СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
УХВАЛА

справа
№

За
позовом:          Фізичної особи -
підприємця

ОСОБА_2

(АДРЕСА_2

представник
позивача:         ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до
відповідача          Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь, вул.
Луначарського, 5)

треті
особи,          Комунальне підприємство
„Бюро технічної інвентаризації та

які
не заявляють          державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна”

самостійних
вимог на          Севастопольської міської Ради

предмет
спору, на          (99040, м.
Севастополь, вул. Хрустальова, 83),

стороні
відповідача:

Регіональне відділення Фонду
державного майна України

в АР Крим та місті Севастополі

(99008, м. Севастополь, майдан Повсталих, 6),

Відкрите акціонерне товариство  „Севастопольський маяк”

(м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 14)

(м. Севастополь, Фіолентовське шосе,
1)

про          визнання незаконним та скасування
наказу Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради № 316 від
06.06.2006 в частині належності ВАТ „Севастопольський маяк” на праві приватної
власності будиночку № 41,

визнання незаконним та скасування
Свідоцтва про право власності на будиночки бази відпочинку „Каравела”, виданого
06.06.2006 Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради в частині
належності ВАТ „Севастопольський маяк” на праві приватної власності будиночку №
41, -

Суддя Ілюхіна Г.П.

Представники сторін:

від позивача:
ОСОБА_1, представник,
довіреність б/н від 08.11.2007;

від
відповідача:          не з'явився,

від
третіх осіб:          не з'явився (КП „Бюро технічної
інвентаризації та державної реєстрації об'єктів нерухомого майна” СМР),

не з'явився (Регіональне відділення
Фонду державного майна України в АР Крим та місті Севастополі),

не з'явився (ВАТ „Севастопольський
маяк”),

Суть
спору:

11.03.2008
(вх.№627) фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду
міста Севастополя з позовом до Фонду комунального майна Севастопольської
міської Ради про:

-
визнання незаконним та скасування наказу Фонду комунального майна
Севастопольської міської Ради № 316 від 06.06.2006 в частині належності ВАТ
„Севастопольський маяк” на праві приватної власності будиночку № 41,

-
визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на будиночки
бази відпочинку „Каравела”, виданого 06.06.2006 Фондом комунального майна
Севастопольської міської Ради в частині належності ВАТ „Севастопольський маяк”
на праві приватної власності будиночку № 41, з посиланням на статті 16, 331
Цивільного кодексу України.

Ухвалою
суду від 14.03.2007 порушено провадження у справі, в порядку статті 27
Господарського процесуального кодексу України до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача залучено:

-
Комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна” Севастопольської міської Ради,

-
Регіональне відділення Фонду державного майна України в АР Крим та місті
Севастополі,

-
Відкрите акціонерне товариство
„Севастопольський маяк”  (арк.с.
1-2) .

Відповідач
явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив,  надав письмові пояснення (вх.№5313), в яких
просить розглянути справу у відсутність його представників, вирішення спору
залишив на розсуд суду (арк.с.28).

Треті
особи явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили,
вимоги ухвали суду від 14.03.2008 не виконали, про час, місце та дату розгляду
справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не
повідомили.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши
надані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

в с т а н о в и в:

З`ясовані
наступні обставини:

12.11.2001
ОСОБА_2 зареєстрований Печерською районною у м.Києві Державною адміністрацією в
якості фізичної особи -підприємця (арк.с.11).

17.11.2004
міжОСОБА_3., що діяв від імені громадянки ОСОБА_4 (Дарувателька) та
громадянином ОСОБА_2. (Обдаровуваний) укладено Договір  дарування земельної ділянки площею 0,0349 га,
розташованої на території міста Севастополя, Балаклавського району, у районі
бази відпочинку „Каравела”, ділянкаНОМЕР_2, зареєстрований в реєстрі за № 1930,
бланк ВВО № 311040 (арк.с.56-57).

21.12.2004
Севастопольським міським управлінням земельних ресурсів видано ОСОБА_2
Державний акт серії КМ №157347 на право власності на земельну ділянку площею
0,0349 га, розташовану в м. Севастополі, у районі бувшої бази відпочинку
«Каравела», діл.НОМЕР_2, для ведення садівництва на підставі Договору
дарування земельної ділянки від 17.11.2004 № 1930 (арк.с.12).

06.06.2006
Наказом Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради  № 316 «Про оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна»оформлено свідоцтво про право власності за ЗАТ
«Севастопольський маяк»на будинки бази
відпочинку «Каравела», розташовані за адресою: АДРЕСА_3 (арк.с.29).

06.06.2006
Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради ЗАТ «Севастопольський
маяк»видано свідоцтво про право власності на будинки бази  відпочинку «Каравела», розташовані за
адресою: АДРЕСА_3 (арк.с.15).

12.09.2006
вих.№ 305 ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті
України по земельних ресурсах»в особі Севастопольської філії на запит судді
місцевого Балаклавського районного суду м. Севастополя повідомив, що відповідно
до розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від
08.09.1997 № 6152-р про часткове припинення ВАТ «Севастопольський маяк»права користування
земельною ділянкою, наданою для обслуговування бази відпочинку «Каравела»та
передачею частини земельної ділянки на користь громадян, зокрема: ОСОБА_2.
згідно доданої схеми (арк.с.16, 17).

17.10.2007
Рішенням Севастопольської міської Ради № 2925 надано згоду громадянину
України ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельної ділянки площею
0,0349 га по Фіолентовському шосе, 104-Б/1 з «для ведення індивідуального
садівництва» на «індивідуальне дачне будівництво»та розробку проекту
землеустрою по відведенню земельної ділянки (арк.с.54-55).

Статтями
1, 21 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в
судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації), які мають право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Пунктом
1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України
передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають
при  укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів.

Відповідно
до статей 4, 11, 15, 30 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Суди
розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

У
відповідності з частиною 3 статті 22 Закону України „Про судоустрій України”,
місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до  їх підсудності.

Виходячи
зі змісту  статей 1, 41 Господарського
процесуального кодексу України, господарські суди розглядають  справи в порядку позовного провадження, якщо
склад учасників спору відповідає положенням статті 1 цього Кодексу, а
правовідносини, стосовно яких виник спір, носять господарський характер.

У
вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського
кодексу України.

Господарський
спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

-
участь у спорі суб'єкта господарювання;

-
наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що
виникає з відповідних відносин;

-
відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом
іншої юрисдикції (пункт 3 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду
України від 27.06.2007 № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам”).

Між
тим, спір стосовно прав і обов'язків фізичних осіб підвідомчий місцевим
районним судам загальної юрисдикції, а не господарським судам, що вбачається з
вказаних положень Господарського процесуального кодексу України та положень
статей 4, 11, 15, 30 Цивільного процесуального кодексу України.

Сам
по собі факт реєстрації фізичної особи суб'єктом підприємницької діяльності не
є перешкодою для набуття нею власності як фізичною особою.

На
час укладення Договору, ОСОБА_2. був фізичною особою -підприємцем, однак в
зазначених правовідносинах позивач виступав не як суб'єкт підприємницької
діяльності, а як фізична особа -громадянин, так як земельна ділянка оформлена
йому для ведення садівництва, переоформлюється для індивідуального дачного
будівництва, об'єкт не призначений для підприємницької діяльності по цільовому
використанню.

Зазначене
свідчить про те, що спір має бути предметом розгляду тільки у
місцевому районному суді загальної юрисдикції.

Все
вищеперелічене дає суду право для висновку, що провадження по справі підлягає
припиненню в порядку пункту 1 частини першої
статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з
тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Згідно
зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України, державне мито
підлягає поверненню у випадках і в порядку, встановлених законодавством.

Статтею
8 Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993 „Про державне мито”
передбачено, що сплачене державне мито підлягає поверненню частково або
повністю, зокрема, у випадку припинення провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в суді чи в господарському суді.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1, 12, 21, 45, пунктом 1 частини першої
статті 80, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1.          Провадження по справі №5020-7/091 припинити.

2.          Повернути з Державного бюджету України (р/р
0007, отримувач: Державний бюджет, Ленінський район в м. Севастополі,
банк отримувача: ДУ ДКУ в м. Севастополі, МФО 824509, , код
платежу: 22090200) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_2, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про поточні
рахунки в матеріалах справи відсутні) державне мито у сумі 85 грн. 00 коп.
(вісімдесят п'ять грн. 00 коп.), сплачене квитанцією № 331876 від 29.02.2008,
оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Наказ видати після набрання
ухвалою законної сили.

Суддя
Г.П. Ілюхіна