ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2008 р.

Справа № 6/75/08

за позовом

Приватного підприємства “Експромт”, м. Миколаїв, пр. Леніна, 65/7.

до відповідача

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1/1.

до відповідача

ДПА у Миколаївській області, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6.

про

Скасування рішень.

Суддя                                                                                           Ткаченко О.В.

Секретар                                                                                          Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача

Ярошевський Г.В.

Від відповідача

Віляйкіна А.В., Кошева Л.І.

Від відповідача

Щедров Є.В.

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовом та, з урахуванням заявлених у судовому засіданні уточнень, просить скасувати рішення від 26.12.2007 року № , згідно якого відповідачем застосовано штрафні санкції за порушення п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” в сумі 19 250,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність проведення перевірки та зазначає про порушення ст. 11-1 Закону України “Про Державну податкову службу в Україні”, оскільки йому не пізніше ніж за десять днів до дня проведення перевірки не було надіслано повідомлення із зазначенням дати початку та дати закінчення проведення планової перевірки. Крім того, позивач зазначає, що його підприємство надає туристичні послуги, а тому згідно п. 1 ст. 9 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не повинен застосовувати реєстратори розрахункових операцій.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись в запереченнях, що перевірка була проведена у відповідності до ст. 15 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та вважає, що на позивача не поширюється дія ст. 9 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, оскільки він реалізовує продукт не власного виробництва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив.

Як свідчить надана копія виданої Державною туристичною адміністрацією України ліцензії (а. с. 17), позивач займається турагентською діяльністю.

За результатами перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб»єктами підприємницької діяльності (акт № 14001355/23-50 від 29.11.07р.) податковою службою 26.12.07 р., згідно з п. 1 ст.17 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” прийнято рішення № від 26.12.2007 року про застосування штрафних санкцій в загальному розмірі –19 250,00 грн.

Перевіркою встановлено факт реалізації послуг з реалізації туристичного продукту (згідно договору від 29.11.2007 року № 199). Та при цьому встановлено не проведення розрахункової операції на повну суму послуги на 3850,00 грн. та нероздрукування та невидача відповідного розрахункового документу на повну суму послуги на 3580,00 грн., чим, на думку відповідача, порушено вимоги п. 1 ст. 3

Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 ст.11 Закону від 04.12.1990 № 509-XII “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) в межах своєї компетенції та у порядку, встановленому законами України.

Статтею 15 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Такі ж вимоги до дій податкової служби зазначені в статті 3 Закону “Про державну податкову службу в Україні” - Органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади.

Отже податковій службі для прийняття правомірного рішення щодо додержання порядку проведення готівкових розрахунків необхідно, крім права на проведення перевірки, проводити цю перевірку у порядку, визначеному діючим законодавством.

В обґрунтування правомірності своїх дій представник відповідача у судовому засіданні послався на те, що перевірка проведена відповідно плану-графіку, затвердженому згідно з “Методичними рекомендаціями щодо порядку складання плану-графіка перевірок суб'єктів господарювання та взаємодії між структурними підрозділами при їх проведенні”, затвердженими Наказом ДПА України від 11.10.2005 № 441.

Статтею 2 Закону “Про державну податкову службу в Україні” передбачено право податкової служби приймати у випадках, передбачених законом, нормативно-правові акти і методичні рекомендацій з питань оподаткування.

Отже при проведенні перевірки податкова служба керувалась не законами України або іншими нормативно-правовими актами, а методичними рекомендаціями.

Крім того, згідно з п. 1 ст. 9 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (зі змінами та доповненнями) реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ, організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ст. 20 Закону України “Про туризм” за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов’язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, який реалізують або пропонують до реалізації за визначеною ціною (ст. 1 Закону України “Про туризм”).

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про туризм” туристичні агенти (турагенти) –це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи –суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб’єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на турагентську діяльність.

Як свідчать матеріали справи, за умовами договору від 29.11.2007 року № 199 позивач як турагент здійснює посередницьку діяльність з реалізації турпослуг, що фактично належать туроператору.

Отже, враховуючи положення п. 1 ст. 9 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” позивачем під час реалізації туристичних послуг правомірно не застосовано реєстратор розрахункових операції та розрахункова книжка.

Таким чином, штрафні санкції оскаржуваним рішенням від 26.12.2007 року № застосовані неправомірно.

Враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва від 26.12.2007 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 19250,00 грн.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.В.Ткаченко