ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№ 7/224-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

СТОВ "Колос"

на

постанову від 11.12.2007 р. Житомирського апеляційного господарського суду

у справі

№ 7/224-07 Господарського суду Вінницької області

за позовом

ПП "Салько"

до

СТОВ "Колос"

про

стягнення 82 462,04 грн.

За участю представників сторін:

позивача –Плутін О.М. дов. від 01.10.2007 р.

відповідача –Чоловський О.М. дов. від 04.01.2008 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.10.2007 р. (суддя - Мінєєва Н.В.) позов задоволено. Стягнуто з СТОВ "Колос" на користь ПП "Салько" 82 462,03 грн. заборгованості, 824,63 грн. сплаченого державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 р. (судді – Горшкова Н.Ф., Майор Г.І., Філіпова Т.Л.) рішення Господарського суду Вінницької області від 09.10.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, СТОВ "Колос" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання усної домовленості між сторонами ПП "Салько" передало СТОВ "Колос" товар на загальну суму 82 462,03грн., по накладній № 7 від 25.12.2004 р. 200 тонн кукурудзи на суму 60 000 грн. та по накладній № 7 від 25.12.2004 р. 57 648 кг ячменю на суму 22 462,03 грн. Товар був отриманий представником відповідача Гуменюком І.П. на підставі довіреності НАЧ № 310595 від 25.12.2004 р.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що між сторонами з 2004 р. по 2007 р. постійно виникали господарські зобов’язання, по яких не були проведені взаєморозрахунки, в зв’язку з чим кожна з сторін зверталась до господарського суду щодо стягнення наявної заборгованості по окремим накладним.

Заборгованість СТОВ "Колос" в розмірі 82 462,03 грн. за отриману продукцію по накладним № 7 від 25.12.2004 р. на час розгляду справи в суді першої інстанції не була погашена, що письмово було підтверджено представником відповідача Остапенко М.В. листом від 09.10.2007 р.

Обгрунтовуючи касаційну скаргу СТОВ "Колос" посилається на те, що в накладних на отримання товару вказувалось, що зерно відпускалось в рахунок взаєморозрахунків. Вказує, що ПП "Салько" станом на день прийняття рішення місцевим господарським судом мало заборгованість перед СТОВ "Колос" в розмірі 62 143,89 грн. Відповідач зазначає, що факт зарахування зобов'язань в рахунок взаєморозрахунків між підприємствами підтверджується наявністю на більшості накладних запису про зарахування товару в якості розрахунку як за попередні зобов'язання, так і за ті, що виникнуть у майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направив СТОВ "Колос" вимогу про сплату боргу № 189 від 21.08.2007 р., яка задоволена не була.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 601 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що згоди обох сторін щодо визначення суми боргу з урахуванням взаємних поставок товарів сторонами не

було досягнуто.

За таких обставин, суди правомірно вказали про відсутність підстав для припинення зобов’язання на підставі ст. 601 ЦК України, шляхом зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вказаних вимог, відповідачем у накладних не було зазначено конкретно, в рахунок яких саме господарських операцій отримано товар на спірну суму та доказів про зарахування однорідних вимог не було надано.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Місцевим господарським судом було правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване та законне рішення.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з цим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.10.2007 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 року у справі № 7/224-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.