ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 02-03/3438/19

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Даванті”, м. Київ (далі –ТОВ “Даванті”)

на ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 та

постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008

зі справи № 02-03/3438/19

за позовом ТОВ “Даванті”

до приватного підприємства “Нова”, м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (далі –ПП “Нова”),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –приватне підприємство “Доміно”, м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (далі –ПП “Доміно”),

про захист авторського права та стягнення 4 200 001 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

ТОВ “Даванті” –Скринника О.М.,

ПП “Нова” –не з'яв.,

ПП “Доміно” –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Даванті” звернулося до господарського суду Київської області з позовом до ПП “Нова” про захист авторського права та стягнення 4 200 001 грн. (4 200 000 грн. компенсації за порушення авторського права та 1 грн. моральної шкоди).

Ухвалою названого суду від 11.10.2007 (суддя Карпечкін Т.П.), залишеною без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008 (колегія суддів у складі: суддя Фаловська І.М. –головуючий, судді Агриков О.В., Мостова Г.І.), позовну заяву ТОВ “Даванті” повернуто без розгляду на підставі пунктів 4 та 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). У прийнятті зазначених судових рішень попередні судові інстанції виходили з того, що позовні вимоги ТОВ “Даванті” в частині стягнення 4 200 001 грн. є окремою вимогою майнового характеру, за подання якої сплачується державне мито у розмірі, встановленому Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (далі –Декрет), та сума витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ТОВ “Даванті” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого та постанову апеляційного господарських судів, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, зокрема, статті 4 Декрету та статті 52 Закону України “Про авторське право і суміжні права” (далі –Закон).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Декрету від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами, що випливають з авторського права, а також з права на відкриття, винахід, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, топографії інтегральних мікросхем, сорти рослин та раціоналізаторські пропозиції.

Статтею 52 Закону визначено способи захисту авторського права і суміжних прав.

Частиною першою цієї статті, зокрема, встановлено, що при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об’єктів суміжних прав, використанні творів і об’єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб’єктів авторського права і (або) суміжних прав суб’єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право:

вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;

звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення;

подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Отже, з наведених норм вбачається, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та виплату компенсації у зв’язку з порушенням авторського права безпосередньо випливають з авторського права, а відтак державне мито за подання цих позовів не сплачується.

Згідно з приписами Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12. 2005 № 1258, для позивачів, у встановленому порядку звільнених від сплати державного мита, визначено нульову ставку витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ.

З огляду на викладене та з урахуванням припису частини четвертої статті 11113 ГПК України оскаржувані рішення та постанова попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню, а справа –передачі на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1119 –11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Даванті” задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 11.10.2007 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008 зі справи № 02-03/3438/19 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Київської області.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов