ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 101
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2008

Справа
№2-7/1036-2008

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1)

До
відповідача  Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

Про
стягнення  19745,49 грн.

Суддя
Дворний І. І.

представники:

Від
позивача - не з'явився.

Від
відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про стягнення 19745,49 грн.

Позовні
вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по повній
та своєчасній оплаті вартості поставленої позивачем за відповідним договором
алкогольної продукції, через що заборгованість Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 перед Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 складає
2698,29 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не
погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі
17047,20 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

21.02.2008
р. до ГС АР Крим від Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 надійшла заява
про зменшення позовних вимог, в якій позивач повідомив про допущені ним
математичні помилки при здійсненні розрахунку пені, у зв'язку з чим сума пені,
що підлягає стягненню з відповідача на користь СПД ОСОБА_1 становить 217,37
грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Сторони
явку представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце слухання справи були проінформовані належним чином
рекомендованою кореспонденцією.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторін добросовісно
користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове
засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки
матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,
підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку
статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд
справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу
України.

За
клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Матеріали
справи свідчать, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 був переданий у власність
відповідача товар - алкогольна продукція, на загальну суму 2988,25 грн., що
підтверджуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними №РНя0002554
від 04.07.2007 р. та №РНя0002596 від 11.07.2007 р.

Відповідно
до п. 2.4 укладеного між сторонами договору Покупець зобов'язується оплачувати
кожну придбану за цим договором партію продукції не пізніше 14 календарних днів
з дати її отримання (дата складання накладної).

У той
же час, відповідачем вартість поставленого товару була оплачена лише частково
на суму 289,96 грн., через що на час розгляду справи заборгованість Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2 перед Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 складає 2698,29 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду
з вимогою про стягнення боргу в примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч.
1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського
кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач
не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі
2698,29 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом,
передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким
чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов
договору поставки в частини повної та своєчасної оплати вартості переданого
товару, через що позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
відносно стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2698,29 грн. є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У той
же час, у суду відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем до
відшкодування суми пені у розмірі 17047,20 грн., позаяк позивачем були
проігноровані вимоги суду про надання доказів часткової сплати відповідачем
вартості товару у розмірі 289,96 грн., які були викладені в ухвалах від 18.01.2008
р., 14.02.2008 р., 06.03.2008 р. Суд звертає увагу на те, що відсутність
вказаних документів унеможливлюють перевірку обґрунтованості розрахованої
позивачем суми пені, оскільки суми пені повинні обчислюватися за кожен день
прострочення та враховувати зменшення розміру заборгованості внаслідок
добровільного виконання боржником свого обов'язку. Суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до частини другої статті 22 ГПК України сторони мають
право, зокрема, подавати докази та брати участь в їх дослідженні. Водночас
частиною першою статті 33 ГПК передбачено обов'язок доказування кожною стороною
тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
а статті 38 і 65 названого Кодексу уповноважують господарський суд в разі недостатності
доказів витребувати їх, у тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.
До того ж згідно з частиною третьою статті 22 ГПК сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів
до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.
Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на
штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6
Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником
якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж
розумного строку. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням обставин
конкретної справи може розцінюватись господарським судом як зловживання
процесуальними правами і тягти за собою, зокрема, такий наслідок, як відмова в
позові. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови
в позові в частині стягнення з відповідача пені.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог згідно з
положенням статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) суму заборгованості у розмірі 2698,29 грн., 26,98  грн. державного мита та 16,13 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний
І.І.