СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.08                                                                                 Справа № 8/28.

Суддя Батюк Г.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Донецької залізниці, м. Донецьк

до ДХК " Антрацит ", м. Антрацит Луганської області

про стягнення 5080 грн. 00 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Погорєлова Т.В., дов.№ Н-01/4215 від 10.11.07;

від відповідача - Бойченко Ю.В., дов. № 11 від 03.01.08.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу за користування вагонами у сумі 5080 грн. 00 коп.

Ухвалою арбітражного суду Луганської області від 07.02.1999 по справі № 8/28 провадження по справі було зупинено.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.12.07 № 8/28 провадження по справі поновлено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.01.08 замінено позивача у справі на правонаступника - Державне підприємство «Донецька залізниця».

Відповідач листом від 09.01.08 №10/16, листом від 29.01.08 №506/32, листом від 30.01.08 №10/67, проти позовних вимог заперечує, з підстав викладених у листах.

В обґрунтування позовних вимог заявник зазначає, що згідно зі ст. 119 Статуту Залізниць і наказу № 174 від 8/5-98 за користування над встановлені строки вагонів поданих під навантаження та вивантаження або перевантаження засобами вантажовідправника або вантажоотримувача, з останніх стягується штраф. Відповідно до відомостей подачу та прибирання вагонів у зв’язку з тим, що відповідачем не було виконано план перевезень по станції Антрацит, останньому за серпень 1999 р. нарахований штраф у розмірі 280 грн. 00 коп.

Позивачем на адресу відповідача бала надіслана претензія №733 від 13.10.99, але відповідач відповідь не неї не надав, штраф не сплатив.

Оцінивши матеріали справи та вислухавши доводи представників сторін у їх сукупності, суд, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штраф є штрафною санкцією, яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушенням ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Як було вказано вище позивач посилається на норми Статуту залізниць України, які передбачали нарахування відповідного штрафу за понаднормативний простій вагонів.

Діюча редакція статті 119 Статуту залізниць України передбачає, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки

забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Тобто діюча редакція Статуту не містить такого поняття як простій вагонів та відповідно штраф за нього.

Частиною 2 ст. 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, що втратив силу, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов’язків, які виникли після моменту набрання ним сили.

Відповідно до статті 8 ЦК України цивільні відносини, не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, регулюються тими правовими нормами, які регулюють схожі за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

При неможливості застосування аналогії закону для регулювання цивільних правовідносин, вони регулюються відповідно загальними принципами цивільного законодавства (аналогія права).

Як було вказано вище, нормативний акт, на підставі якого позивач нарахував штрафні санкції на цей час не діє, в той же час положеннями діючого Статуту залізниць, нарахування штрафу за понаднормативне користування вагонами не передбачено. Також вказані правовідносини не врегульовані загальними принципами цивільного законодавства. Тобто у даному випадку неможливо застосувати ані аналогію закону ані аналогію права.

Приймаючи до уваги викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 49, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволені позову відмовити.

2. Судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення - 04.02.08.

Суддя            Г.М.Батюк