СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01"
квітня 2008 р.

Справа
№ 7/382-07-8995

Позивач: Одеська міська рада, м. Одеса.

Відповідач: ЗАТ “Одеська фабрика технічних
тканин” в особі ліквідатора банкрута -арбітражного керуючого ОСОБА_1, м. Одеса.

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення      Фонду державного майна України по
Одеській області, м. Одеса.

про визнання права власності.

Суддя          Лепеха  Г.А.

Представники:

Від
позивача -Мамедова С.О., за довіреністю.

Від
відповідача -ліквідатор ОСОБА_1

Від
третьої особи -Скріпа К.І., за довіреністю.

Від
Одеського обласного відділу з питань банкрутства -Єсепьонок Г.Є., за
довіреністю.

У
судовому засіданні оголошувалась перерва до 28.03.08р. об 11-00 год. та до
01.04.08 р. об 11-30 год. за правилами ст.77 ГПК України.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною
заявою про визнання права власності на житлові будинки, гуртожитки, інженерні
мережі, які розташовані в м. Одесі за адресами:

-          вул. Щорса, 128

-          вул. Старицького, 12

-          вул. В.Стуса, 2-б, буд. 1-а

-          вул. Дальницька, 53, буд. 5

-          вул. Дальницька, 53, буд. 1,2,3,4
(гуртожитки сімейного типу)

-          вул. Дальницька, 53, корп. 3
(гуртожиток сімейного типу)

-          вул. Дальницька, 53, корп. 1,2
(жіночі гуртожитки)

Крім
того позивач просив винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення
арешту на це майно.

У
судовому засіданні 28.03.08 р. представник позивача наполягав на позовних
вимогах та попросив суд зобов'язати ліквідатора ОСОБА_1 передати до комунальної
власності вищеперелічені будівлі.

Відповідач
позовні вимоги не визнає, вважає їх надуманими та такими, що не підлягають
задоволенню, просить суд у позові відмовити та надати йому можливість здійснити
передачу гуртожитків і будинків у строки, спосіб та порядок, визначений чинним
законодавством України.

Розглянувши
матеріали, з'ясувавши обставини справи та заслухавши представників сторін у
відкритому судовому засіданні, суд встановив:

23
квітня 2007 р. Постановою господарського суду Одеської області по справі
7-2-32-24/292-03-9660 вдруге, впродовж року, визнано банкрутом Закрите
акціонерне товариство “Одеська фабрика технічних тканин”, введено ліквідаційну
процедуру та призначено ліквідатором запропоновану комітетом кредиторів
боржника кандидатуру арбітражного керуючого ОСОБА_2

Ухвалою
суду від 21.02.08 р. по вищевказаній справі припинено повноваження ліквідатора
ОСОБА_2 та призначено ліквідатором ОСОБА_1

Ліквідатор
з дня свого призначення повинен здійснювати повноваження згідно приписів ст.25
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”.

Обов'язком
ліквідатора є виконання ст.26 цього Закона, зокрема, передача об'єктів
державного житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних
закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, в порядку, встановленому
законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних
громад без додаткових умов і фінансуванням в установленому порядку.

Арбітражний
керуючий ОСОБА_2 порушив Закон, житлові будівлі місту не передав, припустився
зловживань, в наслідок чого проти нього наприкінці січня поточного року
прокуратурою м.Одеси порушено кримінальну справу, ведеться слідство.

Поряд
з цим, як раніше вказувалось, 21.02.08 р. господарським судом Одеської області
припинено його повноваження ліквідатора у справі про банкрутство товариства.

Отже,
новому ліквідатору - арбітражному керуючому ОСОБА_1 належить протягом
ліквідаційної процедури здійснити ліквідаційні заходи, включаючи передачу житлових
будівель банкрута до комунальної власності та надати суду ліквідаційні звіт і
баланс.

Необхідно
підкреслити, що факт введення ліквідаційної процедури в жодному разі не означає
надання дозволу ліквідатору на реалізацію обтяженого спеціальним статусом майна
банкрута.

У
разі виявлення таких фактів арбітражний керуючий несе встановлену
законодавством відповідальність, у тому числі кримінальну, а угоди щодо
відчуження такого майна підлягають визнанню недійсними з підстав
невідповідності вимогам закону.

Суд
зазначає, що неправомірні дії ліквідатора повинні бути предметом розгляду
правоохоронних органів незалежно від закінчення каденції у справі про
банкрутство та дії ліцензії арбітражного керуючого.

З
огляду на особливості процедури банкрутства господарський суд, який розглядає
справу про банкрутство, здійснює контроль за процесуальними діями учасників
справи.

У
зв'язку з чим у справі про банкрутство господарський суд має наглядові функції
та позбавлений права вирішувати спір про право власності.

Такі
вимоги повинні розглядатися судом по суті в позовному провадженні, яке на
відміну від процедури банкрутства, забезпечує змагальний процес.

У
разі наявності правовстановлюючих документів на майно особа, права якої
порушені, має право звернутися зі скаргою на дії ліквідатора у справі про
банкрутство.

За
умови відсутності правовстановлюючих документів особа, яка вважає себе
власником майна, повинна звернутись з відповідним позовом про визнання права
власності в загальному порядку.

Однак,
відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позаяк
Одеська міська рада не скористалась своїм процесуальним правом та згідно ст.22
ГПК України до прийняття рішення по справі, належним чином, тобто письмово, не
змінила підставу або предмет позову, вимога про визнання права власності по
суті лишилась первісною, - то, на думку суду, позивачеві слід було зосередити
свої зусилля на доведенні наявності саме цього права.

Впадає
в око, що зміст позовної заяви майже не кореспондується з позовною вимогою.

Так,
позивач, з одного боку, привертає увагу суду до факту прийнятого Одеською
міськрадою рішення, яким надано згоду на передачу з колективної до
комунальної власності територіальної громади м. Одеси в існуючому стані
жилих будинків, гуртожитків, інженерних мереж, що належать ЗАТ “Одеська фабрика
технічних тканин” у м. Одесі.

З
іншого ж боку, позивач констатує бездіяльність ліквідатора ОСОБА_2, через яку
приймання-передача цих будівель до комунальної власності не відбулася.

На
підставі вищезазначеного Одеська міськрада чомусь висуває позовну вимогу до
ліквідатора ОСОБА_2 … “ про визнання права власності.”

Крім
того, слід окремо відзначити, що текст позовної заяви не містить жодної згадки
про укладені та підписані акти прийняття-передачі об'єктів відомчого житлово
-комунального призначення, інженерних мереж з колективної до комунальної
власності …

Відповідно
до ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять
дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові
докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Саме
нормою цієї статті керувався господарський суд коли ухвалами декілька разів
зобов'язував позивача представити оригінали та належним чином засвідчені копії
актів та інших документів, наданих його представником у першому судовому
засіданні.

Втім
Одеська міська рада проігнорувала ухвали суду, внаслідок чого залишилась
нез'ясованою дата укладення цих актів прийняття-передачі та постали основні
питання : чому комісія підписувала акти тоді, як фактично передача до
комунальної власності  не відбулася і
чи мав в той час арбітражний керуючий ОСОБА_3 будь-яке відношення до справи про
банкрутство фабрики.

З
цього приводу слід нагадати наступне:

- з
січня 2007 р. ОСОБА_3 вже не був ліквідатором у справі про банкрутство     ЗАТ “Одеська фабрика технічних тканин”,

-
відчужувати та передавати майно боржника, зокрема, фабрики, має право тільки
ліквідатор,

- з
квітня 2007 р. ОСОБА_3 -навіть не розпорядник майна, та тим більше не міг
привласнювати собі повноваження сторони або учасника у справі про банкрутство
фабрики.

Проте,
оскільки надані позивачем копії вищезазначених документів, насамперед актів
прийняття-передачі, взагалі, дуже погано виконані, належним чином не завірені,
отже не відповідають вимогам ст.36 ГПК України - суд не приймає їх до уваги.

Поряд
з цим, треба ще раз зазначити, що відповідно до ст.26 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” гуртожитки
та інші об'єкти передаються у комунальну власність.

Послідовність
має бути саме такою, і її, попри що необхідно дотримуватись.

Отже,
Закон передбачає, що будівлі, відразу після фактичної передачі, тобто підписання
комісією відповідних актів, автоматично і неодмінно змінюють свій статус та
вливаються в комунальну власність відповідних територіальних громад.

Тому,
на переконання суду, якби дійсно мала місце передача перелічених об'єктів місту
Одесі дієздатним ліквідатором, як того вимагає Закон України “Про
банкрутство”,  то не було б і цього
позову.

Наразі
ж визнавати судом власністю те, що невдовзі буде комунальною власністю, до її
належної сумлінної передачі, значить порушити Закон.

З
цієї ж підстави, а саме небажанням порушувати Закон, суд не задовольнив вимогу
позивача про накладення арешту на будівлі банкрута.

Адже
мова йде про скасування арештів та заборону накладати нові арешти, відображену
в Постанові господарського суду Одеської області від 23 квітня 2007 р. про
визнання фабрики банкрутом по справі 7-2-32-24/292-03-9660.

Копія
цієї Постанови, до речі, була додана міськрадою до позовної заяви.

Інші
доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин
справи судом визнаються  такими, що не
можуть вплинути на вирішення даного спору по суті.

За
вищенаведених обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас,
приймаючи до уваги суспільний резонанс даної справи, враховуючи ступінь
соціальної напруги, що утворилася серед мешканців гуртожитків та будинків
боржника, усвідомлюючи значне занепокоєння людей, що грунтується на власному
негативному досвіді спілкування з попередніми ліквідаторами підприємства та
спостереження за їх протиправною діяльністю, виходячи із свого права,
передбаченого п.2 ст.83 ГПК України господарський суд вважає за необхідне
просити арбітражного керуючого ліквідатора Закритого акціонерного товариства
“Одеська фабрика технічних тканин” ОСОБА_1 якомога швидше здійснити передачу
всіх без виключення об'єктів нерухомості банкрута, які підпадають під дію п.1
ст.26 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом” до  комунальної власності
територіальної громади м.Одеси дотримуючись порядку, встановленого чинним
законодавством України.

Витрати
по сплаті держмита та витрати по сплаті послуг з інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу покладаються на позивача згідно ст.ст.44,49 ГПК
України.

Керуючись
ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення
господарського суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст.85        ГПК України.

Суддя
Лепеха Г.А.