КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 9/429-07
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Писана  Т.О
(доповідач по справі),
суддів:
секретар судового
засідання  Рустам'ян Е.А.,
представників сторін:
позивача:ОСОБА_2.-представник
за дов. №304 від 06.11.2007р., ОСОБА_1;
від відповідача: ОСОБА_4. -представники за дов. №2957
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Київської області від 15.01.2008 р.,
справі № 9/429-07 (суддя Євграфова Є.П.),
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Миронівка,
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
с. Центральне, Миронівського району,
прозобов'язання усунути перешкоди у
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Київської області з
позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про усунення перешкод у
Рішенням
господарського суду Київської області від 15.01.2008р. у справі №9/429-07 у
позові відмовлено у повному обсязі.

Не
погоджуючись із вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
місцевого господарського суду та
прийняти нове рішення по справі №9/429-07, яким задовольнити позовні
вимоги повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права та неповне з'ясування обставин справи.

Представник
апелянта вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню, рішення господарського суду Київської області від 15.01.2008р.
вважає таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального
права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач
надав відзив, в якому заперечив проти вимог апеляційної скарги, оскільки вважає
її необґрунтованою. Представник відповідача у судовому засіданні також
заперечив проти вимог апеляційної скарги, рішення господарського суду Київської
області від 15.01.2008р. у справі №9/429-07 вважає законним та обґрунтованим.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно
із ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно
до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд повторно розглядає
справу та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як
встановлено судом першої інстанції, відповідно до ліцензії, виданої
14.12.2005р. Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті,
суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 займається внутрішніми
перевезеннями пасажирів та їх багажу на таксі.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору оренди земельної
ділянки № 177 від 30.12.2005 року Миронівська міська рада надала позивачу в
оренду на 10 років земельну ділянку за адресою: м. Миронівка, вул. 40-річчя
Перемоги (біля залізничного вокзалу) площею 0,0214 га для її використання під
стоянку таксі.

За
твердженням позивача, починаючи з 01.01.2006р. відповідач постійно систематично
та умисно порушує виключне законне право позивача на використання земельної
ділянки для стоянки таксі з корисливою метою для здійснення діяльності таксі
шляхом розміщення свого автомобіля з позначкою таксі без будь-яких законних
підстав на орендованій позивачем земельній ділянці та постійно відмовляє
прибрати свій автомобіль з зазначеної земельної ділянки, чим завдає позивачу постійні
матеріальні збитки та моральну шкоду.

Протиправність
поведінки відповідача на думку позивача підтверджують акти виявлення
правопорушення від 11.02.2006р. (а.с. 28), 20.06.06р. (а.с. 29) та 08.02.2007р.
(а.с. 30), в яких зазначено, що ОСОБА_3 відмовився покинути територію стоянки.

Також
позивачем надано заяви від 15.01.06р., 16.06.06р. та від 27.06.06р., з якими
позивачка зверталась до Голови Миронівської міської ради, і в яких повідомляла
про порушення її прав та просила допомогти у вирішенні відповідної ситуації
(а.с. 35-37).

На
думку позивача наведені вище документи обґрунтовують його позовні вимоги щодо
зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та стягнення
8800,00 грн. матеріальних збитків у вигляді неодержаного доходу. Позовні вимоги
щодо стягнення моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. позивач обґрунтовує випискою
із медичної карти хворого (а.с. 48).

Однак,
колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні у
справі матеріали не є підтвердженням обставин, на які посилається позивач,
оскільки вони не підтверджують порушення відповідачем прав позивача, враховуючи
наступне.

Як
вірно встановлено місцевим господарським судом, діяльність зі зберігання
транспортних засобів на автостоянках регламентується Правилами зберігання
транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 22 січня 1996 року N 115 “Про затвердження Правил
зберігання транспортних засобів на автостоянках”. Ці Правила регламентують
організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів
(автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів,
причепів), які належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що
здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі
автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються,
незалежно від форм власності, які є суб'єктами підприємницької діяльності чи
належать цим суб'єктам.

Так,
відповідно до п. 6, п. 8. зазначених правил автостоянка повинна мати тверде
покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення,
телефонний зв'язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в'їзні-виїзні
ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації
транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках
обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та
самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація,
гучномовець. На території автостоянки забороняється знаходитися стороннім
особам, встановлювати ящики та шафи для зберігання інвентарю, запасних частин
чи інструментів.

У
договорі оренди земельної ділянки, на який посилається позивач, не визначено
конкретного місця, що виділяється під стоянку, зазначено лише «(біля
залізничного вокзалу)». Позивачем окрім договору оренди земельної ділянки не
було подано належних та допустимих доказів наявності введеної в експлуатацію та
облаштованої відповідно до вимог чинного законодавства стоянки транспортних засобів.

Крім
того, як вбачається із матеріалів справи, позивач претендує на земельну
ділянку, що знаходиться на дорозі, де здійснюється рух транспортних засобів.
Відповідно до  п. 15.1. Правил дорожнього
руху від 10.10.2001р. зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні
здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Порушення
правил зупинки і стоянки тягнуть адміністративну відповідальність встановлену
ч. 2. ст. 122 КпАП України.

Матеріалами
справи не підтверджується, що відповідачем порушувались правила стоянки. Подані
позивачем акти про знаходження відповідача на стоянці не є допустимим доказом
неправомірних дій відповідача.

Посилання
скаржника на протокол наради у виконуючого обов'язки голови
райдержадміністрації-голови районної конкурсної комісії для проведення
конкурсів на перевезення пасажирів від 06.03.06р., як на доказ посягання
відповідача на земельну ділянку позивача не є обґрунтованим, оскільки
відповідним протоколом не підтверджується факт посягання суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_5 на земельну ділянку позивача,
а йде мова про розгляд колективного звернення приватних перевізників м.
Миронівки про виділення майданчику, коли вирішувалось питання про умови та
можливість такого виділення  (а.с.
31-34).

Також
колегія суддів не вважає обґрунтованими посилання скаржника на відповідь
прокуратури №С-26 від 06.03.06р., оскільки в ній зазначено, що проводилась
перевірка за зверненням позивача з питань користування орендованою земельною
ділянкою під стоянку таксі іншими особами і за результатами відповідної
перевірки прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.
48).

Посилання
апелянта на висновки Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області від
12.02.07р., 30.03.07р., 12.04.07р. як на докази постійного перебування
автомобіля-таксі відповідача на орендованій земельній ділянці позивача та
здійснення ним перевезення пасажирів при використанні стоянки таксі позивача є
безпідставним, оскільки у відповідних висновках встановлено відсутність складу
як  адміністративного порушення, так і
кримінально-карних дій ОСОБА_5.

Також,
позивач в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив йому у задоволенні клопотання про залучення до матеріалів справи
доказів, а саме фотографій, які засвідчують факт перебування автомобіля
відповідача на орендованій позивачем земельній ділянці. У матеріалах справи
відсутні докази звернення позивача з клопотанням про залучення відповідних
доказів.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України  кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Скаржником
не доведено факт протиправної поведінки відповідача, а саме систематичного
порушення права позивача на використання земельної ділянки для стоянки таксі.
Посилання позивача на те, що відповідач займає місце стоянки власним
автомобілем і в зв'язку з цим позивач не має змоги поставити власний
автомобіль, що призводить до  втрати
прибутку не менше 100 грн. на тиждень, не підтверджується матеріалами справи.
При цьому апелянт просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки у
розмірі 8800,00 грн. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачу у позові щодо стягнення матеріальних збитків у
зв'язку з наступним.

Згідно
із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з
положеннями ст. 22 ЦК України збитками є зокрема доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Необхідною
умовою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є
наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності) відповідача, шкідливих наслідків такої поведінки (шкоди);
причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка
заподіяла шкоду. Саме наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною
вимогою для притягнення до відповідальності. Відсутність хоча б однієї з
зазначених складових, виключає склад правопорушення взагалі, а з ним відповідно
і правові підстави відшкодування збитків.

Проте,
подані сторонами докази свідчать про відсутність протиправної поведінки відповідача.
Крім того, матеріалами справи не підтверджується, що позивач не вживав заходів,
спрямованих на одержання доходів безпосередньо від об'єкту -орендованої
земельної ділянки, що передбачено ст. 623 ЦК України, оскільки стоянка належним
чином не організована.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним рішення суду
першої інстанції про відмову у позові щодо стягнення матеріальних збитків.

Щодо
заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції щодо відмови у позові.

Згідно
ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Враховуючи,
що матеріалами справи не підтверджено факт протиправної поведінки відповідача
щодо позивача, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними.

Колегія
суддів, на підставі наявних в справі матеріалів, дійшла до висновку що
відповідно до ст. 43 ГПК України суд першої інстанції повно і всебічно дослідив
подані сторонами докази у їх сукупності з матеріалами справи, дав їм вірну
правову оцінку, на підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для скасування чи зміни
рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Витрати
за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись  ст. ст.
99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в :

1.
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Київської області від 15.01.2008 р. у справі №9/429-07 залишити без
задоволення.

2.
Рішення господарського суду Київської області від 15.01.2008 р. у справі
№9/429-07  залишити без змін.

3.
Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий
суддя:
Писана  Т.О

Судді:

Мостова  Г. І.

Фаловська  І.М.

Дата відправки  17.03.08