ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 2-15/6372.1-2007(2-30/13201-2006)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий

Дерепи В.І.,

судді

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"

на

у справі

рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.11.2007 року

№ 2-15/6372.1-2007

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"

до

відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський моторний завод"

про

стягнення 18 183 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники :

позивача

Сідлецька С.О.

відповідача

Медведєв Ф.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 вересня 2007 року (суддя І.Іщенко), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 листопада 2007 року (судді В.Гонтар, Ю.Борисова, К.Волков) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 1 818,30 грн. штрафу за поставку неякісної продукції по договору поставки № 402-08-01/04 від 03.03.2004 року.

В касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", не погоджуючись з прийнятими по справі судовими актами, просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, статті 233 Господарського кодексу України, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення –без змін.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом Автономної Республіки Крим та Севастопольським апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, і з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, між сторонами 3 березня 2004 року було укладено договір поставки за № 402-08-01/04, на підставі додаткової угоди до якого від 05.08.2005 року згідно специфікації № 9 відповідач за видатковою накладною № 1167 від 28.10.2005 року та довіреності ЯКС № 324392 від 26.10.2005 року передав позивачеві зварювальний апарат АДД –4002 У1, що був оплачений позивачем 10.10.2005 року платіжним дорученням № 7977 за рахунком-фактурою № 0802 від 10.10.2005 року.

Згідно з частиною 1 статті 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

31.10.2005 року позивачем були складені акти приймання продукції за якістю № 755 та № 01/755, згідно яких рама напівпричепа агрегату іржава, на шині одного з коліс є тріщини.

Не дивлячись на те, що приймання товару по якості було здійснено з порушенням пункту 22 Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, а саме, в присутності лише працівників позивача –ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", відповідачем –ВАТ "Сімферопольський моторний завод" був визнаний факт поставки товару неналежної якості та замінено шасі на зварювальному апараті АДД –4002 У1, що підтверджується накладною № 3080 від 06.04.2006 року і актом приймання ТМЦ по кількості, якості й комплектності від 07.04.2006 року.

Пунктом 9.3 договору поставки від 03.03.2004 року № 402-08-01/04 сторони встановили, що у випадку постачання неякісного товару постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 5 % від вартості неякісної продукції.

З урахування наведеного, суди визнали обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 18 183 грн. штрафних санкцій.

Водночас, відповідно до вимог статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначена стаття Господарського кодексу України узгоджується з приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено право суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшуючи розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач замінив шасі на зварювальному апараті АДД –4002 У1, порушення відповідачем зобов'язань щодо якості поставленої продукції не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, і за цих обставин визнав можливим застосувати до спірних правовідносин правила статті 233 Господарського кодексу України.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме, статті 233 Господарського кодексу України є безпідставними, оскільки судами відповідно до правовідносин, що склалися між сторонами, було застосовані відповідні норми Господарського кодексу України. За цих обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок судів про наявність підстав для зменшення відповідальності сторони за договором.

Враховуючи, що судами всебічно, повно і об’єктивно з’ясовані всі обставини, що мають значення для справи, та правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, підстав для скасування судових актів не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 вересня 2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 листопада 2007 року у справі № 2-15/6372.1-2007 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                      В.Дерепа

Суддя                                                                                                    Б.Грек

Суддя                                                                                                     Л.Стратієнко