ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2008 р. Справа № 07/48-08

вх. № 985/5-07

Суддя господарського суду Інте Т.В.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився; відповідача - Мельник Ю.В., дов. № 449 від 28.02.08 р.;

розглянувши справу за позовом ПП "Злагода - 1", м. Лозова

до КП "Дирекція єдиного замовника", м. Лозова

про визнання окремої частини правочину недійсною та стягнення 14424,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Приватне підприємство „Злагода-1” звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п.2.2.23 договору прийому-передачі на обслуговування житлового фонду від 01.07.05 р., укладеного з Комунальним підприємством „Комунальник”, стягнення 10771,00 грн. безпідставно отриманих коштів, 615,14 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 2691,66 грн. інфляційних нарахувань та відшкодування сплачених судових витрат по справі.

Позовні вимоги обґрунтовує неправомірним встановленням в п. 2.2.23 договору від 01.07.05 р. оплати Виконавцем (позивачем) послуг Замовника (відповідача) по забезпеченню сприяння усіх його відділів і служб у вирішенні виробничих, технічних, юридичних та фінансових питань, передбачених п. 2.1.1 договору, посилаючись на безоплатний характер даних послуг та на незаконність визначення пунктом 2.2.23 договору вартості послуг в сумі 4,8 тис. грн., так як, відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України та ч.2 ст. 189 ГК України, зобов’язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Крім того, вважає не передбачення п. 2.1.1 договору надання будь-яких послуг Замовником, що свідчить про порушення в цій частині договору вимог ч.5 ст. 203 ЦК України, за якою правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вважає п. 2.2.23 договору таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та є недійсним. Просить суд стягнути з відповідача 10771,00 грн. сплачених на його користь позивачем за час дії договору та, відповідно до ч.1 ст. 536 та ст. 625 ЦК України 615,14 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 2691,66 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, зокрема посилаючись на додержання сторонами при укладанні договору від 01.07.05 р. вимог чинного господарського та цивільного законодавства. Пояснив, що рішення про укладання спірного договору було зумовлено відсутністю у позивача виробничих можливостей здійснювати весь обсяг послуг щодо обслуговування житлового фонду власними силами. Заява позивача про фактичне ненадання відповідачем послуг за договором спростовується оплатою ним спожитих послуг в період з серпня 2005 р. по травень 2006 р. та прийняттям господарським судом Харківської області рішення від 17.12.07 р. у справі № 33/284-07, яке набрало чинності, про стягнення з позивача на користь відповідача 44438,66 грн. заборгованості за договором від 01.07.05 р. Жодних зауважень, протоколів розбіжностей, претензій, пропозицій про зміну, розірвання договору, протягом його дії, від позивача не надходило. Він не скористався, відповідно до ст. 907 ЦК України, правом розірвання договору, в тому числі шляхом односторонньої відмови від нього. Доказів суперечності договору чинному законодавству позивач не надав.

Ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області Бровченко І.О. від 08.04.08 р., відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи було продовжено до 08.05.08 р.

Дослідивши надані в підтвердження заявлених вимог та заперечень документи та докази, вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до укладеного між Комунальним підприємством „Комунальник” та Приватним підприємством „Злагода-1” 01.07.05 р. договору прийому-передачі на обслуговування житлового комплексу (далі – договір), Замовник (відповідач) передав, а Виконавець (позивач) прийняв на обслуговування житловий масив мікрорайону 5, з метою забезпечення кваліфікованого утримання та обслуговування житлового фонду, його інженерного устаткування, належного санітарного стану при будинкових територій.

Пунктом 2 договору сторони обумовили взаємні зобов*язання, за якими Замовник (відповідач) зобов*язався забезпечити сприяння усіх відділів і служб КП „Комунальник” у вирішенні виробничих, технічних, юридичних і фінансових питань Виконавця (позивача), в тому числі: надавати технічну і проектно-кошторисну документацію на об*єкти Виконавця; готувати і затверджувати титульні списки на будинки, що підлягають капітальному ремонту; доводити Виконавцю план виконання капітального ремонту житлового фонду; надавати Виконавцю консультативно-методичну допомогу при розробці графіків планово-попереджувальних та профілактичних ремонтів, з питань охорони праці та техніки безпеки; надавати можливість Виконавцю користуватися нормативно-інструктивними та довідковими матеріалами (документами); надавати юридичні консультації; контролювати питання охорони праці та техніки безпеки і готувати звіти з охорони праці до вищих організацій; контролювати експлуатацію електроустановок споживачів напругою до 1000В у відповідності до ПТЕЕС і ПБІЕС; надавати послуги АДС та проводити ремонт і технічне обслуговування ліфтового обладнання.

Виконавець (позивач) зобов*язався, відповідно до п. 2.2.23 договору, за надані послуги сплачувати Замовнику щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним 5760 грн., що передбачено змінами до договору, прийнятими сторонами. Зазначення в змінах до договору п. 2.2.22 замість 2.2.23, суд визнає, з урахуванням пояснень відповідача, помилкою, оскільки, за змістом дані зміни відповідають пункту 2.2.23 договору.

Рішенням Лозівської міської ради ХLVI сесії IV скликання від 23.01.06 р. № 1280 „Про припинення комунального підприємства „Комунальник” в результаті приєднання його до комунального підприємства „Дирекція єдиного замовника”, КП „Комунальник” було припинено в результаті реорганізації шляхом приєднання його до комунального підприємства „Дирекція єдиного замовника” Лозівської міської ради Харківської області. Згідно Статуту КП „Дирекція єдиного замовника”, це підприємство є правонаступником КП „Комунальник”. Відповідно до ст. 59 ГК України, у разі приєднання одного суб*єкта господарювання до іншого суб*єкта господарювання, до останнього переходять усі майнові права та обов*язки приєднаних суб*єктів господарювання.

Відповідно до ст.180 ГК України та ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч.3 ст. 180 ГК України зазначає, що при укладанні договору сторони зобов*язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За змістом спірний договір є договором про надання послуг, положення якого регулюються главою 63 ЦК України.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов*язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов*язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 903 ЦК України передбачає, за умов договору, надання послуг за плату, зобов*язання замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Посилання позивача на безоплатний характер спірного договору суд визнає безпідставним, в зв*язку з відсутністю в його тексті зазначення про це та, навпаки, передбачення п. 2.2.23 договору ( редакції змін до договору) плати за надання відповідачем певних послуг.

Відсутні також правові підстави для прийняття судом стверджень позивача про порушення при укладанні договору ч.1 ст. 524 ЦК України та ч.2 ст. 189 ГК України, якими передбачене вираження грошового зобов*язання в договорі у грошовій одиниці України – гривні. Так, п. 2.2.23 договору було встановлено вартість послуг 4,8 тис.грн., а змінами до договору – 5760 грн. Посилання позивача на порушення додатку № 8 до Інструкції „Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” також не можуть бути прийняті судом, так як, дані вимоги стосуються заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях, до яких господарські договори не віднесені.

Не підтверджене будь-якими доказами і твердження позивача про порушення відповідачем ч.5 ст. 203 ЦК України. Визначені в п.2.1.1 договору послуги мають реальний характер та можуть бути підтверджені, в разі необхідності, відповідними доказами. Але, в зв*язку з не передбаченням умовами договору будь-якого підтвердження надання послуг відповідачем, будь то документи, акти виконаних робіт і т.п., суд вважає відсутніми підстави їх вимоги для вирішення спору, що розглядається.

За таких умов, суд не вбачає правових підстав для визнання п. 2.2.23 договору недійсним, що виключає задоволення майнових вимог позивача про стягнення з відповідача, на підставі ч.1 ст. 216 ЦК України, перерахованих за договором коштів в сумі 10771,00 грн. та нарахованих, відповідно до ст.ст. 536, 625, 1214 ЦК України процентів в сумі 615,14 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 2691,66 грн.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об*єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, суд визнає вимоги позивача позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, в зв*язку з чим, вважає необхідним в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 46, 49, 69, 82-85 ГПК України, ст.ст. 63, 203, 216, 524, 536, 625, 638, 901, 903, 1214 ЦК України, ст.ст. 180, 189 ГК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення підписано 25 квітня 2008 року.

Суддя Інте Т.В.