ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"09" червня 2008 р.

Справа № 14/132

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 14/132

за адміністративним позовом: виробничо-комерційної фірми "РВК Плюс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Сонячна, 2,

до відповідача: Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Кіровоград, вул. Покровська, 4,

про визнання нечинним податкового повідомлення - рішення.

Секретар судового засідання - А.В. Адаменко

Представники сторін:

від позивача - Ковальова Л.М., довіреність № 69/01 від 05.03.08 р.;

від позивача - Звіздун А.М., довіреність б/н від 24.10.07 р.;

від відповідача - Доган В.Й., довіреність № 1 від 08.01.08 р.;

Час прийняття постанови: 15 год. 56 хв.

Подано позов про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ від 16.11.2007 р. №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 314375,00 грн., в тому числі 237500,00 грн. основного платежу та 76875,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд також визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ прийняті за результатами узгодження спірного податкового повідомлення-рішення в процедурі адміністративного узгодження №/1 від 28.03.2008 р., №/2 від 31.03.2008 р.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки щодо порушення підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.9 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” щодо завищення підприємством валових витрат, оскільки, як вважає позивач , прийняття та оплата підприємством послуг за господарським договором з ПП “Світ +” є юридичним фактом з яким Закон України “Про оподаткування прибутку підприємств” пов'язує право платника податку на віднесення вартості послуг до валових витрат.

Позивач зазначає, що господарський договір, які укладався підприємством на отримання інформаційно-послуг в установленому порядку недійсним не визнавався, його укладення та виконання є господарською операцією та діяльністю ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ , зазначеною в Статутних документах та звертає увагу суду, що факт понесених витрат (сплата коштів) по господарської операції відповідачем не заперечується, а доказом прийняття виконаних робіт, наданих послуг є акт виконаних робіт (послуг).

Позивач стверджує, що в підтвердження правомірності зарахування спірних сум до валових витрат надав відповідачу первинні документи, а саме платіжне доручення, акт виконаних робіт, звіт про шляхи розширення ринків збуту скрапленого газу, податкову накладну, тобто усі належним чином оформлені документи, які згідно статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” фіксують факти здійснення господарських операцій.

Позивач стверджує, що нормами Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не передбачено необхідності доведення платником податку безпосередньо зв'язку здійснених ним витрат із підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. Тому всі понесені витрати платника податку є прямо пов'язані із такою підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці. На це вказує пункт 5.11 статті 5 цього Закону, згідно якого установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, що отримані підприємством труби обсадні у 1 кварталі 2007 р. не реалізовувались і повинні бути враховані у “Розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів” у залишку запасів на кінець звітного періоду.

Той факт, що маркування (розмір) труб, зазначених в акті приймання-передачі від 31.01.2007 р. та акті приймання-передачі від 01.03.2007 р. не співпадає, позивач пояснює технічною помилкою при складанні документів та звертає увагу суду, що в обох актах йде мова про один вид труб (труба обсадна), з головної книги підприємства вбачається, що в першому кварталі 2007 р. підприємство тільки в одному випадку придбавало 290 тонн труб обсадних і така ж кількість труб в цьому ж кварталі була реалізована. За обліковими даними інших труб обсадних у підприємства не було, при цьому вказані труби обліковувались на підприємстві за їх видом, без зазначення їх розміру.

Посилаючись на норми підпункту 6.1 статті 6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, позивач зазначає про безпідставність нарахування штрафних (фінансових) санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки періоди за які нараховувалися штрафні санкції були у підприємства збитковими.

В запереченнях на позов відповідач наполягає на порушенні позивачем вимог Законів України „Про оподаткування прибутку підприємств”, вважає обґрунтованими та правомірними висновки податкової служби, викладені в акті перевірки, який став підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

На підставі направлень від 14.09.2007 р. №95,102, виданих Кіровоградською МДПІ спеціалістами державного податкового органу проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 р. по 30.06.2007 р.

Документальною перевіркою встановлено порушення вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, пункту 5.9 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого визначено заниження податку на прибуток за 4 квартал 2006 року у розмірі 56250,00 грн., за 1 квартал 2007 року у розмірі 181250,00 грн., що зафіксовано в акті перевірки від 01.11.2007 р. № 65/23-00/30697215.

Акт перевірки став підставою для винесення Кіровоградською МДПІ податкових повідомлень-рішень від 16.11.2007 р. №/0 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 237500,00 грн. основного платежу та 76875,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погодившись з нарахуванням податкового зобов’язання позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в процедурі адміністративного узгодження. За результатами розгляду скарг позивача в процедурі апеляційного узгодження спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін, в зв’язку з чим Кіровоградською МДПІ винесено повідомлення-рішення від 28.03.2008 р. №/1, від 31.03.2008 р. №0/2.

Господарський суд задовольняє вимоги позивача про визнання недійсними спірних податкових повідомлень-рішень в силу наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ та ПП “Світ +” укладено договір №02/10-6 від 02.10.2006 р., згідно якого ПП “Світ +” бере на себе зобов'язання надати інформаційно-консультаційні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до умов договору сторонами укладено акт від 31.12.2006 року приймання-передачі виконаних робіт, за яким сторони підтверджують надання позивачу інформаційно-консультаційних послуг в повному об'ємі з належним оформленням на суму 270000,00 грн., в тому числі ПДВ – 45000,00 грн.

ПП “Світ+” виписано податкову накладну №300104 від 31.12.2006 р. на суму 270000,00 грн., в тому числі ПДВ 45000,00 грн.

Платіжним дорученням №638 від 30.01.2007 р. ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ перерахувало ПП “Світ +” за підготовчі та інформаційно-консультативні послуги згідно договору №02/10-6 від 02.10.2006 року.

Для огляду в судовому засіданні позивачем представлено звіт ПП “Світ+” про проведення дослідження “Шляхів розширення ринків збуту скрапленого газу“ згідно договору №02/10-6 від 02.10.2006 року.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати – сума будь-яких витрат в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, які здійснюються в рахунок компенсації вартості товарів (робіт, послуг), які платник податку придбав для їх подальшого використання у господарської діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, які сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону (крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими від сплати цього податку або не є його суб’єктами згідно із законодавством, - є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті – також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Із змісту зазначених вище договору та акту прийому-передачі виконаних робіт, звіту ПП “Світ+”, пояснень представників позивача вбачається, що ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ фактично отримало послуги від ПП “Світ +”, які пов'язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва та сплатило вартість наданих послуг, визначену умовами договорів.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) (підпункт 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 “Про оподаткування прибутку підприємств”).

Як свідчить зміст підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, кваліфікуючою ознакою документів, підтверджуючих валові витрати, є обов'язковість їх ведення (зберігання) за правилами ведення податкового обліку.

Діюче законодавство не містить переліку документів, обов'язкових для ведення і зберігання з метою їх застосування в податковому обліку, а тому, жодний документ по формальній ознаці не може бути визнаний підтверджуючим або не підтверджуючим валові витрати.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (частина 1 статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”).

Витрати, понесені позивачем і не визнані відповідачем в акті перевірки підтверджені актом приймання-передачі від 31.12.2006 р., платіжним дорученням №638 від 30.01.2007 р., податковою накладною №300104 від 31.12.2006 р. та іншими документами, що підтверджують отримання позивачем послуг, які пов'язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ.

Підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не містить конкретних вимог відносно форми і змісту документів, що підтверджують понесені витрати, а оформлення актів приймання-передачі виконаних робіт не суперечить вимогам правил ведення податкового обліку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодекс адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час податковим органом не надано суду будь-яких доказів, що свідчать про невикористання в господарської діяльності позивача послуг, отриманих від ПП “Світ+” згідно договору №02/10-6 від 02.10.2006 р.

За таких обставин, господарський суд вважає безпідставними висновки державного податкового органу про завищення ВКФ “РВК Плюс” у формі ТОВ валових витрат, пов’язаних з оплатою по договору №02/10-6 від 02.10.2006 р.

Згідно договору від 31.01.2007 р. №31/01-Т7 позивач придбав у ТОВ “Валдар” товар згідно специфікації, а саме труби обсадні 146х8,5 Д в кількості 290 тонн по ціні 2500,00 грн. на загальну суму 870000,00 грн., в тому числі ПДВ 145000,00 грн. та отримав податкову накладну на даний товар.

За змістом акту прийому-передачі товарів від 31.01.2007 р. ТОВ “Валдар” передав, а позивач прийняв трубу обсадну в кількості 290 тонн по ціні 2500,00 грн. на загальну суму 870000,00 грн., в тому числі ПДВ 145000,00 грн., але марка труби зазначена не 146х8,5Д, а 244,5х13,84, що позивач поясняє технічною помилкою при оформленні акту прийому-передачі.

Оплата за труби згідно договору №31/01-Т7 від 31.01.2007 р. проведена згідно платіжних доручень №712 від 13.03.2007 р., №715 від 13.03.2007 р.

01.02.2007 р. позивач уклав договір №1 з ТОВ “Реут” на продаж товару згідно специфікації, а саме труби обсадної марки 146х8,5 Д в кількості 290 тонн по ціні 2505,00 грн. на загальну суму 871740,00 грн., в тому числі ПДВ 145290,00 грн., видав відповідну податкову накладну № від 01.03.2007 р. та отримав оплату по договору.

За змістом акту прийому-передачі позивач передав, а ТОВ “Реут” прийняв трубу обсадну марки 146х8,5 Д в кількості 290 тонн поо ціні 2505,00 грн. на загальну суму 871740,00 грн., в тому числі ПДВ 145290,00 грн.

Операція по придбанню та реалізації труби обсадної в кількості 290 тонн відбулася в 1 кварталі 2007 року, тобто в одному звітному періоді.

Посилаючись на різні маркіровки труби, придбаної та реалізованої позивачем, податкова служба прийшла до висновку про порушення позивачем розрахунку приросту (убутку) товарних запасів за 1 квартал 2007 року, що призвело до нарахування податкового зобов'язання.

Господарський суд не може погодитися з позицією податкової служби, оскільки з аналізу договорів від 31.01.2007 р. №31/01-Т7, від 01.02.2007 р. та специфікацій до них вбачається, що позивачем як придбавалась так і реалізовувалась в одному звітному періоді труба обсадна марки 146х8,5 Д в кількості 290 тонн, про що свідчать податкові накладні №115/5 від 31.01.2007 р., № від 01.03.2007 р. Зазначення в акті прийому-передачі від 31.01.2007 р. іншої марки труби обсадної, а саме 244,5х13,84, ніж в договорі від 31.01.2007 р., при відсутності будь-яких змін до умов договору та специфікації до нього пояснюється технічною помилкою при оформленні акту прийому-передачі.

Згідно бухгалтерської довідки по рахунку 281 “Товари на складі” протягом 1 кварталу 2007 р. позивачем було оприбутковано та відвантажено трубу обсадну в кількості 290 тонн. За даними бухгалтерського обліку ні на початок, ні на кінець 1 кварталу 2007 року на підприємстві не обраховувалась труба обсадна в більших об'ємах ніж 290 тонн, що були придбані в січні 2007 року та реалізовані в березні 2007 року.

Отже, висновок податкового органу про порушення позивачем розрахунку приросту (убутку) товарних запасів за 1 квартал 2007 р. є необґрунтованим.

Господарський суд погоджується з позицією позивача, що при нарахуванні штрафних санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем не враховано показники податкової звітності підприємства та норми підпункту 6.1 статті 6 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно якої штрафні санкції за збиткові періоди не нараховуються, а об'єкт оподаткування за підсумками кварталу, півріччя та трьох кварталів обчислюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги повністю та визнає нечинними податкові повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ №/0 від 16.11.2007 р., №/1 від 28.03.2008 р., №/2 від 31.03.2008 р. про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 314375,00 грн., в тому числі 237500,00 грн. основний платіж та 76875,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №/0 від 16.11.2007 року, №/1 від 28.03.2008 року, №/2 від 31.03.2008 року, згідно яких виробничо-комерційній фірмі "РВК Плюс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 314375 грн. 00 коп., з яких: 237500 грн. 00 коп. - основний платіж та 76875 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь виробничо-комерційної фірми "РВК Плюс" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Соколівське, вул. Сонячна, 2, ідентифікаційний код 30697215, р/р 4100 АКІБ "Укрсиббанк" м. Кіровоград, МФО 351005) судові витрати по справі в розмірі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата виготовлення постанови в

повному обсязі - 13.06.2008 року.