ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

17 квітня 2008 р.           Справа 12/35-08

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" (23240, м. Вінниця, Вінницький р-н, смт. Десна, вул. Гагаріна, 6, ідент.код 00953208)

до: Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Вінницяобленерго" (21100, м. Вінниця, вул. 1-го Травня, 2, ідент.код 25542876)

про стягнення 2418251,66 грн.

Головуючий суддя Кожухар М.С.

Cекретар судового засідання Швець Н.В.

Представники

позивача - Олійник Р.О., Олійник Ю.Ю. - за дорученням

відповідача - Обертюх Т.С. –за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з 05.01.2005 р. по 30.11.2006 р. отримав від позивача 2418251,66 грн. на підставі договору № 6663 від 05.05.1997 р., якого не існувало, тому кошти, отримані відповідачем без достатньої правової підстави, повинні бути повернуті позивачу відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві № 249 від 26.03.2008 р. позов не визнав, послався на те, що між сторонами існували договірні правовідносини з користування електроенергією, за постачання якої позивачем здійснено оплату у сумі, що є предметом спору; договір 6663 від 05.05.1997 р. вказано в рахунках на оплату електроенергії помилково.

Справу порушено 29.02.2008 р. з призначенням розгляду на 27.03.2008 р.

Для надання сторонами необхідних документів судом оголошено перерви: в судовому засіданні 27.03.2008 р. - до 08.04.2008 р., в судовому засіданні 08.04.008 р. - до 17.04.2008 р.

В судовому засіданні 17.04.2008 р. представники сторін, відповідно, позовні вимоги та заперечення на позов підтримали.

З їх пояснень та наданих документів суд вбачає таке.

З 05.05.1997 р. по даний час між сторонами існують договірні відносини з постачання та користування електроенергією за договорами під № 6663 від 05.05.1997 р., 04.12.2000 р., 24.04.2003 р., 24.08.2006 р., які містять положення, що договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від договору або його перегляд.

Позивач користується електроенергією, щомісячно (в тому рахунку у період, за який позивач просить стягнути перераховану суму) складає та подає відповідачу рапорти про кількість використаної електроенергії.

На підставі цих рапортів відповідач виставляє позивачу рахунки на оплату електроенергії.

Рахунки (зокрема - за період з січня 2005 р. по грудень 2006 р.) мають один номер 6663 і містять період (місяць) використання електроенергії та визначення її вартості, також у цих рахунках є посилання на договір 6663 від 05.05.1997 р.

З реєстру розрахункових документів позивача вбачається, що останній у платіжних документах за вказаний у позовній заяві період як підставу перерахування коштів зазначав плату за електроенергію за відповідний місяць 2005, 2006 року згідно договору 6663 від 05.05.1997 р.

Наведене стверджується матеріалами справи.

Позивач вважає, що, оскільки в платіжних документах зазначено договір, який на його думку, між сторонами не існував, то кошти отримано відповідачем без достатніх правових підстав.

Такі доводи позивача суд вважає помилковими.

Наявність договору 6663 від 05.05.1997 р. між сторонами підтверджено наданим відповідачем оригіналом цього договору.

Між сторонами мають місце непереривні довготривалі господарські відносини щодо постачання та користування електроенергією на підставі укладених договорів.

З січня 2005 р. по листопад 2006 року ці відносини ґрунтувались на договорах за номером 6663 від 24.04.2003 р. та 24.08.2006 р.

Позивач користувався електроенергією, яку оплачував відповідно до отриманих рахунків, складених на підставі поданих ним рапортів.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526,ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач, отримуючи плату за відпущену за договором електроенергію, та позивач, оплачуючи отриману електроенергію, діяли згідно досягнутої домовленості та у визначених законодавством межах.

За вказаних обставин неправильне зазначення в платіжних документах дати договору між сторонами не є підставою вважати безпідставним перерахування коштів позивачем та отримання їх відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 82, 84, 115 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Кожухар М.С.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст.84 ГПК України 18 квітня 2008 р.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу