донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.05.2008 р.                                                              справа №6/107

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Гези Т.Д. , Діброви Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:

Хворостяний О.В., довіреність № 17 від 18.12.2007року,

від відповідача:

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору:

Нудьга І.Г., довіреність № 71-01/331 від 29.01.2008року

Маркітанова С.В., довіреність № 27762/10/10-1 від 22.08.2007року

Панков К.М., довіреність №14868/10/10 від 24.04.2008року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" м.Донецьк

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

14.02.2008 року

по справі

№6/107 (Гаврищук Т.Г.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" м.Донецьк

до

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Державного підприємства"Донецька залізниця" м.Донецьк

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку

про

стягнення 273 281 грн. 20 коп

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення суми податку на додану вартість у розмірі 273 281грн.20коп. /арк. справи 2-5, том1/.

Рішенням від 19.06.2007року господарський суд Донецької області /суддя ПодколзінаЛ.Д./ позовні вимоги задовольнив повністю./арк. справи 118-120, том8/.

Постановою від 21.08.2007року Донецький апеляційний господарський суд /головуючий суддя Шевкова Т.А., судді Алєєва І.В., Стойка О.В./ рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007року у справі №6/107 залишено без змін. /арк. справи 153- 155, том 8/.

Постановою від 22.11.2007року Вищий господарський суд України постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.08.2007року та рішення господарського суду Донецької області від 19.06.2007року у справі №6/107, справу №6/107 направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області. /арк. справи 17-21, том9/.

Ухвалою від 04.12.2007року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку./арк. справи 26, том9/.

Рішенням від 14.02.2008року господарський суд Донецької області /суддя ГаврищукТ.Г./ відмовив у задоволенні позовних вимог в зв’язку з пропущенням позивачем строку позовної давності./арк. справи 113-114, том16/.

Рішення мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір № Э-020019 від 30.12.2004 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги; на виконання умов наведеного договору відповідачем у травні, червні, липні, серпні 2005 р. було надано позивачеві послуги з перевезення вантажів; з наданих до матеріалів справи квитанцій про приймання вантажу вбачається, що ВАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" на станцію призначення Бердянськ, Придніпровської залізниці на адресу Бердянського морського порту за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс" для Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) відвантажив на експорт глину вогнетривку. Платником провізної плати за залізничне перевезення вказане Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс"; відповідачем провізна плата за спірні перевезення нарахована із застосуванням податку на додану вартість за ставкою 20%, що склало суму 273281 грн. 20 коп., яка була списана з особового рахунку позивача по Єдиному ТехПД із суми попередньої оплати, що засвідчується відповідними переліками по ТехПД-1 за травень} червень, липень, серпень 2005 року; на суму наданих позивачеві послуг відповідачем були сформовані податкові зобов'язання з податку на додану вартість та згідно до п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" надані позивачеві податкові накладні №.5712/0011 від 31.05.2005 р. на суму 216354,00 грн., у тому числі ПДВ 36059,00 грн., № 6842/0011 від 30.06.2005 р. на суму 587887,20 грн., у тому числі ПДВ 97981,20 грн., № 7991/0011 від 31.07.2005 р. на суму 472441,20 грн., у тому числі ПДВ 78740,20 грн., №1089/0011 від 31.08.2005 р. на суму 371448,00 грн., у тому числі ПДВ 61908,00 грн. ;згідно до пояснень позивача від 18.12.2007р. ; наведені податкові накладні до обліку прийняті не були, суми податку на додану вартість за ними до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду не включалися, що засвідчується книгою обліку придбання товарів (робіт, послуг), відповідними реєстрами отриманих та виданих податкових накладних, а також податковими деклараціями з податку на додану вартість за травень, червень, липень, серпень 2005р., поданими до податкового органу. Статтею 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту, за приписами якої зазначений шестимісячний термін, в даному випадку, обчислюється з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії; суд вважає, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 19.04.2007 р., то ним пропущений встановлений строк позовної давності для стягнення списаної з особового рахунку у травні, червні, липні, серпні 2005 р. суми 273281 грн. 20 коп. За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” м.Донецьк в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2008року у справі №6/107 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з’ясування судом обставин, що мають значення для справи./арк. справи 118-119, том16/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порядок сплати ПДВ договором між сторонами врегульовано не було, порядок сплати ПДВ визначено Законом України “Про податок на додану вартість”, суттю спору між сторонами є порядок застосування даного Закону, тобто позов безпосередньо не витікає із договору перевезення, тому застосування шестимісячного строку позовної давності, який встановлено ст. 315 Господарського кодексу України для спорів, що витікають з договорів перевезення вантажу, є неправомірним.

Представник Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк вважає рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2008року у справі №6/107 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” м.Донецьк без задоволення, оскільки всі розрахунки за надані залізницею послуги з перевезень вантажу між сторонами проводились тільки відповідно договору про організацію перевезень вантажів №Э-020019 від 30.12.2004 р., а ПДВ є за своєю правовою природою прямим податком.

Представник Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку вважає, що рішення по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, посилаючись на те, що відповідач правомірно включив податок на додану вартість у ціну послуги.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з викладенням нової мотивувальної частини з наступних підстав.

30.12.2004 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № Э-020019 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. /арк. справи 10-13, том1/.

Згідно п. 1.1 вказаного договору предметом його є надання Залізницею /відповідачем/ Експедитору /позивачу/ послуги, пов’язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.4 цього договору відповідач взяв на себе зобов’язання здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з позивачем за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати останньому відповідні розрахункові документи через ТехПД Ясинувата. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відповідач відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду.

Пунктом 3.2 договору № Э-020019 від 30.12.2004 року встановлено, що у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами та інші.

Залізниця не пізніше сьомого числа місяця наступного за звітним надає експедитору через ТехПД Ясинувата витяг з його особового рахунка і податкову накладну (п. 3.3 договору).

Пунктами 2.5, 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затв. наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. за № 644, зареєстр. в Міністерстві юстиції 24.11.2000 р. за № 864/5, встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок ТехПД кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Отримані гроші ТехПД заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги. Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

У пункті 2.6 цих Правил також встановлено, що у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов наведеного договору відповідачем у травні, червні, липні, серпні 2005 року було надано позивачеві послуги з перевезення вантажів.

З квитанцій про приймання вантажу виходить, що ВАТ “Часівоярський вогнетривкий комбінат” на станцію призначення Бердянськ, Придніпровської залізниці на адресу Бердянського морського порту за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” для Б.В.Вест-Іст Кемікал Трейдінг ЛТД (Італія) відвантажив на експорт глину вогнетривку.

Платником провізної плати за залізничне перевезення вказане Товариство з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс”.

Відповідачем провізна плата за спірні перевезення нарахована із застосуванням податку на додану вартість за ставкою 20%, що склало суму 273281 грн. 20 коп., яка була списана з особового рахунку позивача по Єдиному ТехПД із суми попередньої оплати, що засвідчується відповідними переліками по ТехПД-1 за травень, червень, липень, серпень 2005 року.

На суму наданих позивачеві послуг відповідачем були сформовані податкові зобов’язання з податку на додану вартість та згідно до п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” надані позивачеві податкові накладні № 5712/0011 від 31.05.2005 р. на суму 216354,00 грн., у тому числі ПДВ 36059,00 грн., № 6842/0011 від 30.06.2005 р. на суму 587887,20 грн., у тому числі ПДВ 97981,20 грн., № 7991/0011 від 31.07.2005 р. на суму 472441,20 грн., у тому числі ПДВ 78740,20 грн., № 1089/0011 від 31.08.2005 р. на суму 371448,00 грн., у тому числі ПДВ 61908,00 грн.

Відповідно до п.п. 7.5. п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” у позивача виникло право на податковий кредит.

Як виходить з Книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), відповідних реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, податкових декларацій з податку на додану вартість за травень, червень, липень, серпень 2005року, та підтверджується позивачем, наведені податкові накладні до обліку прийняті не були, суми податку на додану вартість за ними до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду не включалися.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України “Про транспортно –експедиторську діяльність” транспортно –експедиторська послуга –це робота, що безпосередньо пов’язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

31.03.2005року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Закону України “ Про державний бюджет України на 2005рік” та деяких інших законодавчих актів України” №2505-ІV від 25.03.2005року, яким внесено зміни до Закону України “Про податок на додану вартість”.

Пунктом 1.14 ст. 1 Закону “ Про ПДВ” супутні послуги визначені як послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Ст. 3 Закону “Про податок на додану вартість” передбачено, що об’єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів /супутніх послуг/ в режимі експорту або реекспорту.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону встановлено, що об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку зокрема з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Згідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” об'єкти оподаткування, що визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Пунктом 6.2 ст. 6 цього Закону визначено, що при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить "0" відсотків до бази оподаткування.

Відповідно ст.194 Митного Кодексу України, експорт –це митний режим, відповідно до якого товари вивозяться за межі митної території України для вільного обігу без зобов’язання їх повернення на цю територію та без встановлення умов їх використання за межами митної території України.

Відповідно до абзацу 28 ст.1 Митного Кодексу України під переміщенням товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях розуміється переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов’язаних з ввозом товарів на митну територію України, вивозом товарів за межі митної території України чи переміщенням їх митною територією України транзитом.

За приписами статті 274 Митного кодексу України - до митної вартості товарів, що вивозяться /експортуються/ , також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніше до неї включені , - на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування та страхування до пункту перетинання митного кордону України.

До митної вартості товарів, що вивозяться (експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніш у неї включені:

а) на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування і страхування до пункту перетинання митного кордону України;

б) комісійні і брокерські винагороди;

в)ліцензійні й інші платежі за використання об’єктів права інтелектуальної власності.

Згідно статі 16 Закону України “ Про єдиний митний тариф” при визначенні митної вартості до неї включаються ціна товару, зазначена в рахунку –фактурі, а також такі фактичні витрати, якщо їх не включено до рахунку –фактури –на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до прутку перетину митного кордону України.

Відповідно пункту 14 Постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України” від 28.08.2003р. № 1375 для підтвердження заявлених зведень про митну вартість товарів, що переміщуються підприємствами через митний кордон України, декларант подає рахунок про сплату наданих транспортно-експедиційних послуг або офіційно завірену керівником і головним бухгалтером підприємства калькуляцію транспортних витрат у випадку, коли транспортні витрати не були включені в рахунок-фактуру (інвойс).

За вимогами Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої Наказом Державної митної служби України від 09.07.1997р. № 307, у графі 44 вантажної митної декларації зазначаються реквізити документів, поданих при митному оформленні.

Згідно опису графи 45 вантажної митної декларації Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої Наказом Державної митної служби України від 09.07.1997р. № 307 при вивезенні товарів з митної території України їх митна вартість визначається шляхом приведення фактурної вартості у відповідність до бази цін FOB –український порт, DAF –кордон України (пункт призначення на митному кордоні України) або CIP –пункт призначення на митному кордоні України. При цьому, якщо товари продано на умовах, які свідчать, що поставка здійснюється в пункт відвантаження, розташований на митній території України, то до фактурної вартості додаються витрати на доставку вантажу до моменту перетину митного кордону України.

Аналізуючи дані, внесені до пунктів 42 та 45 вантажних митних декларацій слід визнати, що митна вартість товару перевищує фактурну вартість товару. /арк. справи 23-39, том8/.

Таким чином, вартість послуги по перевезення вантажу залізницею до порту включені у продажну вартість товару, і тому є такими, що увійшли в митну вартість спірного товару.

Згідно до ст. 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальні та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

За п.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст.137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 19.04.2007 року, то ним пропущений встановлений строк позовної давності для стягнення списаної з особового рахунку у травні, червні, липні, серпні 2005 року суми 273281 грн. 20 коп.

Ствердження позивача відносно неправомірності застосування шестимісячного строку позовної давності не приймаються судовою колегією Донецького апеляційного господарського суду, оскільки позовні вимоги стосуються стягнення ПДВ, що входить до ціни послуги по перевезенню вантажів, які були надані відповідачем позивачеві.

Тобто, позовні вимоги випливають з договору перевезення.

Відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності.

За приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2008року у справі №6/107 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерсервіс” м.Донецьк –без задоволення.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          Т.Д. Геза

Г.І. Діброва

Надруковано: 6 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС

5-ГСДо

6-Третій особі