ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20/167

20.05.08

За позовом Об’єднання підприємств «Українська ліга музичних прав»

До                    Товариства з обмеженою відповідальністю «АРГО- Торгівельна мережа»

Про                     зобов’язання укласти договір

Суддя Палій В.В.

Секретар Молочна Н.С.

Представники:

Від позивача Ховхун Ю.Е.- предст. (дов. від 29.02.2008р.)

Від відповідача Гойда Д.М.- предст. (дов. від 12.11.2007р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРГО- Торгівельна мережа» про зобов’язання укласти договір про виплату винагороди за комерційне використання об’єктів суміжних прав у редакції, запропонованій позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є уповноваженою організацією колективного управління, що здійснює збір винагороди за комерційне використання фонограм. Відповідач є власником торговельної мережі. У торговельних закладах відповідача здійснюється публічне виконання музичних творів, шляхом їх подання через розташовані у приміщенні закладів технічні засоби. Таким чином, відповідач є суб’єктом комерційного використання фонограм, який зобов’язаний укласти з уповноваженою організацією колективного управління договір про виплату винагороди за комерційне використання фонограм. Проте, відповідач такого договору не укладав, винагороду не сплачує. У зв’язку з наведеним, позивач просить суд зобов’язати відповідача укласти з позивачем договір про виплату винагороди за комерційне використання об’єктів суміжних прав.

Відповідач у відзиві заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що ним за адресою офіційного місцезнаходження: м. Київ, пров. Виноградний, 1/11, к. 2 не було одержано пропозиції від позивача про укладення договору, відповідно не було розглянуто та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

У судовому засіданні 13.05.2008р. судом оголошено перерву до 20.05.2008р., з метою виготовлення повного тексту рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до свідоцтва про визнання організації колективного управління уповноваженою організацією №3 від 07.03.2003р., яке видано Державним департаментом інтелектуальної власності МОН України позивачу, позивач уповноважений здійснювати збір і розподіл винагороди (роялті) за використання опублікованих з комерційною метою фонограм і відеограм та контроль за правомірним використанням таких фонограм (відеограм).

Як зазначає позивач, відповідач є суб’єктом господарювання, одним із видів діяльності якого є утримання мережі одягу під торговельною маркою «Арго». У торговельних закладах відповідача здійснюється публічне виконання музичних творів, шляхом їх подання через розташовані у приміщенні закладів технічні засоби (репродуктори, радіомережу тощо), внаслідок чого виконання цих музичних творів є доступним для сприйняття відвідувачами та персоналом цих закладів, що зафіксовано, шляхом відеозйомки 05.12.2007р. співробітниками позивача. Оскільки відповідач є суб’єктом комерційного використання фонограм та зобов’язаний укласти з уповноваженою організацією колективного управління договір про виплату винагороди за комерційне використання фонограм, позивач, 10.12.2007р. надіслав на адресу відповідача, яка зазначена у торговельних закладах відповідача у Куточку покупця: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 42, пропозицію укласти договір про виплату винагороди за комерційне використання фонограм із двома примірниками проекту договору.

Проте, відповідач не вчинив дій щодо його отримання, внаслідок чого конверт був повернутий на адресу позивача із відміткою поштового відділення –за закінченням терміну зберігання.

Позивач вважає, що відповідач такими діями ухиляється від укладення договору та здійснення виплати винагороди за комерційне використання фонограм та їх примірників. У зв’язку з наведеним, позивач просить суд зобов’язання відповідача укласти договір з позивачем про виплату винагороди за комерційне використання об’єктів суміжних прав у редакції, запропонованій позивачем.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що у Куточках споживачів торгівельних закладів відповідача знаходяться копії свідоцтв про державну реєстрацію відповідача, у яких зазначена наступна адреса: 01024, м. Київ, пров. Виноградний, 1/11, к. 2. Оскільки позивач не направляв відповідачу пропозиції про укладення договору за зазначеною адресою, така пропозиція відповідачем не одержувалась, відповідно не було розглянуто та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об’єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Згідно з ч.7 ст.179 Господарського кодексу України (далі по тексту –ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Порядок укладення договорів встановлений главою 53 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферту) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст.639 ЦК України).

Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов’язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.642 ЦК України).

Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Частиною третьою статті 179 ГК України передбачені випадки, коли укладення господарського договору є обов’язковим для сторін. Так, укладення господарського договору є обов’язковим, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язковим для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (ч.3 ст.179 ГК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд зобов’язати відповідача укласти договір, предметом якого є виплата винагороди за комерційне використання об’єктів суміжних прав.

Оскільки відповідач є суб’єктом комерційного використання фонограм, відповідно відповідач зобов’язаний самостійно здійснювати нарахування сум винагороди відповідно до розділу І Постанови Кабінету Міністрів України №71 від 18.01.2003р. «Про затвердження розміру винагороди (роялті) за використання опублікованих з комерційною метою фонограм і відеограм та порядку їх виплати»і перерахувати її уповноваженим організаціям колективного управління на підставі укладених з ними договорів.

Таким чином, запропонований позивачем до укладення договір за своєю правовою природою відноситься до договорів, які підлягають обов’язковому укладенню зі сторони відповідача. Проте, оскільки, як зазначає позивач, він є не єдиною уповноваженою організацією колективного управління, з якою відповідач має право укласти договір, відповідно право вибору контрагента за договором належить відповідачу.

Суд критично оцінює посилання позивача на факт надсилання відповідачу пропозиції про укладення договору, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу пропозиції про укладення договору.

Так, позивач посилається на те, що адреса, за якою надсилалась пропозиція відповідачу, була вказана у торговельних закладах відповідача у Куточку покупця, на підтвердження чого позивач надав суду фотокопію стенда під назвою «Куточок покупця». Проте, надана фотокопія містить лише частину стенду. При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що така фотокопія зроблена, а стенд розміщено саме у торговельному закладі відповідача.

Натомість, як вбачається із довідки про включення до ЄДРПОУ відповідача, свідоцтва про державну реєстрацію відповідача, адресою офіційного місцезнаходження відповідача є: м. Київ, провул. Виноградний, 1/11, к. 2. Доказів направлення пропозиції про укладення договору на зазначену адресу відповідача позивачем суду не надано.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що ним зроблено пропозицію відповідачу укласти договір, відповідно між сторонами не могло виникнути розбіжностей при укладання договору, які передаються на вирішення суду, оскільки умови договору сторонами не погоджувались.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов’язання укласти договір про виплату винагороди за комерційне використання об’єктів суміжних прав у редакції, запропонованій позивачем.

Судові витрати у відповідності до ст.49 ГПК України покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                           В.В. Палій