донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2008 р.                                                              справа №20/246

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Шевкової Т.А.

суддів

Діброви Г.І. , Стойка О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:

Бережной Р.В. (по дов.),

від відповідача:

Не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ

на рішення господарського суду

Донецької області

від

12.02.2008 року

по справі

№20/246 (Яманко В.Г.)

за позовом

Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ

до

Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області

про

Стягнення основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 6654грн.22коп., пені у розмірі 1680грн.68коп., 7% штрафу у розмірі 465грн.80коп., суми інфляції 2991грн.41коп., 3% річних у розмірі 686грн.90коп.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2006року позивач, Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ (далі ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”) звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт”, м.Маріуполь (далі ДП „Маріупольський морський торгівельний порт”) про стягнення основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 6654грн.22коп., пені у розмірі 1680грн.68коп., 7% штрафу у розмірі 465грн.80коп., суми інфляції 1297грн.04коп., 3% річних у розмірі 399грн.44коп.

Господарський суд Донецької області рішенням від 16 листопада 2006 року у задоволенні позовних вимог відмовив (т. 1 арк. справи 142-143). Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23 січня 2007 року це рішення залишено без змін. (т.1 а.с.162-163). Постановою Вищого господарського суду України 16 травня 2007 року касаційна скарга Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ, задоволена часткова, скасовані рішення господарського суду Донецької області від 16 листопада 2006 року та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 23 січня 2007 року та справа №20/246 передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області (т.1 арк. справи 181-183).

15 червня 2007 року до господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи № 20/246, які були прийняті до провадження (т.2 а.с.1).

Під час розгляду справи, 6 грудня 2007 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог з наступним їх визначенням: “стягнути основний борг за поставлений природний газ у розмірі 6654грн.22коп., пеню у розмірі 1680грн.68 коп., 7% штрафу у розмірі 465грн.80коп., суму інфляції 2991грн.41коп., 3% річних у розмірі 686грн.90коп.” (т.2 а.с.113-115)

Рішенням від 12.02.2008року господарський суд Донецької області (суддя Яманко В.Г.) у задоволені позовних вимог ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” до ДП „Маріупольський морський торгівельний порт” про стягнення основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 6654грн.22коп., пені у розмірі 1680грн.68коп., 7% штрафу у розмірі 465грн.80коп., суми інфляції 2991грн.41коп., 3% річних у розмірі 686грн.90коп., - відмовив повністю. Судове рішення мотивоване тим, що позивач всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України не довів наявність боргу відповідача у розмірі 6654грн.22коп. за договором №27-7/681-06/03-4161ТЕ-9 від 30 грудня 2003 року.

Не погодившись з прийнятим рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2008року у справі №20/246, ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свої апеляційні вимоги.

Представник ДП „Маріупольський морський торгівельний порт” у судове засідання не з'явився. Відповідно до ст.98 Господарського процесуального кодексу України про час і місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення №№8778074. Приймаючи до уваги те, що відповідач не використав наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги, про поважність причини не направлення свого представника до суду не повідомив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, оскільки наявних матеріалів достатньо для повного, всебічного та об’єктивного розгляду справи.

Розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду була змінена судова колегія для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, Донецький апеляційний господарський суд встановив наступне:

Між Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ та Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області 30.12.2003року укладений договір на постачання природного газу №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору, Постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність Покупцю (відповідач) в 2004році природний газ, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу в якому визначаються фактичні обсяги спожитого газу. Не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним місяцем, Покупець зобов'язується надати Постачальнику два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою Покупця. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Розділом 6 договору визначений порядок та умови проведення розрахунків. Так, пунктом 6.1 встановлено, що оплата здійснюється Покупцем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості фактично спожитих та про транспортованих обсягів газу, при цьому, перша частина оплати в розмірі 34 (тридцять чотири відсотка) відсотка від вартості запланованих місячних обсягів поставки газу перераховується на рахунок Постачальника не пізніше 10 числа місяця, в якому здійснюється поставка та транспортування газу, друга і третя частини –у розмірі по 33 (тридцять три) відсотки –відповідно, до 20 та 30(31) числа місяця, в якому здійснюється поставка та транспортування газу. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за звітним місяця.

Пунктом 7.2 та 7.5 договору визначено, що у разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені пунктом 6.1 даного договору, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми заборгованості. Штраф і пеня нараховуються Постачальником протягом 1 (одного) року, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Як правильно встановлено господарським судом, позивачем відповідно до умов договору №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003року на протязі січня-грудня 2004року передано відповідачу 591,640тис.куб.м. газу на загальну суму 124244,45грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (т.1 а.с.22-33).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманого природного газу виконав частково, суму 117590,23грн. оплатив, залишив без оплати суму 6654,22грн.

У зв'язку з тим, що відповідач за отриманий газ не розрахувався повністю, позивач звернувся до господарського суду Донецької області із позовом про стягнення заборгованості у сумі 6654,22грн, пені у розмірі 1680грн.68коп., 7% штрафу у розмірі 465грн.80коп., суми інфляції 2991грн.41коп., 3% річних у розмірі 686грн.90коп.

Відмовляючи у задоволені позову, господарський суд Донецької області виходив з того, що позивачем не доведена наявність заборгованості, оскільки вказана сума сплачена шляхом проведення зарахувань зустрічних однорідних вимог, який відповідач провів на підставі листа №Б-385 від 08.09.2004року, врахував наявність переплати за договорами № 02-500-48(01)-Т/25-7/401 від 19 червня 2001року та №27-7/615-06/03-304ТЕ від 27 грудня 2002року на початок кожного календарного року.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосуванням судом норм матеріального права при винесені оспорюваного рішення, вважає, висновки господарського суду про відсутність боргу помилковими.

Причиною виникнення спору та предметом дослідження по даній справі є питання щодо стягнення боргу у розмірі 6654грн.22коп., який виник на підставі договору на постачання природного газу №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003року, укладеного між сторонами у справі.

Як свідчать матеріали справи, позивач умови договору виконав у повному обсязі, а відповідач отриманий газ оплатив частково.

Позивачем, наявними у справі документами доведено факт порушення відповідачем зобов'язань за умовами договору №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003року у сумі 6654грн.22коп.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться, причому, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Позивач у відповідності до ст.33 Господарського процесуального кодексу України довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги про стягнення боргу у сумі 6654грн.22коп. визнаються колегією суддів Донецького апеляційного господарського суду такими, що підлягають задоволенню.

Порушення боржником прийнятих на себе зобов’язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Статтею ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили, що у разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені пунктом 6.1 даного договору, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 7.5 договору, пеня нараховуються Постачальником протягом 1 (одного) року, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Отже, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання, позивачем на підставі вказаного пункту нарахована пеня за період з 26.06.2005р. по 26.06.2006р. у сумі 1680,68грн. Позивачем розрахунок пені здійснено відповідно до умов договору, а тому позовні вимоги про стягнення пені у сумі 1680грн.68коп. визнаються такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така відповідальність встановлена сторонами у п.7.2 договору №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003року.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що розрахунок трьох відсотків річних від суми основного боргу за період з 11.01.2005р. по 05.12.2007р. у сумі 686,90грн. здійснено правильно, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 686,90грн. визнаються доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що індекс інфляції, як захід відповідальності, нараховується на суму боргового зобов’язання. При цьому, самий індекс інфляції є величиною, що визначається кожного місяця, і як слід, розрахунок суми коштів, які підлягають стягненню за прострочення виконання грошових зобов’язань, проводиться за кожний місяць (період) існування боргових зобов’язань. При розрахунку інфляційних, як збільшення суми основного боргу в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України в період прострочки виконання грошового зобов'язання відповідача перед позивачем, позивач помилково врахував при розрахунку наступної суми інфляційних попередню вже збільшену на інфляційні суму боргу, яка існувала в період прострочки, виходячи з самої суми боргу, що можливо тільки про розрахунку компенсаційних витрат при наявності боргу по заробітній платі, коли враховується індекс споживчих цін, згідно норм трудового законодавства України. Тобто, такі розрахунки здійснюються з фізичними особами, а не з юридичними при врахуванні інфляційного процесу обігу грошових коштів в Україні.

Оскільки розрахунок інфляційних витрат позивачем зроблено без врахування вищенаведеного, колегія суддів визнає обґрунтованим суму інфляційних витрат –2503грн.76коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 465грн.80коп., колегією суддів визнаються такими, що підлягає задоволенню, оскільки відповідальність у вигляді штрафу 7% від суми заборгованості встановлена сторонами у пункті 7.2 договору №27-7-681-06/03-4161-ТЕ-9 від 30.12.2003року.

Розрахунок штрафу виконано відповідно до умов договору, тому нарахований штраф за прострочення платежу понад 30 днів визнається таким, що підлягає задоволенню.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача про відсутність заборгованості, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Позивачем при пред'явленні позову було враховано наявність переплаченої раніше суми за поставлений природний газ у сумі 3010,51грн. Про зарахування даної суми позивач листом №31/10-5267 від 27.04.2006р. повідомив відповідача (т.1 а.с.81). Дані дії сторін щодо проведення розрахунків за спірним договором є узгодженими.

Однак, доводи відповідача про те, що лист №Б-385 від 08.09.2004року, яким просив зарахувати перераховані за договором на постачання природного газу №02-500-48(01)-Т/25-7/401 від 19.06.2001р. грошові кошти в сумі 22946,45 зарахувати в рахунок поставки газу у 2003року (договір №27-7/615-06/03-304ТЕ-9 від 27.12.2002р.) та у 2004р. (договір №27-7/681-06/03-4161 ТЕ-9 від 30.12.2003р.) (т.1 а.с.82), є заявою про залік однорідних вимог, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки даний лист не може вважатися заявою про залік однорідних вимог, так як такі дії відповідача не підпадають під положення ст.203 Господарського кодексу України та ст. 601 Цивільного кодексу України. Вимоги сторін у справі не є однорідними, залишок коштів стосується умов інших договорів про поставку газа.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені під час здійснення апеляційного провадження обставини, судова колегія вважає , що апеляційна скарга Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Донецької області підлягає скасуванню частково. Позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ до Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області підлягають задоволенню в частині стягнення боргу у сумі 6654,22грн, пені у сумі 1680,68грн, 3% річних у сумі 686,90грн., інфляційних витрат у сумі 2503,76грн. , штрафу у сумі 465грн.80коп. Вимоги про стягнення інфляційних витрат у сумі 487,65грн. задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.33,49,99,101,103,104,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2008року у справі №20/246 –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2008року у справі №20/246 –скасувати частково.

Позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ до Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області про стягнення основного боргу за поставлений природний газ у сумі 6654грн.22коп., пені у сумі 1680грн.68 коп., 7% штрафу у сумі 465грн.80коп., суми інфляції 2991грн.41коп., 3% річних у сумі 686грн.90коп., штрафу у сумі 465грн.80коп. –задовольнити.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат у сумі 487,65грн.

Стягнути з Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ основний борг у сумі 6654грн.22коп., пені у сумі 1680грн.68 коп., суму інфляції 2503,76грн., 3% річних у сумі 686грн.90коп., штрафу у сумі 465грн.80коп., витрати по сплаті державного мита у сумі 119,91грн., витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення у сумі 113,39грн.

Стягнути з Державного підприємства „Маріупольський морський торгівельний порт” м.Маріуполь Донецької області на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м.Київ витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги у сумі 60,54 грн.

Господарському суду Донецької області видати накази.

Головуючий          Т.А. Шевкова

Судді:          Г.І. Діброва

О.В. Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС