ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"16"
квітня 2008 р.
Справа № 13/448-07

За
позовом  Комунального підприємства „Київський
метрополітен”, м. Київ

до
Приватного
підприємця ОСОБА_1., с. Петропавловська Борщагівка, Києво -Святошинський
район

про звільнення орендованого майна

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

Від позивача -Акімова
А.В., довіреність № 2149-Н   від
20.12.07;

Від відповідача -
ОСОБА_2., довіреність № б/н   від
02.07.07;

СУТЬ
СПОРУ:

До
господарського суду Київської області надійшла позовна заява Комунального
підприємства „Київський метрополітен” (далі -позивач) до Приватного підприємця
ОСОБА_1. (далі -відповідач) про звільнення орендованого майна, а саме кіоск
„Квіти” біля станції метро „Печерська” площею 9,7 кв.м., інв. №0004546.

Позовні
вимоги ґрунтуються на умовах договору оренди № 159-Упр(ДВ)/05,
укладеного між сторонами та ст. 785 Цивільного Кодексу України.

В
судовому засіданні 05.02.2008 р. представник позивача надав суду заяву про
уточнення позовних вимог згідно якої просить суд виселити відповідача з
орендованого майна, а саме кіоску „Квіти” (інвентарний номер №0004546), що
розташований біля станції метро „Печерська” загальною площею 9,7 кв.м.

Судом
встановлено, що заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а отже  подальший розгляд справи здійснюється щодо
вимог позивача зазначених в заяві про уточнення позовних вимог.

В
судовому засіданні 05.02.2008 р. відповідачем подано клопотання про залучення
до участі у справі Київську міську раду та Київську міську державну
адміністрацію в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору. Клопотання мотивовано тим, що рішення по даній справі може
вплинути на  їх права та обов'язки
враховуючи, що власником спірного майна є територіальна громада від імені і в
інтересах якої Київрада та КМДА (що видала розпорядження №2323 на яке
посилається позивач і яке є чинним на день розгляду справи) розпоряджаються
спірним майном.

Клопотання
залишається судом без задоволення з огляду на той факт, що з договору оренди №
159-Упр(ДВ)/05, укладеного між сторонами від 22.11.2005 р. вбачається, що
орендодавцем за ним виступає саме Комунальне підприємство „Київський
метрополітен”, як окремий суб'єкт господарювання, про що свідчить печатка
підприємства та ідентифікаційний код. Київська міська рада та Київська міська
державна адміністрація, не є сторонами договору оренди, а лише розпорядниками
майна комунальної власності, яке в свою чергу реалізується через підзвітні їм
органи такі як позивач,  який, зокрема, є
балансоутримувачем об'єкту оренди згідно договору оренди від 22.11.2005 р.

За
клопотанням відповідача запис розгляду судової справи з 05.02.2008 р.
здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного
комплексу “Діловодство господарського суду”.

В
судовому засіданні 01.04.2008 р. представником відповідача надано суду
клопотання про залишення позову без розгляду, в зв'язку з тим, що вимога
позивача про виселення відповідача із рухомого майна -кіоску, тобто фактично
витребування майна із чужого незаконного володіння неоплачена державним митом.

Клопотання
залишається судом без задоволення з огляду на те, що із зазначених в клопотанні
підстав Господарський процесуальний кодекс України не передбачає повноваження
суду щодо залишення позову без розгляду.

В
судовому засіданні 01.04.2008 р. представником відповідача подано клопотання
про призначення правової експертизи. Клопотання обгрунтовано необхідністю
встановлення питання чи є договір оренди №159-Упр (ДВ)/05  таким, що є продовженим і діє на даний
момент. Враховуючи матеріали справи, мотиви клопотання та положення ст.ст.
32-34, 36, 41, 43 Господарського процесуального кодексу України  зазначене питання  відноситься до правового і оцінки доказів, що
є прерогативою суду, у зв'язку з чим клопотання залишено без задоволення

В
матеріалах справи знаходиться відзив на позов відповідача від 21.01.2008 р. в
якому він позовні вимоги не визнає повністю виходячи з наступного.

- КП
„Київський метрополітен" приховує від суду той факт, що ним передано в оренду
не нерухоме майно, а індивідуально визначене рухоме майно, що може
використовуватись орендарем у будь-якому місці, що підвереджується Договором та
Актом прийому-передачі від 27.11.2005 р.

-
розпорядження КМДА №2323 на яке посилається у первісному позові КП „Київський
метрополітен" не скасоване, а тому не зрозумілі правові підстави цього
комунального підприємства вимагати припинення договірних відносин із
підприємцем ОСОБА_1та вимагати повернення об'єкту оренди.

- КП
„Київський метрополітен" та підприємець ОСОБА_1 до закінчення строку дії
Договору оренди та на протязі місяця після закінчення строку дії Договору, а
також і потім, ніяких заяв про припинення або зміну умов Договору не робили,
один одному не направляли. Підприємець ОСОБА_1., продовжував користуватись
об'єктом оренди і після 31.12.2006 року.

-
підприємець ОСОБА_1, користується об'єктом оренди і на даний час, що
підтверджує і КП „Київський метрополітен", зазначаючи про це у первісному
позові. Підприємець ОСОБА_1, належно виконує умови Договору, своєчасно і в
повному обсязі сплачує за це оренду плату, забезпечує належне збереження,
експлуатацію і санітарне утримання об'єкту оренди.

-
листи КП „Київський метрополітен" №685-НЗК від 08.12.2006р., №12-НЗК від
22.01.07р., №50-НЗК від 22.02.07р., на які посилається КП „Київський
метрополітен" у первісному позові підприємець ОСОБА_1 не отримував, тому
за відсутністю повідомлень про їх отримання, вважає їх такими, що ніколи не
надсилались йому. З вищезазначеного вбачається, що КП „Київський метрополітен"
безпідставно вимагає звільнити об'єкт оренди, оскільки термін дії Договору
постійно подовжується у зв'язку із не направленням сторонами Договору  заяв один одному про припинення, або зміну
умов договору.  Таким чином, термін дії
Договору оренди є подовженим і на даний час.

В
судовому засіданні 01.04.2008 р. представник відповідача надав суду письмові
пояснення по справі в яких навів додаткові заперечення проти позовних вимог, а
саме:

-
спірне майно не є нерухомістю, а є рухомим майном про що із зазначено в
укладеному між сторонами договорі оренди. Отже і вимоги про виселення не можуть
заявлятись. Позивач, який бажає повернути собі об'єкт оренди міг звернутись із
віндикаційним позовом і при цьому сплатити держмито в належному розмірі, чого
не зробив.

-
позивач  є неналежним позивачем, оскільки
спірне майно є власністю громади м. Києва в особі Київської міської ради, а
управління ним належить до компетенції Київської міської державної
адміністрації. Крім того, наведені позивачем підстави визнання договору недійсним
є такими, що не відповідають фактичним обставинам. Отже, не зрозумілі правові
підстави цього комунального підприємства не виконувати вимоги власника та його
розпорядження і вимагати виселити підприємця ОСОБА_1. з об'єкта оренди.

Представник
позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, вважає їх
обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав,
зазначених в позовній заяві.

В
судових засіданнях 21.01.2008 р. оголошувалась перерва до 05.02.2007 р. на
11-20, 05.02.2008 р. оголошувалась перерва до 18.02.2008 р. на 12.30,
01.04.2008 р. оголошувалась перерва до 16.04.2008 р. на 10.30 для виготовлення
повного тексту рішення, про що сторони були належним чином повідомлені.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача,  проаналізувавши зібрані по справі докази в їх
сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно
до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою
впорядкування розміщення малих архітектурних форм,  вдосконалення торгівельної мережі із
продажу   друкованих періодичних   видань,
продовольчих   товарів   першої
необхідності   та враховуючи   рішення
колегії  виконавчого  органу
Київської  міської  ради
(Київської  міської державної
адміністрації)  від 02.12.2005 № 100 «Про
стан та заходи щодо забезпечення населення районів м. Києва торговими закладами
по реалізації продовольчих товарів першої необхідності»і

згідно
із п. 1.3. Розпорядження Київської міської державної адміністрації від
15.12.2005 № 2323 із змінами внесеними Розпорядженням КМДА від 22.12.2005 №
2378 позивач    повинен був   встановити
40   кіосків   для
продажу   друкованих періодичних
видань та квітів біля входів (виходів) зі станцій метрополітену.

22.11.2005
року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди №
159-Упр(ДВ)/05 (далі-договір).

Відповідно
до п. 1.1. укладеного договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове
платне користування окреме індивідуально визначене рухоме майно, далі об'єкт
оренди, інвентарний номер №0004546 для здійснення підприємницької діяльності,
відповідно до вимог розпорядження КМДА від 04.07.2005 № 1144.

На
підставі договору та згідно акту прийому-передачі майна в оренду від 27.11.2005
р. підписаному повноважними представниками сторін та скріпленому їх печатками
позивач передав відповідачу об'єкт оренди.

Згідно
п. 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної
громади міста Києва і з находиться на балансі Комунального підприємства
«Київський метрополітен».

Відповідно
до п. 9.1. Договору строк дії Договору був встановлений до 31.01.2006 року.

Відповідно
до п. 9.3 договору після закінчення строку дії договору його дія може бути
продовжена за погодженням сторін.

Згідно укладених додаткових угод строк дії
Договору було продовжено по 31.12.2006 року (Додаткові угоди № 1 від 17.01.06,
№ 2 від 31.03.06, № 3 від 04.04.06, № 4 від 31.05.06, № 5 від 30.06.06, № 6 від
01.08.06, № 7 від 01.09.06, № 8 від 02.10.06, № 9 від 31.10.06, № 10 від
01.12.06).

Як
зазначає позивач, в зв'язку з закінченням терміну договору 31.12.2006 р. він
направив відповідачу листи від 08.12.2006 р. №685-НЗК, №12 від 22.01.2007 р.,
№50-НЗК від 22.02.07р. в яких повідомив відповідача про те, що в зв'язку з
закінченням терміну дії договору 31.12.2006 р. відповідач відповідно до п. 3.5
договору повинен звільнити об'єкт оренди та передати його по акту
приймання-передачі позивачу.

Відповідач
в свою чергу зазначає, що не отримував від позивача на протязі місяця після
закінчення терміну дії договору повідомлення про його не продовження, тому цей
договір є продовженим і діє на даний момент.

Судом
встановлено правовідносини, що виникли із укладення Договору підпадають під
сферу регулювання Закону України „Про оренду державного та комунального
майна" (далі - Закон) від 10.04.92р. №2269-ХП, Цивільного кодексу України
та Господарського кодексу України.

Згідно
з ст.ст. 2, 3 Закону України «Про оренду державного та комунального
майна»правовою підставою зайняття комунального майна є договір оренди.

Відповідно
до п. 2 ст. 26 Закону договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на
який його було укладено.

Статтею
17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна"
встановлено, що термін дії договору оренди визначається за погодженням сторін.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Нормами
ст. 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за
відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається
поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким
чином, суд вважає, що принциповим є питанням дослідження факту належного
повідомлення орендодавцем відповідача про відмову від продовження дії договору
оренди.

Як
вже було встановлено судом вище, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач
посилається на листи від 08.12.2006 р. №685-НЗК, №12 від 22.01.2007 р., №50-НЗК
від 22.02.07р.

В
судовому засіданні 21.01.2008 р. суду позивачем було доведено факт вручення
відповідачу одного із вищевказаних листів. Так, представником позивача 21.01.08
було надано суду оригінал для огляду повідомлення про вручення 25.01.2007 р.
поштового відправлення , а саме листа №12-НЗК від 22.01.2007 р., з якого
вбачається, що лист було вручено родичу відповідача за адресою відповідача
вказаною в договорі оренди та у свідоцтві про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1.

Тому,
суд вважає, що вищевказане повідомлення про вручення поштового відправлення
оформлене належним чином, оскільки ним підтверджується сам факт отримання листа
родичами відповідача або самим відповідачем, враховуючи, що лист був вручений
за адресою, яка є місцезнаходженням відповідача, про що він сам і вказав у
договорі.

Крім
того, суд вважає, що це повідомлення оформлено у відповідності до п. 114
Постанови КМ України від 17 серпня 2002 р. N 1155 „Про затвердження Правил
надання послуг поштового зв'язку", оскільки ним підтверджується факт того,
що лист був вручений одержувачу особисто.

За
таких обставин суд дійшов до висновку, що після закінчення строку терміну оренди
позивач свою згоду на продовження договору оренди не надавав та нового договору
на спірне майно з відповідачем не укладав, а відповідач в свою чергу також не
надав суду будь-яких доказів про пролонгацію договору оренди або укладення
нового договору оренди спірного майна.

Відповідно
до ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ, у тому стані, в якому
вона була одержана, з врахуванням нормального зносу, або у стані, який було
обумовлено в договорі.

Враховуючи
вищенаведені вимоги ст. 785 ЦК України та той факт, що договір оренди від
22.11.2005 р., на підставі якого відповідач користувався спірним майном
припинив свою дію в зв'язку з закінченням термін оренди встановленим додатковою
угодою № 10 від 01.12.06 до договору, відповідач зобов'язаний повернути
орендоване майно позивачу.

Відповідач,
в порушення умов договору після закінчення терміну оренду, станом на день
розгляду справи, не звільнив спірне орендоване майно.

Відповідно
до п. 5.2 Статуту позивача, майно підприємства є комунальною власністю
територіальної громади м. Києва і закріплено за ним власником або уповноваженим
ним органом на праві господарського відання.

Відповідно
до ч. 3 ст. 136 Господарського кодексу України щодо захисту права
господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту
права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність
на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав
також від власника.

Відповідно
до ч. 2 ст. 48 Закону України „Про власність” та ст. 391 ЦК України власник
може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків,
власник майна має право вимагати усунення перешкод  у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Даним
спростовуються твердження відповідача, що позивач є неналежним позивачем,
оскільки володіє об'єктом оренди на праві господарського відання та об'єкт
оренди перебуває у нього на балансі.

За
таких обставин, суд визнав позовні вимоги позивача обґрунтованими, правомірними
та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Що
стосується заперечень відповідача, що КП„Київський метрополітен" приховує
від суду той факт, що ним передано в оренду не нерухоме майно, а індивідуально
визначене рухоме майно, що може використовуватись орендарем у будь-якому місці,
що підвереджується договором та актом прийому-передачі від 27.11.2005 р., то
суд враховує наступне.

Згідно
„Методичних рекомендацій щодо встановлення порядку розміщення малих
архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності” (далі
-Рекомендації”)  затверджених наказом
Мінбуду від 4 вересня 2006 р. N 296
малою архітектурною формою для здійснення підприємницької діяльності
(далі - мала архітектурна форма) є невелика одноповерхова споруда, яка
виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без
улаштування фундаментів. Малі архітектурні форми є пересувними або
стаціонарними: пересувна мала архітектурна форма (торговельне обладнання,
низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші
пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності
тощо) - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування
людей; стаціонарна мала архітектурна форма (кіоск, павільйон тощо) - споруда,
яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому
контуру має площу до 30 кв. м.

Пунктом
14 Рекомендацій визначено, що термін дії дозволу на розміщення малої
архітектурної форми визначається терміном дії документа, що посвідчує право на
земельну ділянку.

Згідно
із п. 17 Рекомендацій після прийняття об'єкта (мала архітектурна форма)  до експлуатації здійснюється його реєстрація
відповідним органом містобудування та архітектури.

Відповідно
до стаття 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим
нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна
внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які
підлягають державній реєстрації.

З
урахуванням зазначених норм законодавства, суд вважає, що в контексті ст. 181
ЦК України кіоск „Квіти” тобто об'єкт оренди хоча і є рухомими майно по
договору, але за своєю правовою природою
підпадає під режим нерухомої речі оскільки, як вбачається з п. 17
Рекомендації для погодження його розміщення потрібна державна реєстрація
відповідних державних органів. Також суд враховує, лист №30-Н від 05.01.2007
р., що міститься в матеріалах справи з якого вбачається, що відповідач
звертався до позивача з прохання про укладання договору оренди земельної
ділянки, на якій можливо розмістити кіоск за умови отримання всіх необхідних
дозволів та погоджень.

Тобто
суд вважає, що з урахуванням вищенаведеного позивачем правомірно обрано спосіб
захисту шляхом виселення останнього з приміщення кіоску.

Що до
того, що відповідач, користується об'єктом оренди і на даний час та належно
виконує умови договору, своєчасно і в повному обсязі сплачує за це оренду
плату, забезпечує належне збереження, експлуатацію і санітарне утримання
об'єкту оренди., про що свідчать відповідні платіжні доручення, то суд
враховує, що пунктом 3.5 договору встановлено, що орендна плата сплачується
відповідачем з дати підписання акту приймання -передачі. При поверненні об'єкта
оренди відповідачем останнім днем сплати орендної плати є дата підписання
сторонами акту приймання-передачі. Таким чином, оскільки відповідач після
закінченню дії договору оренди не повернув спірне майно позивачу, то дії
позивача по отриманню орендних платежів після закінчення дії договору оренди
від відповідача узгоджуються з положеннями п. 3.5 договору.

Твердження
відповідача, що розпорядження Київської міської

державної
адміністрації №2323 на підставі якого позивач уклав із відповідачем

договір
оренди № 159-Упр (ДВ)/05 не скасоване отже, не зрозумілі правові
підстави позивача не виконувати вимоги власника та його розпорядження і
вимагати виселити підприємця ОСОБА_1. з об'єкта оренди не приймаються судом до
уваги оскільки в розпорядженні визначаються лише загальні підстави для забезпечення
населення районів м. Києва торговими закладами по реалізації продовольчих
товарів першої необхідності. Сама ж процедура реалізації таких заходів, як і
зазначено в даному розпорядженні, покладена на позивача, який відповідно і
уклав договір оренди з відповідачем, в якому сторони і визначили свої права та
обов'язки.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які
мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно
до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати  господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених
законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що
зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким
чином, позивачем належним чином доведено правомірність виселення відповідача з
займаного приміщення.

Витрати
за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно
-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України
покладаються  на відповідача.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Виселити у примусовому порядку
Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) з орендованого майна, а
саме кіоску „Квіти” (інвентарний номер №0004546), що розташований біля станції
метро „Печерська” загальною площею 9,7 кв.м..

3.          Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства „Київський
метрополітен” (м. Київ, пр-т. Перемоги 35, код 03328913) 85 (вісімдесят п'ять)
грн. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя
Наріжний С.Ю.