ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.04.08
Справа  № 2/283-4933

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Гунька О.,

з
участю представників:

від
скаржника (позивача) -   не
з”явився,

відповідача
- не  з”явився,

розглянув
апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1, м.Тернопіль

на
рішення
господарського суду Тернопільської області від 22.01.2008 року, суддя Колубаєва
В.О., у справі №2/283-4933

за
позовом: приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Тернопіль

до
відповідача: приватного
підприємця ОСОБА_2, м.Тернопіль

про
зобов»язання
сплатити орендну плату, розірвання договору та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського суду Тернопільської області від 22.01.2008 року відмовлено в
позові   приватного підприємця ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення 13619,8 грн., що становить вартість
орендної плати 10605 грн. за період з 01.05.2007 року по 30.11.2007 року,
1696,8 грн. пені, 318 грн. трьох відсотків річних та 1000 грн. моральної шкоди
за несплату орендної плати.

Рішення
суду мотивоване тим, що укладений між сторонами договір про оренду спірного
приміщення  від 14 грудня 2005 р. є
нікчемним, оскільки укладений і фактично тривав строком більше одного року,
проте не був нотаріально посвідчений, що згідно ст.794  та  п.1
ст.220 Цивільного кодексу  України
свідчить про його нікчемність. Крім цього, судом зазначено про відсутність в
спірному договорі  згоди по його істотних
умовах, що не дає можливості встановити фактичне  виконання його сторонами,  а також відсутність доказів про ухилення
відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, а тому відсутність
встановлених ст.215 ЦК України підстав для визнання такого договору дійсним.

Щодо
позовних вимог про розірвання договору та стягнення 1200 грн., то в матеріалах
справи наявне клопотання про їх відмову (а.с.15), проте, місцевим судом це
питання не вирішено.

В
апеляційній скарзі позивач просить рішення
суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов
задоволити, в зв”язку з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення
для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що договором
про оренду спірного приміщення  від 14
грудня 2005 р. встановлено можливість перегляду розміру орендної плати кожного
року, тобто можливість припинення чи розірвання спірного договору в річний
термін, що не потребує нотаріального посвідчення.

Скаржник
також зазначає про те, що ст.793 ЦК України в редакції від 20.12.2006 року
передбачає обов»язкове нотаріальне посвідчення договорів оренди, укладених
більше трьох років, проте, з часу його укладення до моменту звернення до суду з
даним позовом даний термін не сплив, що свідчить про безпідставність
застосування місцевим судом наслідків нікчемності правочину, встановлених
ст.215 ЦК України.

Скаржник
також покликається на досягнення сторонами при укладенні спірного договору
згоди по всіх істотних умовах договору, що свідчить про його дійсність
відповідно до ст.638 ЦК України..

Представники  сторін на проголошення постанови  в судове засідання не з”явилися, письмовим
клопотанням скаржник просить розгляд справи відкласти в зв»язку з неможливістю
забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання. Проте,
зважаючи на можливість завершення слухання справи без участі сторін, суд вважає
за можливе  розгляд справи завершити без
їх участі за наявних в справі документів про права і обов”язки сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представників сторін з їх участю на засіданні, перевіривши
та оцінивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом
першої інстанції правильно встановлено, що між суб»єктом підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (орендодавець) та
суб»єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди від 14 грудня 2005 року на
приміщення  під магазин та шиномонтаж
загальною площею 60 кв.м. в торгових рядах по вул.Довженка,15 у м.Тернополі.
Відповідно до п.3.1 договору  термін
оренди складає три роки з моменту підписання даного договору.

Разом
з тим, відповідно до вимог частини 2 статті 793 Цивільного кодексу України,
договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини)
строком на один рік, а з 20.12.2006р. строком на три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню, а згідно зі статтею 794 цього ж Кодексу договір
найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на
строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Слід
також зазначити, що статті 283 - 292 Господарського кодексу України не містять
окремих положень, які стосуються форми договору оренди. З огляду на вказане,
слід керуватись положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України
про те, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським
кодексом. Зазначене застереження міститься і в частині 6 статті 283 ГК України
- щодо відносин оренди. На підставі наведених нормативних посилань, суд
приходить до висновку, що договір оренди приміщення підлягає нотаріальному
посвідченню - на підставі вимог ЦК України. Правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом
або домовленістю сторін (ст.209 Цивільного кодексу України).

Відповідно
до п.1 ст.220 Цивільного кодексу у разі недодержання сторонами вимог закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За змістом п.2
ст.215 Цивільного кодексу - нікчемний правочин
є фактично  недійсним правочином
за законом і такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані
з його недійсністю. Правові  наслідки
недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленністю сторін (п.1,4 ст.216 Цивільного кодексу).

Як
встановлено судом першої інстанції, договір оренди від 14 грудня 2005 року
укладено з приводу оренди приміщення, тобто на нього поширюються спеціальні
правила  договору найму, встановлені
ст.793 ЦК України, щодо обов»язкового нотаріального посвідчення. За умовами
вказаного договору, а саме п.3.1  його
укладено  строком на три роки, тобто на
нього поширюються положення ст.763 ЦК України щодо права  односторонньої  відмови від
договору при умові письмового попередження іншої сторони у встановлений
термін.

Разом
з тим, з часу укладення договору оренди від 14 грудня 2005 року до
виникнення  спору  пройшло більше одного року, тобто як
визначені у договорі, так і фактичні
орендні відносини перевищили, встановлений ст.793 ЦК України для простої
письмової форми договору термін оренди,
а тому при відсутності нотаріального посвідчення та державної реєстрації
спірного договору на нього поширюються норми
ст.220 ЦК України, щодо нікчемності даного договору.

Покликання
скаржника на те, що встановлений ст.793 ЦК України в редакції від 20.12.2006
року трьохрічний термін, зі спливом якого настає обов»язок нотаріального
посвідчення договорів оренди, в спірному випадку ще не сплив, є безпідставним,
оскільки такі зміни внесені  у дану
норму, як зазначає сам скаржник,
20.12.2006 року, тобто після укладення договору оренди від 14 грудня 2005
року, а тому на нього поширюються норми закону, які діяли на час його
укладення, тобто обов»язок нотаріального посвідчення договорів оренди, які
укладені стороком на один рік і більше.

Також,
відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Проте, позивачем не
подано доказів вчинення будь-яких дій щодо нотаріального посвідчення спірного
договору.

Відповідно
до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно ч.2 ст.34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

З
наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог  приватного
підприємця ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення 13619,8 грн.,
що становить вартість орендної плати 10605 грн. за період з 01.05.2007 року по
30.11.2007 року, 1696,8 грн. пені, 318 грн. трьох відсотків річних та 1000 грн.
моральної шкоди за несплату орендної плати, оскільки укладений між сторонами
договір про оренду спірного приміщення
від 14 грудня 2005 р. є нікчемним, який відповідно  не створює юридичних наслідків, крім тих що
пов"язані з його недійсністю.

Щодо
позовних вимог в частині розірвання договору та стягнення 1200 грн., то в
матеріалах справи наявне клопотання про їх відмову (а.с.15), а тому в цій
частині провадження в справі слід припинити на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК
України в зв»язку з відмовою позивача від позову.

Враховуючи
те, що  місцевим судом це питання не
вирішено, яим порушено норми процесуального права, а тому в цій частині рішення
суду підлягає зміні.

В
решті рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Тернопільської області від 22.01.2008 року в справі за
номером 2/283-4933-  змінити.

В
частині позовних вимог про   розірвання договору та стягнення 1200 грн.
провадження в справі -  припинити.

В
решті рішення господарського суду Тернопільської області від 22.01.2008
року залишити без змін, а апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко