ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№ 7/272

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Воліка І.М.,

Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу “Молодіжний” на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. в справі № 7/272 господарського суду міста Києва за позовом відкритого акціонерного товариства “Київгаз” до житлово-будівельного кооперативу “Молодіжний” про зобов’язання укласти договір

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчука А.М.,

від відповідача: Бруса О.М., Шипко О.І. -

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні оголошувалась перерву з 19.03.2008 р. до 26.03.2008 р.

Позивач - відкрите акціонерне товариство "Київгаз" звернувся до суду з позовом до відповідача –житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний" про зобов'язання укласти договір.

Рішенням господарського суду м. Києва від 31.05.2007 р. (суддя Якименко М.М.) позов задоволено; вважати укладеним з 01.01.2007 р. договір 5 № 263 від 11.01.2007 р. про умови поставки газу балансоутримувача для побутових потреб між філією експлуатації газового господарства відкритого акціонерного товариства "Київгаз" № 2 та житлово-будівельним кооперативом "Молодіжний", який підписаний позивачем в редакції від 11.01.2007 р.; стягнуто з житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний" на користь відкритого акціонерного товариства "Київгаз" витрати по оплаті державного мита в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. (судді: Григорович О.М. - головуючий, Гольцова Л.А., Рябуха В.І.) рішення господарського суду м. Києва від 31.05.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, відповідач - житлово-будівельного кооперативу “Молодіжний” звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, що 16.01.2007 р. позивачем направлено відповідачу проект договору 5 № 263 від 11.01.2007 р. про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб з пропозицією його підписання.

Листом від 02.03.2007 р. № 44 відповідач повідомив, що не буде підписувати запропонований договір, оскільки не погоджується з пунктами 1.1., 1.2., 7.3.3., 7.3.4., 7.4.3., 8.2., 8.3., 8.4. договору.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язковим для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 статті 19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Обов’язковість укладення договору щодо надання комунальних послуг з газопостачання визначена вищевказаним Законом.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1729 “Про забезпечення споживачів природним газом”, реалізація природного газу для задоволення потреб населення здійснюється суб’єктами господарювання, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом, за роздрібними цінами, встановленими Національною комісією регулювання електроенергетики.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1623 від 08.12.2006 р. видано позивачу ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного та нафтового газу на території міста Києва, строком дії з 14.12.2006 р. по 13.12.2011 р.

Постачання та транспортування газу населенню міста Києва постачання та транспортування газу населенню міста Києва здійснює відкрите акціонерне товариство "Київгаз" - єдина газопостачальна та газотранспортна організація столиці, що підтверджується листом № 896/08/17-07 від 19.02.2007 р. Національної комісії регулювання електроенергетики.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2006 р. № 60 затверджено Порядок визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді, пунктом 1.3 якого передбачено, що виконавцем житлово-комунальних послуг може бути суб’єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг.

У пунктах 1, 3, 6 частини 2 статті 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” зазначено, що виконавець зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Стаття 29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Таким чином, норма цього Закону визначає, що у випадку, якщо балансоутримувач не є виконавцем окремого роду послуг, він зобов’язаний укласти на умовах підряду договір з відповідним виробником певного виду комунальної послуги.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.05.2006 р. в справі № 2а-1405/06 визначено виконавця житлово-комунальних послуг; зобов'язано Київську міську державну адміністрацію забезпечити дотримання балансоутримувачами житлового фонду міста Києва вимог статті 29 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 180 Господарського процесуального України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частинами 1, 2, 3 статті 181 Господарського процесуального України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Судами обох інстанцій правильно встановлено, що відповідно до актів передачі-приймання природного газу за січень-квітень 2007 року, сторони фактично виконують умови, передбачені пунктами 3, 3.2. договору 5 № 263 від 11.01.2007 р. про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб, згідно з якими постачальником до 27-го числа звітного місяця складається та надсилається балансоутримувачу зведений акт обсягів переданого балансоутримувачу газу для побутових потреб у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, в якому відображається загальна вартість поставленого балансоутримувачу газу з урахуванням всіх пільг та субсидій мешканців та показників побудинкових та поквартирних лічильників.

Касаційна інстанція вважає, що судами обох інстанцій дана належна оцінка обставинам справи, і суди дійшли правильного висновку, що укладення договору на постачання газу є обов’язковим для сторін в справі, а запропоновані позивачем умови спірного договору відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, рішення господарського суду м. Києва від 31.05.2007 р та постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. в справі № 7/272 господарського суду міста Києва прийняті з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому касаційна інстанція не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду м. Києва від 31.05.2007 р та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2007 р. в справі № 7/272 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя:                                                                      Ж. Бернацька

Судді:                                                                                          І. Волік

С. Шевчук