № 05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№ 08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07, на період дії вказаних договорів застави рухоме та нерухоме майно Відповідача-2 залишається у його володінні та зберігається у нього.

20.07.2007 між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено іпотечний договір № 08/29/118/06-КЛТ.

Як вбачається з позовної заяви, 04.02.2008 між Позивачем та ТОВ «Київгорбуд»був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № 65-08/12Б-1, відповідно до якого Позивач придбав 15 773 714 штук простих-іменних акцій Відповідача-2 та став власником 96,46% акцій Відповідача-2, а у квітні 2008 при проведенні перевірки документації Відповідача-2, Позивач дізнався про існування оспорюваних договорів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач посилається на те, що вищевказані договори були укладені з порушенням вимог статті 203 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України); відповідно до статті 50 Закону України «Про власність» Позивач як власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна із чужого незаконного володіння; оспорювані договори були підписані Котиком П.І. без наявності у нього на це відповідних повноважень.

Суд не бере до уваги вищевказані твердження Позивача виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про власність»власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з умов договорів застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 № 05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 № 05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 № 05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№ 08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07 на період дії вказаних договорів застави рухоме та нерухоме майно Відповідача-2 залишається у його володінні та зберігається у нього.

Таким чином, твердження Позивача про те, що рухоме та нерухоме майно Відповідача-2, яке він передав у заставу Відповідачу-1 на підставі вказаних договорів застави перебуває у незаконному володінні у Відповідача-1 є безпідставним, оскільки це майно перебуває у володінні Відповідача-2 та нього зареєстровано обтяження згідно з умовами вказаних договорів застави.

Законом України від 27.04.2007 № 997 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України»Закон України «Про власність»визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, Позивач не мав права роботи посилання на Закон України «Про власність», оскільки цей закон втратив свою чинність.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про господарські товариства»товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Згідно пунктом 5.4 статуту Відповідача-2, зареєстрованого 28.07.2006 (далі –Статут) акціонери Відповідача-2 не володіють відокремленими правами на майно Відповідача-2.

Отже, акціонери, яким є Позивач по відношенню до Відповідача-2, є тільки власниками акцій Відповідача-2, які згідно із Законом України «Про цінні папери і фондову біржу»засвідчують дольову участь у статутному фонді акціонерного товариства, підтверджують членство в акціонерному товаристві та право на участь в управлінні ним, що дає право його власникові на одержання частини прибутку у вигляді дивіденду, а також на участь у розподілі майна при ліквідації акціонерного товариства. Тому для передачі майна акціонерного товариства згода акціонерів не потрібна.

Таким чином, доводи Позивача про його право на витребування свого майна з чужого незаконного володіння не відповідають фактичним обставинам справи, так як Позивач не є власником коштів і майна, які належать Відповідачу-2.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 та 5 статті 230 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 11.1 Статуту Відповідача-2, Наглядова рада Відповідача-2 є колегіальним органом, який у перерві між проведенням Загальних зборів представляє інтереси акціонерів і виконує функції Загальних зборів.

Згідно з пунктом 11.10.1 Статуту Відповідача-2 до компетенції Наглядової ради Відповідача-2 відноситься прийняття рішень про укладення правочинів на суму від 100 000 грн. до 50 000 000 грн. та вирішення інших питань, що не відносяться до компетенції інших органів Відповідача-2.

Пунктом 12.5 Статуту Відповідача-2 генеральний директор Відповідача-2 має право видавати довіреності на укладення від імені Відповідача-2 кредитних договорів, договорів застави та іпотеки та вчинення інших дій.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник генерального директора Відповідача-2 Котик П.І., при укладенні оспорюваних договорів діяв на підставі доручення, виданого генеральним директором Відповідача-2 Шатилом М.А. та рішень Наглядової ради Відповідача-2, відповідно до протоколу № 2 від 02.08.2006 та протоколу № 5 від 06.11.2006.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 93 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, Котик П.І. мав усі повноваження для укладання оспорюваних договорів, а тому твердження Позивача про те, що при укладені оскаржуваних договорів були порушені вимоги статті 203 ЦК України є безпідставними та необґрунтованими.

З матеріалів справи також вбачається, що Відповідачем-2 були вчиненні наступні юридичні дії, що свідчать про схвалення договорів укладених з Відповідачем-1, а саме: отримання Відповідачем-2 кредитних коштів від Відповідача-1 та використання їх на власний розсуд; періодичне погашення відсотків за отриманими кредитами; сплатою комісії за обслуговування траншової кредитної лінії; укладення у 2007 році договорів застави та іпотеки в забезпечення кредитних договорів, що були укладені в 2006 році; внесення змін в 2007 році у договори застави та іпотеки, що були укладені в 2006 році; укладення в 2007 році договору добровільного страхування майна на виконання умов оспорюваних кредитних договорів та іпотечного договору; надіслання Відповідачем-2 на адресу Відповідача –1 листів, що свідчать про існування між сторонами правовідносин за оспорюваними кредитними договорами та договорами застави.

Відповідно до частини 1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таким чином, оспорювані договори вважаються схваленими Відповідачем-2, оскільки ним були вчинені дії, що свідчать про прийняття їх до виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача визнання недійсними з моменту їх укладання кредитних договорів №08/29/06-КЛТ від 18.08.2006, № 05/54/06-КЛТ від 06.12.2006, договорів застави від 18.08.2006 №№ 08/29/333/06-КЛТ, 08/29/334/06-КЛТ, 08/29/335/06-КЛТ, від 23.11.2006 № 05/29/377/06-КЛТ, від 06.12.2006 № 05/29/379/06-КЛТ, від 21.12.2006 № 05/29/381/06-КЛТ, від 12.03.2007 № 05/29/307/07-КЛТ, від 16.05.2007 №05/29/308/07-КЛТ, від 06.07.2007 №№ 08/29/302/07-КЛТ, 08/29/303/07-КЛТ, від 17.07.2007 № 08/29/301/07, від 27.07.2007 № 08.08/54/304/07 та договору іпотеки № 08/29/118/06-КЛТ від 20.07.200, укладеними між Позивачем та Відповідачем, є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається Відповідач-1 в обґрунтування своїх заперечень не спростував.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя

Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано 09.06.2008