ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№ 20-5/431

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                      Міністерства оборони України

на рішення          господарського суду міста Севастополя

від 16.11.2007 року

та на постанову          Севастопольського апеляційного

господарського суду від 05.12.2007 року

у справі                                                  № 20-5/431

господарського суду                              міста Севастополя

за позовом                              Товариства з обмеженою відповідальністю

"Восток-Запад"

до                              Міністерства оборони України

про                                                            визнання права власності

за участю представників:

позивача –          Савчук С.П.

відповідача -                                         не з"явились

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю          "Восток-Запад" звернулось господарського суду міста Севастополя з позовом до Міністерства оборони України про визнання права власності на 9878/10000 часток бази по перевалюванню сипких вантажів, розташованої у м.Севастополі, Камишове шоссе, 53-А (військове містечко 508 Міністерства оборони України).

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 16.11.2007 року (суддя Євдокимов І.В.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року (судді Латинін О.А., Дугаренко О.В., Прокопанич Г.К.) позов задоволено повністю; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток-Запад" право власності на 9878/10000 часток бази по перевалюванню сипких вантажів, розташованої у м.Севастополі, Камишове шосе, 53-А. Судові акти попередніх інстанцій мотивовано тим, що проведення орендарем, з дозволу орендодавця, поліпшень орендованого майна є підставою для виникнення у орендаря права власності на об"єкт оренди, оскільки в результаті таких поліпшень значно збільшилась вартість приміщення.

В касаційній скарзі Міністерства оборони України просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що суди попередніх інстанцій повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані, в обґрунтування вимог і заперечень, докази сторін.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що 20.02.2002 року між сторонами у справі укладено договір оренди №36/2002/ГловКЕУ нерухомого військового майна, розташованого у військовому містечку №508 Севастопольського гарнізону за адресою: м. Севастополь, Камишова бухта, військове містечко №508, за яким Міністерство оборони України передало ТОВ "Восток-Запад" у строкове платне користування нерухоме військове майно –бетонований майданчик (6 900 кв.м.) разом з кінцевою платформою (167,3 кв.м.) та огорожею, розташоване за вказаною адресою, та яке знаходиться на балансі і обліковується в 9 ВМІС ВМСУ, вартість якого становить 7 360 грн.

Згідно пунктів 6.3, 8.3. цього договору орендар має право з дозволу орендодавця за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна. При цьому, орендодавець надає згоду на реконструкцію, технічне переобладнання, поліпшення орендованого майна.

Пунктом 2.2. вказаного договору встановлено, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідач, шляхом надання позивачу дозволів №303/1/6/60 від 11.01.2006 року та №303/3/6/18 від 11.01.2007 року, надав згоду позивачу на проведення ремонтних робіт по реконструкції орендованого майна на суму 1090050 грн.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №795 від 02.11.2007 року Севастопольського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. проф. Н.С. Бокаріуса, вбачається, що в процесі здійсненої позивачем реконструкції об"єктів та споруд військового містечка №508 Міністерства оборони України в м .Севастополі були створені нові об"єкти нерухомого майна, а саме: огорожа з легкого бетонного каміння висотою 3 м по бетонному фундаменту; металеві ворота з хвірткою; підпірна стіна; дренажна система; двоповерхова будівля КПП з адміністративним приміщенням площею 32 кв.м. Створені об"єкти мають будівельну готовність 100% та їх будівництво завершено.

Причиною спору у даній справі стало питання щодо можливості виникнення у позивача права власності на спірний об"єкт нерухомості.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий та апеляційний господарські суди послалися на ст.28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 331, 365, 392 та ч.ч.1,4 ст.778 ЦК України. Зокрема, суди попередніх інстанцій вказали на правомірність позовних вимог ТОВ "Восток –Запад", оскільки приписами зазначених вище норм встановлено, що наймач стає співвласником нової речі, створеної ним в результаті поліпшень за згодою наймодавця.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій встановили, що поліпшення приміщення, вартість якого збільшилась, призвело до створення нової речі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Діюче законодавство передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правила щодо набуття права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями 331, 332 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що правовідносини сторін врегульовані договором оренди (найму), суди попередніх інстанцій правомірно застосували приписи частини 4 статті 778 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 4 статті 778 Цивільного кодексу України, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту цієї норми випливає, що поліпшення майна означає проведення у ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі.

З огляду на те, що за правилами цієї статті обов’язковою передумовою для набуття орендарем права спільної часткової власності на об’єкт оренди, як на новостворену в результаті проведених поліпшень річ, є згода орендодавця на вчинення таких поліпшень, а господарськими судами встановлена наявність такої згоди, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду міста Севастополя та Севастопольського апеляційного господарського суду, виходячи із приписів статті 356, частини 4 статті 778 Цивільного кодексу України, про задоволення позову щодо визнання за ТОВ "Восток-Запад" права спільної часткової власності на базу по перевалюванню сипких вантажів, розташовану у м.Севастополі, Камишове шоссе, 53-А з часткою –9878/10000 з урахуванням співвідношення вартості поліпшень та вартості об’єкта оренди в цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, в зв’язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Севастополя від 16.11.2007 року та постанову          Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року у справі № 20-5/431 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

О.А. Подоляк