ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20-9/066-45/99

24.04.08

За позовом:

Приватного підприємства "Агенція Нерухомості "Астерія"

До відповідача:

Севастопольської міської Ради

Третя особа:

Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради

Про:

визнання права на нерухоме майно

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Яковлєв А.В., директор, паспорт АР 356034

відповідача: Сарахман С.А., дов. від 17.03.2008 № 1029, дов. від 04.04.2008 № 03-15/1449

третьої особи: Сарахман С.А., дов. від 17.03.2008 № 1029

Суть спору: визнання за позивачем права власності на 50,5% нежилого приміщення, площею 32,0 кв.м. за адресою: м. Севастополь, вул. Морська, 50.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач орендував вбудоване приміщення, яке являло собою скрізьний під’їзд житлового будинку. Позивач зазначає, що здійснив за власний рахунок його реконструкцію, в наслідок чого, на думку позивача, створена нова річ, яка придатна для використання в якості нежитлового приміщення для діяльності суб’єкта господарювання. Позивач зазначає, що надав спірному майну нових експлуатаційних якостей, згідно яких вартість об’єкту оренди зросла більш ніж у два рази. Тому, позивач вважає, що він має право на визнання за ним права власності на частину об’єкта оренди.

Третя особа проти задоволення позову заперечила та вказала, що згода на здійснення невіддільних поліпшень орендованого майна не надавалася, а тому позивач не має права на відшкодування вартості таких поліпшень. Також третя особа зазначила, що нової речі позивачем не створено, оскільки орендоване майно як було вбудованим нежитловим приміщенням та ним і залишилось. Крім того, на думку третьої особи, норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватися спеціальні норми права.

Ухвалою Господарського суду міста Севастополя від 26.02.2008 справу Господарського суду міста Севастополя № 20-9/066 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до резолюції Голови Господарського суду міста Києва справу Господарського суду міста Севастополя № 20-9/066 передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою від 14.03.2008 прийнято справу Господарського суду міста Севастополя № 20-9/066 до свого провадження, присвоєно справі № 20-9/066-45/99 та призначено до розгляду на 07.04.2008.

В судовому засіданні 07.04.2008 оголошено перерву до 24.04.2008 ,для виготовлення повного тексту рішення.

Позивач в судовому засіданні заявляв усне клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке судом відхилено у зв’язку з його необґрунтованістю та тим, що питання які позивач пропонував для вирішення експертизи, не виходять до предмету доказування.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

07.02.2003 між позивачем та Управлінням з питань майна комунальної власності міської державної адміністрації укладено договір оренди нерухомого майна № 13-03 (далі - Договір). За умовами Договору позивачеві передано в оренду нерухоме майно - вбудоване приміщення, загальною площею 32,0 м.кв., що знаходиться на 1 поверсі і розташоване за адресою м. Севастополь, вул.. Морська, 50. Приміщення, що орендується буде використовуватися під офіс (п. 1.1., 1.2. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору передача майна в оренду не тягне за собою передачу орендарю (позивачеві) права власності на таке майно. Власником орендованого майна залишається міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.6. Договору всі поліпшення об’єкту оренди, які можуть бути відділені без шкоди для об’єкта, є власністю орендаря (позивача). Вартість поліпшень об’єкта оренди, здійснених орендарем за рахунок власних коштів, які не можуть бути відділені від об’єкту оренди без шкоди для об’єкта, відшкодуванню орендарю орендодавцем не підлягають.

Нормою п. 5.2. Договору передбачено право орендаря (позивача) за згодою орендодавця на здійснення реконструкції, розширення, технічне переобладнання орендованого майна.

07.02.2003 між сторонами Договору складено Акт приймання-передачі орендованого майна, згідно якого позивачеві передано в оренду нерухоме майно - вбудоване приміщення, загальною площею 32,0 м.кв., що знаходиться на 1 поверсі і розташоване за адресою м. Севастополь, вул. Морська, 50.

Позивач листами від 15.04.2003 № 12, від 11.08.2003 № 73, від 11.08.2003 № 74, від 23.12.2003 № 110, від 27.12.2005 № 99 звертався з проханням надати згоду на здійснення невіддільних поліпшень орендованого майна.

Спір виник в наслідок того, що позивач вважає, що він здійснивши поліпшення орендованого ним комунального майна, та надавши цьому майну нових якостей та фактично створивши нову річ, має право власності на частку в цьому майні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини сторін, щодо оренди майна за Договором продовжують існувати, то до правовідносин сторін за Договором підлягають застосуванню норми Цивільного та Господарського кодексів України.

Нормою ч. 1 ст. 778 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Згідно частини 4 вказаної статті якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, право наймача (орендаря) на частку в орендованому ним за Договором майні, може виникнути виключно за умови надання наймодавцем (орендодавцем) згоди на здійснення наймачем (орендарем) поліпшень орендованого майна.

Згідно п. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Позивачем не надано суду доказів того, що ним отримано згоду орендодавця на здійснення поліпшень орендованого майна. Відповідач та третя особа зазначили, що такої згоди позивачеві не надавалося, це ж підтвердив в своїх поясненнях позивач.

Отже, підстави для визнання позивача співвласником орендованого майна, як і власником цього майна, відсутні. Тому, вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи та заперечення сторін та надані на їх підтвердження докази щодо здійснення позивачем поліпшень орендованого майна та понесення позивачем затрат на таке поліпшення, судом не приймаються на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають значення для справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя          Балац С.В.