ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 26/413

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів :

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- Карманова О.Д.,

відповідача

- Жабінець Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

ЗАТ "Страхова компанія "Провідна"

на постанову

від 04.02.2008 Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№26/413

за позовом

ЗАТ "Страхова компанія "Інвестсервіс"

до

ЗАТ "Страхова компанія "Провідна"

про

стягнення 17440,58 грн. збитків

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м.Києва від 08.11.2007 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2008 (судді: Корсак В.А., Авдеєв П.В., Кондес Л.О.), позов задоволено –на підставі ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України стягнуто з відповідача 17440,58 грн. збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання відповідачем умов договору облігаторного перестрахування №10/10 від 12.06.2003.

ЗАТ "СК "Провідна" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на незастосування судами ст.ст.173,193,216 ГК України та ст.ст.526,530 ЦК України. Зокрема, скаржник вказує на те, що позивач в порушення ст.530 ЦК України не виконав передбачене п.5.3.1 договору облігаторного перестрахування №10/10 від 12.06.2003 зобов'язання щодо сповіщення відповідача протягом двох робочих днів (18 та 19 січня 2005 року) про настання страхового випадку, а тому відповідач скориставшись своїм правом (п.4.3.9.3 договору облігаторного перестрахування №10/10) відмовив у виплаті частини страхового відшкодування. Скаржник також вважає належним доказом виконання позивачем свого зобов'язання повідомлення про вручення поштового відправлення, а не надану представником копію переліку поштових відправлень станом на 19.01.2005р.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставин справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова - залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

12.06.2003р. між Закритим акціонерним товариством “Міжрегіональна страхова компанія “НАДРА” (перестраховиком), правонаступником якої є відповідач, та Українською інноваційною страховою компанією “Інвестсервіс” (перестрахувальником) був укладений договір облігаторного перестрахування №10/10, згідно умов якого об’єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами і додатковим обладнанням, яке встановлено на транспортному засобі.

05.04.2004р. позивачем був укладений договір добровільного страхування автотранспорту (КАСКО) М6 № 01026 –101, відповідно до якого страхувальник - Газда О.М. застрахував належний йому автомобіль VOLKSWAGEN Passat 1.9 D (р.н. 76808 ТС). Страхова сума за договором страхування становила 69300 грн.

15.01.2005р. застрахований автомобіль VOLKSWAGEN Passat 1.9 D (р.н. 76808 ТС) був викрадений, що підтверджено довідкою про порушення кримінальної справи № 4200405 від 16.01.2005р. Ліміт відповідальності по договору страхування на момент викрадення автомобіля склав 61518, 80 грн.

Згідно з умовами договору страхування викрадення застрахованого автомобіля є страховим випадком.

Про настання страхового випадку було повідомлено перестраховика, що підтверджено рахунком-бордеро збитків за січень 2005р., заявлених, але не сплачених перестрахувальником.

Відповідно до п.7.10 договору страхування у випадку викрадення транспортного засобу третіми особами, виплата страхового відшкодування здійснюється в два етапи. Перший -30% від страхової суми протягом 72 годин після отримання від страхувальника довідки про порушення кримінальної справи. Другий –70 % страхової суми, з вирахуванням франшизи, після призупинення кримінальної справи. Розмір франшизи по договору страхування становить 10% від страхової суми, тобто 6930 грн.

На підставі викладеного позивач сплатив страхувальнику по першому етапу страхове відшкодування в сумі 20790 грн. платіжним дорученням №1543 від 23.03.2005р.

Згідно п.5.2 договору облігаторного перестрахування відшкодування перестраховиком своєї частки збитків перестрахувальнику здійснюється шляхом оформлення перестрахувальником рахунку–бордеро збитків, в який включаються всі збитки, що були врегульовані перестрахувальником за звітний період –місяць і в яких перестраховик, згідно умов цього договору зобов’язаний прийняти участь.

Позивач направив відповідачу рахунок-бордеро збитків за березень 2005р., за яким останній повинен був сплатити 5893,97 грн.

Пізніше позивачем був направлений відповідачу рахунок-бордеро збитків за травень 2005р., який був акцептований перестраховиком. Доля перестраховика у страховому відшкодуванні склала 11546,61 грн. Крім того, позивач направив відповідачу весь пакет документів.

Разом з тим, відповідач листом від 15.12.2005 №2689 відмовив у виплаті страхового відшкодування по договору перестрахування.

Відповідно до договору перестрахування виплата страхового відшкодування перестраховиком здійснюється протягом 15 робочих днів з дня отримання перестраховиком від перестрахувальника рахунку бордеро –збитків та документів відповідно до п.4.2.5 договору перестрахування.

Апеляційний суд не прийняв до уваги посилання відповідача на п.5.3 Договору облігаторного перестрахування №10/10 від 12.06.2003, згідно якого збитки, сума страхового відшкодування за якими за попередніми прогнозними розрахунками може перевищувати 50000 грн., врегульовуються окремо (індивідуально) і не включаються до щомісячного рахунку-бордеро збитків, виходячи з наступного.

Згідно п.10.2 Договору Позивач (Перестрахувальник) зобов'язався передати, а Відповідач (Перестраховик) зобов'язався прийняти частину відповідальності Позивача по всіх транспортних засобах, прийнятих останнім на страхування, з 12.06.2003р. до дати повного виконання прийнятих зобов'язань перед Позивачем, навіть, якщо строк дії Договору перестрахування закінчиться.

За прийняття Перестраховиком частини відповідальності Перестрахувальника, останнім сплачувалася премія Перестраховику, на умовах, визначених Договором перестрахування.

05.04.2004р. позивачем був укладений договір добровільного страхування автотранспорту (КАСКО) М6 № 01026 –101, відповідно до якого страхувальник - Газда О.М. застрахував належний йому автомобіль VOLKSWAGEN Passat 1.9 D (р.н. 76808 ТС). Страхова сума за договором страхування становила 69300 грн.

Позивач перестрахував свою відповідальність по даному Договору страхування у Відповідача, що підтверджується Рахунком бордеро-премій за квітень 2004 року, та сплатив Відповідачу премію за прийнятий ризик у розмірі 648,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2855 від 30.06.2004р.

Перестраховик (Відповідач) акцептував Рахунок бордеро-премій та отримав перестрахову премію, тобто прийняв на себе ризик на перестрахування.

Ліміт відповідальності, який прийняв на себе Відповідач по даному Договору страхування становив 28,35% від страхової суми, тобто 17440,58 грн.

Таким чином, збитки ЗАТ „СК „ПРОВІДНА" у даному конкретному випадку по прогнозним розрахункам склали 17440,58 грн., що не перевищує 50000 грн.

Тому, в даному випадку ЗАТ УІСК „Інвестсервіс" був застосований п.5.2 договору перестрахування, де зазначено, що відшкодування Перестраховиком своєї частки Перестрахувальнику здійснюється шляхом оформлення Перестрахувальником Рахунку - бордеро збитків, в який включаються всі збитки, що були врегульовані Перестрахувальником за звітний період (місяць) і в яких Перестраховик, згідно умов цього Договору зобов'язаний прийняти участь.

Апеляційна інстанція відхилила доводи відповідача щодо його несвоєчасного та неналежного інформування позивачем про страховий випадок з тих мотивів, що Департаментом врегулювання збитків ЗАТ УІСК „Інвестсервіс" на адресу Перестраховика було направлено повідомлення №65 від 19.01.2005р. рекомендованим листом, що підтверджується Реєстром згрупованих рекомендованих поштових відправлень, що пересилаються в межах України, від 19.01.2005р. (№6 за списком - ІФД „Капіталь Страхування") та відповідним касовим чеком, що повністю відповідає пункту 5.3.1 договору перестрахування. Позивачем було надано для огляду в судовому засіданні апеляційної інстанції оригінал повідомлення №65 від 19.01.2005р. та реєстр рекомендованих поштових відправлень, з яких вбачається що відповідач дійсно був належним чином повідомлений про страховий випадок.

Колегія погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.987 Цивільного кодексу України за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов’язків перед страхувальником.

Судами попередніх інстанцій з врахуванням вимог ст.ст.525,526,530 Цивільного кодексу України та на підставі ретельної правової оцінки умов договору облігаторного перестрахування від 12.06.2003 №10/10 (далі - договір), наявних у справі рахунків –бордеро збитків, рахунків – бордеро премій, платіжних доручень, листування сторін та інших наявних у справі доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а відповідачем не спростовано безпідставність відмови останнього (перестраховика) у відшкодуванні позивачу (страховику) частини збитків (у спірній сумі) по виплаті суми страхового відшкодування страхувальнику (гр-ну Газда О.М..) після настання страхового випадку в середині січня 2005 року.

Відповідачем помилково застосовано п.4.3.9.3 договору перестрахування, яким передбачено право перестраховика (відповідача) відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадку несвоєчасного повідомлення перестрахувальником перестраховика про настання страхового випадку без поважних на те причин.

Адже, судом з врахуванням оглянутих в судовому засіданні апеляційної інстанції оригіналів повідомлення №65 від 19.01.2005р. та реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 19.01.2005р. з достовірністю встановлено належне та своєчасне (протягом двох робочих днів) сповіщення позивачем відповідача про отримане від страхувальника повідомлення про настання страхового випадку, чим спростовуються бездоказові твердження скаржника про зворотне.

Наявні ж заперечення відповідача зводяться передусім до посилань на оцінку судом неналежних доказів (реєстр згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 19.01.2005р.), однак, згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Тим більше, що посилання скаржника на необхідність додаткового підтвердження факту виконання позивачем свого зобов'язання, передбаченого п.5.3.1 договору облігаторного перестрахування №10/10 від 12.06.2003, саме повідомленням про вручення поштового відправлення, як належним доказом, суперечать змісту наведеного ним же п.8.1 договору перестрахування, яким не вимагається підтвердження факту отримання листа чи рекомендованого листа позивача повідомленням про вручення поштового відправлення.

Окрім того, наявне включення позивачем страхового випадку, що настав 15.01.2005р., до рахунку–бордеро збитків за січень 2005р., які не були врегульовані (страхове відшкодування по яким не було сплачено), також свідчить про обгрунтованість задоволених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції правомірно відхилено посилання скаржника в обгрунтування своїх заперечень на недодержання позивачем визначеного п.5.3 договору перестрахування окремого (індивідуального) порядку врегулювання збитків, сума страхового відшкодування за якими за попередніми прогнозними розрахунками може перевищувати 50000 грн., оскільки в даному конкретному випадку ліміт відповідальності перестраховика (збитки ЗАТ "СК "Провідна") становлять 17440,58 грн., що не перевищує 50000 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2008 у справі №26/413 залишити без змін, а касаційну скаргу ЗАТ "СК "Провідна" –без задоволення.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді : Є.Чернов

В.Цвігун