ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 21/285

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу           Відкритого акціонерного товариства

"Маріупольський металургійний комбінат

ім. Ілліча"

на рішення           господарського суду Донецької області

від 11.02.2008 року

у справі                                                  № 21/285

господарського суду                              Донецької області

за позовом                                                  Відкритого акціонерного товариства

"Маріупольський металургійний комбінат

ім. Ілліча"

до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю

"Лемтранс"

про                                                            стягнення 16 951,34 грн.

за участю представників:

позивача –          Сукач Т.В.

відповідача -                                          Прусової Я.С.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення збитків у розмірі 16 951,34 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.02.2008 року (суддя Матюхін В.І.) у даній справі в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" просить скасувати рішення місцевого господарського суду у даній справі і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.02.2006р. між сторонами укладено договір про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №1431, за яким ТОВ “Лемтранс” зобов’язалось виконувати експедиторські послуги, пов’язані з організацією перевезення вантажів ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, інші транспортні послуги по письмовим заявкам комбінату, здійснювати взаєморозрахунки, а позивач –оплачувати надані експедитором послуги на умовах договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” здійснює авансовий платіж на відшкодування витрат відповідача по перевезенню вантажів і іншим транспортним послугам, при цьому вартість перевезень і других транспортних послуг визначається не вище тарифів, встановлених Мінтрансом України.

Обов’язком відповідача, відповідно до п.2.1.5. цього договору, є пред’явлення позивачеві не рідше одного разу на сім діб рахунку на виконання послуг з обов’язковим додаванням оригіналів податкових накладних по кожному рахунку окремо.

Сторони також домовились, що кожного кварталу, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за кварталом, у якому надавались послуги, вони здійснюють звірку розрахунків (п.3.2 договору).

Позивач отримав від відповідача рахунки №№ Є 0507510 від 15.05.2007р., Є 0507511 від 15.05.2007р., Є 0507678 від 22.05.2007р., Є 0507679 від 22.05.2007р., в яких, як вважає ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, відповідачем здійснено зайве нарахування та списання з його авансового платежу 16 951,34 грн., пов’язаного з наданням послуг у період з 01.05.2007р. по 15.05.2007р. За зазначеними рахунками відповідач здійснював експедиторське обслуговування перевезень вантажів, у яких відправником був Авдіївський коксохімзавод, а вантажоодержувачем - ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”. Списані перевізником –ДП „Донецька залізниця” кошти були перевиставлені позивачеві на підставі відповідних переліків Ясинуватського ТехПД.

За твердженнями позивача безпідставність списання відповідачем грошових коштів з його рахунку полягає у тому, що у вказаний період застосовано наказ Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.04.2007р. № 356 „Про затвердження Розмірів знижок до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у власних залізничних вантажних вагонах та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України”, зареєстрований Міністерством юстиції України за №458/13725в 04 травня 2007 року і набув чинності лише з „0:00” годин 15.05.2007 року

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд повно і всебічно дослідив всі суттєві обставини справи та правильно виходив з необґрунтованості позовних вимог у зв»язку з невідповідністю їх вимогам чинного законодавства. При цьому, суд першої інстанції вказав, що ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча”, будучи вантажоодержувачем і зацікавленою особою, експедиторське обслуговування якого здійснював відповідач, отримавши залізничну накладну, мав можливість, так само як станція призначення, перевірити правильність сплаченої провізної плати і у разі її переплати звернутись до працівників станції про зазначення в накладній суми перебору, її виплату чи зарахування в рахунок майбутніх платежів. Умовами п.2.1. договору„Обов’язки експедитора”, не передбачено обов’язку відповідача перевіряти правильність заповнення перевізних документів та нарахування (визначення) залізницею тарифу (провізної плати).

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст.ст.12, 13 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність” експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку. Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Частинами 2, 3 статті 62 Статуту залізниць України передбачено, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць. Остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Відповідно до пп.1.3, 1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за № 864/5085, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. У тих випадках, коли станцією призначення виявлений перебір провізних платежів, останній зараховується в рахунок додаткових платежів, які виникли за даним відправленням при перевезенні. Залишок суми перебору станція призначення вказує в накладній та дорожній відомості над графою "Провізна плата". Виплата сум перебору або зарахування перебору в рахунок майбутніх платежів здійснюється фінансово-економічною службою залізниці після перевірки розміру перебору.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість списання відповідачем з рахунку позивача авансового платежу у розмірі 16951,34 грн., пов’язаного з наданням у період з 01.05.2007р. по 15.05.2007р. послуг з експедиторського обслуговування перевезень вантажів.

Згідно ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що з позовом до перевізника про повернення перебору провізних платежів має звертатись тільки платник провізної плати, яким є відповідач по справі, не заслуговують на увагу та спростовуються ст.62 Статуту залізниць України і п.1.9 Правил розрахунків за перевезення вантажів, якими передбачено, що остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення; станція призначення виявлений перебір провізних платежів зараховує в рахунок додаткових платежів, які виникли за даним відправленням при перевезенні (такі платежі має здійснювати вантажоодержувач); залишок суми перебору станція призначення вказує в накладній, яка видається вантажоодержувачу; виплата сум перебору (без визначення кола осіб, кому здійснюється така виплата) або зарахування перебору в рахунок майбутніх платежів (зарахування може бути здійснене на особовий рахунок вантажоодержувача) здійснюється фінансово-економічною службою залізниці призначення.

За таких обставин, прийняте рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а тому даний судовий акт слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.02.2008 року у справі № 21/285 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.Р. Шевчук