ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 40/433-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства ”Мрія” на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 9 січня 2008 року у справі № 40/433-06 за позовом Приватного підприємства ”Мрія” до Відкритого акціонерного товариства ”Діпрозаводтранс” про визнання права користування приміщенням,-

Встановив:

У листопаді 2006 року Приватне підприємство ”Мрія” звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства ”Діпрозаводтранс” про визнання права користування нежитловим приміщенням літ. ”А-5” загальною площею 218 м2, за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 29- А та про заборону здійснювати дії, які порушують право користування.

Рішенням господарського суду Харківської області від 5 жовтня 2007 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 9 січня 2008 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги.

Сторони не скористались правом на участь у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 29 грудня 2003 року між сторонами укладено договір № 1/30 оренди приміщення, на підставі якого позивачу надано в користування нежитлове приміщення літ. ”А-5” загальною площею 218 м2, за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 29- А. Термін дії договору було встановлено з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року та продовжено до 31 грудня 2005 р.

Відповідно до п.5.4. договору дія договору припиняється внаслідок закінчення строку його дії. Пунктом 3.3.10 договору встановлено, що по закінченню строку оренди позивач зобов’язаний повернути відповідачу приміщення за актом приймання передачі.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що термін дії договору оренди закінчився, позивач не повернув орендоване майно дійшли висновку, що позивач без належних правових підстав користується даним приміщення у зв’язку з чим у позові слід відмовити.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Прийняті у даній справі судові рішення цим вимогам не відповідають.

Позовні вимоги позивача грунтуються на договорі оренди № 1/30 від 29 грудня 2003 року.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність підстав для задоволення позову, суди послались на закінчення строку дії договору оренди, на підставі якого позивач користувався нежитловим приміщенням.

В порушення вимог ст. 43 ГПК України даний висновок грунтується на неповно встановлених даних, оцінки наявних у справі доказів, та урахування того, що в провадженні цього ж суду знаходиться справа № 47/642-06( 29/122-06) по спору між тими ж сторонами про виселення позивача, який грунтується на цьому ж договорі оренди.

Заявлене позивачем клопотання (а.с.27-28) про зупинення провадження по даній справі до вирішення іншої, пов’язаної з нею справи, в порушення передбачених ст. 22 ГПК України прав позивача, судом не вирішено.

На вказані порушення норм процесуального права апеляційний господарський суд не звернув уваги та залишивши рішення суду першої без змін припустився тих же порушень, що і суд першої інстанції.

Крім того, зазначивши, що спірне нежитлове приміщення належить відповідачеві на праві власності, суд не зазначив на підставі яких доказів грунтуються його твердження та не спростував доводів позивача про відсутність у відповідача такого права.

З урахуванням викладеного судові рішення не можна визнати такими, що постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи суду слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, дійсні права та обв’язки сторін і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства ”Мрія” задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 5 жовтня 2007 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 9 січня 2008 року у справі № 40/433-06 - скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді Вовк І.В.

Гончарук П.А.