ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2008 р.

12:00

Справа № 11/74/08

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервіс Центр”

(54055, м.Миколаїв, вул.Чкалова, 105)

до 1 відповідача: Першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області Кушнерука Василя Васильовича

(54029, м.Миколаїв, пр.Леніна, 16)

до 2 відповідача: Державної екологічної інспекції в Миколаївській області Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

(54029, м.Миколаїв, пр.Леніна, 16)

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Негрут І.О. –дов. №1 від 17.03.2008р.

від відповідача: Єршова Т.А. –дов. № 02/48 від 12.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним рішення

Під час розгляду справи позивач заявив клопотання про виключення із числа відповідачів відповідача №1, яке судом задоволено.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те оскаржуване рішення прийнято в межах його компетенції, уповноваженою на те особою. Діяльність підприємства обмежується у разі складування, захоронення, зберігання або розміщення виробничих, побутових та інших відходів, без відповідних дозволів. Позивач здійснює підприємницьку діяльність пов’язану з утворенням та розміщенням побутових відходів, але всупереч положенням ст.32 Закону України „Про відходи” не має дозволу Державного управління охорони навколишнього середовища в Миколаївській області на утворення та розміщення відходів та затверджених в установленому порядку лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. За результатами перевірки було складено акт від 09.02.2008р., яким позивачу приписувалось розробити проект лімітів на утворення та розміщення твердих побутових відходів.

26.02.2008р. Миколаївським міжрайонним природоохоронним прокурором на ім’я начальника Державної екологічної інспекції в Миколаївській області було винесено припис №251 про усунення порушень природоохоронного законодавства шляхом тимчасової заборони діяльності ТОВ «Серві Центр». На виконання цього припису було прийняте спірне рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

24.01.2008 року Державна екологічна інспекція в Миколаївській області провела перевірку виконання природоохоронного законодавства ТОВ „Сервіс Центр”, в результаті якої порушень природоохоронного законодавства встановлено не було.

09.02.2008 року Державна екологічна інспекція в Миколаївській області провела наступну перевірку виконання природоохоронного законодавства ТОВ „Сервіс Центр”, в результаті якої товариству було приписано розробити проект лімітів на утворення та розміщення твердих побутових відходів в термін 1 місяць відповідно до ст. 32 Закону України „Про відходи”.

27.02.2008 року перший заступник Головного державного інспектора з охорони навколишнього середовища в Миколаївській області виніс рішення №01-17/18-09 про тимчасову заборону (зупинення) діяльності ТОВ „Сервіс Центр”, в якому зазначив, що в ході перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства при здійсненні діяльності товариства виявлено порушення ст.ст.17, 32, 33 Закону України „Про відходи” –відсутність лімітів та дозволу на утворення та розміщення відходів в навколишньому природному середовищу на 2008 рік.

Стаття 17 названого Закону передбачає обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження з відходами.

Зокрема в ній говориться, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані:

а) запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів;

б) забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб'єктів господарської

діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію;

в) визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини;

г) на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку;

д) забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки;

е) брати участь у будівництві об'єктів поводження з відходами;

є) здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та

утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;

ж) не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки;

з) не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах;

и) здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів;

і) своєчасно в установленому порядку вносити плату за розміщення відходів;

ї) надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, спеціально уповноваженим органам виконавчої влади у сфері поводження з відходами інформацію про відходи та пов'язану з ними діяльність, у тому числі про випадки

несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи;

й) призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами;

к) забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами;

л) відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України;

м) забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами;

н) мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або на право провадження діяльності, пов'язаної із збиранням і заготівлею окремих видів відходів як вторинної сировини, і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів;

о) мати погоджений із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади план дій на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов'язаної з поводженням з небезпечними відходами;

п) передбачати при укладанні угод на поставку в Україну товарної продукції утилізацію чи вивезення з України використаних пакувальних матеріалів і тари;

р) при плануванні будівництва або реконструкції об'єкта поводження з відходами мати дозвіл на будівництво або реконструкцію такого об'єкта відповідно до законодавства про

містобудування;

с) мати дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами; із

т) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Між тим, відповідач у спірному рішенні не зазначив який саме обов’язок не було виконано позивачем.

Стаття 32 названого Закону передбачає перелік заходів щодо обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини. Зокрема, суб’єктам забороняється:

а) вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів;

б) використовувати результати наукових досліджень, впроваджувати в практику винаходи, застосовувати нову техніку, імпортне устаткування, технології та системи, якщо вони не передбачають запобігання чи мінімізацію обсягів утворення відходів на всіх стадіях технологічного процесу, їх утилізацію та безпечне видалення;

в) визначати місця розміщення підприємств, установок, полігонів, комплексів, сховищ та інших об'єктів поводження з відходами, проектувати та будувати регіональні і міжрегіональні

комплекси оброблення, знешкодження, утилізації та видалення відходів, якщо вони не відповідають екологічним та санітарно-гігієнічним вимогам;

г) приймати рішення про розміщення і розвиток міст та інших населених пунктів без визначення технічних та інших заходів щодо створення умов для утилізації чи видалення побутових відходів;

д) вводити в дію нові і реконструйовані підприємства та інші об'єкти, не забезпечені устаткуванням і технологіями для безпечного поводження з відходами, та в разі відсутності даних, необхідних для оцінки їх впливу на навколишнє природне середовище та здоров'я людини, згідно з установленим порядком;

е) передавати чи продавати небезпечні відходи громадянам, підприємствам, установам та організаціям, якщо вони не забезпечують утилізації чи видалення цих відходів екологічно

безпечним способом;

є) залучати дітей і підлітків до організованого збирання відходів (як вторинної сировини), небезпечних для здоров'я;

ж) порушувати строки переробки відходів, ввезених в Україну відповідно до встановлених квотами умов

з) порушувати встановлені квоти на ввезення в Україну відходів як вторинної сировини;

и) ввезення в Україну відходів з метою їх зберігання чи захоронення.

Законодавством України можуть передбачатися й інші спеціальні заходи щодо обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини.

Стаття 33 цього ж Закону передбачає вимоги щодо зберігання та видалення відходів, а саме зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з державною санітарно-епідеміологічною

службою України.

Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені обсяги відходів відповідно

до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів.

Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія.

Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.

Однак, в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 09.02.2008р. було виявлено тільки відсутність проекту лімітів на утворення та розміщення відходів, що утворюються в процесі діяльності товариства. Посилань на порушення позивачем приписів ст. ст. 32, 33 Закону України „Про відходи” у акті перевірки від 09.02.2008р. не міститься.

Окрім сказаного, в цьому акті було зроблено чіткий припис, яким приписувалось товариству, в термін один місяць, розробити проект лімітів на утворення та розміщення твердих побутових відходів.

Такі проект лімітів було розроблено 06.03.2008 року.

Окрім сказаного, як записано в описовій частині спірного рішення виробнича діяльність ТОВ „Сервіс Центр” забороняється Законом і підлягає негайному зупиненню.

Однак, в резолютивній частині рішення від 27.02.2008р. строк негайного виконання –тимчасової заборони встановлюється з 3 березня 2008 року.

Таким чином, у зв’язку з приписом в акті перевірки строку для виконання проекту лімітів на утворення та розміщення твердих побутових відходів один місяць (до 09.03.2008р.), то, на думку суду, до закінчення встановленого строку приймати рішення про заборону діяльності підприємства є передчасним.

Відповідно до п.8 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, власники відходів, що уклали договори на розміщення відходів з підприємствами комунального господарства...звільняються від одержання лімітів. Саме на приписи цього пункту посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, надавши суду копію договору з товариством „Нікспецсервіс” про вивезення та контейнерний збір твердих побутових відходів.

Суд не може погодитись з такою позицією заявника, оскільки предметом названого договору є надання послуг із контейнерного збору та вивезення твердих побутових відходів, а не про розміщення таких.

Ліміт на розміщення відходів це обсяг відходів, на який у власника відходів є дозвіл на їх розміщення.

Відповідач у своєму відзиві посилається на те, що спірне рішення про тимчасову заборону (зупинення) діяльності ТОВ „Сервіс Центр” від 27.02.2008р. було винесено на виконання припису прокурора Миколаївської міжрайонної природоохоронної прокуратури від 26.02.2008р. на ім’я начальника Державної екологічної інспекції в Миколаївській області №251 про усунення порушень природоохоронного законодавства шляхом тимчасової заборони діяльності ТОВ «Сервіс Центр».

Як вбачається з згаданого припису прокурора в ньому мова йде про те, що товариство „Сервіс Центр” всупереч вимогам п.2 ст. 96 Земельного кодексу України та договору оренди землі використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням. Приписом вимагалось усунути вказані порушення природоохоронного законодавства шляхом тимчасової заборони діяльності ТОВ „Сервіс Центр” до виконання необхідних природоохоронних заходів.

Отже, посилання відповідача не припис прокурора як на підставу для винесення спірного рішення є недоречним.

Твердження відповідача про те, що надані позивачем додаток до дозволу №01.394/08 щодо переліку і кількості дозволених для розміщення відходів свідчить про те, що частина з них тимчасово розміщується на підприємстві, що спростовує твердження позивача про вивезення відходів з території підприємства відповідно до укладеної угоди з товариством „Нікспецсервіс” є припущенням, оскілки не підтверджено ніякими доказами.

В зв’язку з викладеним, господарський суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94 ,160-163, 167,254 КАСУ, господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 01-17/18-09 Про тимчасову заборону (зупинення) діяльності ТОВ „Сервіс Центр” (м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 4,) від 27.02.2008р. прийняте Державною екологічною інспекцією в Миколаївській області Міністерства охорони навколишнього природного середовища України.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

К.Л.Василяка