Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2008 р. Справа № 2/613-07

Колегія суддів у складі: головуючого судді Афанасьєва В.В.,

судді Бухана А.І.

судді Шевель О.В.

при секретарі Шкуренко Л.О.

за участю представників сторін:

позивача –не з‘явився

відповідача - не з‘явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 371С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 24 січня 2008 року у справі № 2/613-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Степ», м. Донецьк

до Відкритого акціонерного товариства «Сумиагропромбуд»Заруцький вапняний завод, м. Суми

про стягнення 107536,54 грн.

встановила:

Позивач - ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Степ», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 107536,54 грн.. заборгованості, з них: 22960,00 грн. - основного боргу, 1927,52 грн. - індексу інфляції, 673,82 грн. - 3 % річних, 81975,20 грн. –пені, відповідно до договору купівлі-продажу товару № 140606-У від 14.06.2006 р., укладеного між сторонами, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

04.12.2008 року позивачем подана заява про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій позивач, з посиланням на сплату відповідачем основного боргу (у розмірі 22960,00 грн.), уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 95446,91 грн. за прострочення виконання зобов‘язання, з яких: 2368,96 грн. - індексу інфляції, 758,75 грн. - 3 % річних, 92319,20 грн. –пені, відповідно до договору купівлі-продажу товару № 140606-У від 14.06.2006 р., укладеного між сторонами.

Рішенням господарського суду Сумської області від 24 січня 2008 року у справі № 2/613-07 (суддя Соп’яненко О.Ю.) позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Сумиагропромбуд»Заруцький вапняний завод на користь ТОВ «НВП «Степ»2871,86 грн. - пені, 758,75 грн. - 3% річних, 2368,96 грн. - збитків від інфляції, 64,52 грн. - витрат по сплаті держмита та 7,08 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 22960,00 грн. провадження у справі припинено. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 24 січня 2008 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «НВП «Степ» у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, допущено неповне з‘ясування обставин, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини, які позивачем не доведені, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Відповідач стверджує, що взаємовідносини між сторонами на підставі спірних накладних є позадоговірними та в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази того, що позивач направляв на адресу відповідача вимоги про оплату за поставлене поза договором вугілля. Так само і відсутні докази надсилання позивачем на адресу відповідача рахунків на оплату за вугілля, поставлене на виконання договору №140606-У від 14.06.2006 року. Факт отримання вугілля за укладеним договором відповідач заперечує.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу проти вимог апеляційної скарги заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, оскільки позовні вимоги позивача підтверджені належними доказами, а твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені належної переконливості.

18 березня 2008 року за вх.№1743 на адресу апеляційного господарського суду надійшла заява повноважного представника позивача про неможливість його прибути у судове засідання, у зв‘язку з чим він просить розгляд апеляційної скарги здійснювати за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що відповідач неповністю виконав прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого за Договором товару, у зв‘язку з чим у нього виник борг, на який позивачем у відповідності з приписами чинного законодавства та умов договору нароаховані інфляційні, річні та пеня.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «НВП «Степ», місцевий господарський суд посилався на доведеність їх матеріалами справи та відповідність їх нормам чинного законодавства. Припиняючи провадження у справі в частині суми основного боргу місцевий господарський суд посилався на те, що така сума сплачена відповідачем до прийняття рішення по суті. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 89447,34 грн. пені місцевий господарський суд посилався на те, що в цій частині позивачем при здійсненні розрахунків невірно застосовані норми чинного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що 14.06.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальності «Науково-виробниче підприємство «Степ»та Відкритим акціонерним товариством «Сумиагропромбуд»Заруцький вапняний завод був укладений договір купівлі-продажу товару № 140606-У.

Умовами Договору між сторонами встановлено, що позивач зобов'язується передати у власність відповідача вугільний концентрат у кількості 300 тонн (п.2.2 Договору) марки АС фр. 6-13 за ціною 450,00 грн. за одну тонну (п.5.1 Договору), на загальну суму 135000,00 грн. (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору, поставка усієї партії товару повинна бути здійснена протягом 10 банківських днів з моменту укладання Договору. При цьому у п.4.3 Договору наводиться перелік документів, які позивач повинен був надати відповідачеві разом із товаром.

В свою чергу, відповідач зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього договірну ціну на умовах, в порядку та строки, встановлені Договором (п.6.1).

До матеріалів справи в обґрунтування вимог позовної заяви позивачем надані накладні на поставку вугілля: № 26/06-У від 26.06.2006 р. у кількості 69 тон на суму 29670 грн., № 17/09-У від 17.09.2006 р. у кількості 69 тон на суму 28980 грн., № 02/10-У від 02.10.2006р. у кількості 69 тон на суму 28980,00 грн., №21/10-У від 21.10.2006р. у кількості 69 тон на суму 28980,00 грн.

З посиланням на часткову сплату боргу відповідачем, позивачем у позовній заяві заявлено було до стягнення 22960,00 грн. –основного боргу, на які, у зв‘язку з порушенням умов Договору відповідачем, нараховано та заявлено до стягнення інфляційні, річні та пеня.

Разом з тим, як свідчать вище перелічені накладні, в них відсутнє посилання на номер та дату укладеного між сторонами договору №140606-У від 14.06.2006 року, так само позивачем і іншими документами не доведено того факту, що поставка здійснена у межах зазначеного договору, у зв‘язку з чим колегія суддів вважає, що дану поставку не можна вважати поставкою саме за договором №140606-У від 14.06.2006 року. Відповідне підтверджується також і тим, що поставка по спірним накладним здійснена поза межами строків, встановлений договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст. 202, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, зокрема, дво- або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо він підписаний сторонами.

Таким чином, колегією суддів зроблені висновки про те, що поставка товарів за вище переліченими накладними була здійснена поза межами дії вказаного позивачем договору №140606-У від 14.06.2006 року.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у накладних на поставку товару строк оплати не зазначений, позивачем вимога оплатити одержаний за вище вказаними накладними товар не пред’являлась, відповідно на час подачі позову відповідачем не було допущено прострочення з його оплати, а тому вимога про стягнення заборгованості, нарахування позивачем інфляційних витрат, 3% річних та пені згідно з умовами договору №140606-У від 14.06.2006 року здійснено безпідставно.

Згідно зі статтею 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб‘єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств, організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, для звернення до суду з позовною заявою необхідно, щоб право особи було порушеним на момент такого звернення.

Системний аналіз вищеназваних статей свідчить про те, що право позивача буде порушеним лише після того, як він пред‘явить вимогу про оплату поставленого товару та така вимога не буде задоволена у семиденний строк від дня її пред‘явлення. І тільки після закінчення зазначеного строку позивач має право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, та саме з цієї дати має право на нарахування інфляційних і річних. Права на стягнення пені позивач взагалі немає, оскільки чинним законодавством передбачена можливість нарахування пені лише у випадку, коли нарахування пені сторони передбачили в договорі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з‘ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується заявленого відповідачем клопотання про стягнення з позивача на його користь витрат на адвокатські послуги у розмірі 6000,00 грн., колегія суддів вважає, що таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з наданого відповідачем договору про надання юридичних послуг від 30 листопада 2007 року, предметом договору є –«надання правової допомоги та представлення інтересів Замовника у справі №2/513-07 господарського суду Сумської області», а не в апеляційному господарському суді. Матеріали справи свідчать, що сума адвокатських витрат відповідачем не заявлялася під час розгляду справи в суді першої інстанції, а відповідно до ч. 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, що в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права на звернення з окремим позовом щодо стягнення витрат, пов‘язаних з наданням адвокатських послуг, за умови документальної доведеності даної вимоги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99,101,102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумиагропромбуд»Заруцький вапняний завод задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 24 січня 2008 року у справі № 2/613-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Степ»(83050, м. Донецьк, вул. Рози Люксембург, 26-а; р/р 7 в Калинівській філії ТОВ «УНІКОМБАНК»м. Донецьк, МФО 394341, код 31582543) на користь Відкритого акціонерного товариства «Сумиагропромбуд»Заруцький вапняний завод (40030, м. Суми, вул. Пролетарська, 69; р/р 260049340 СОД «Райффайзен банк Аваль»м. Суми, МФО 337483, код 23818430) 538,00 грн. держмита, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Афанасьєв В.В.,

суддя Бухан А.І.

суддя Шевель О.В.