ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 27/15-37/501

25.02.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Прес»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»

про

стягнення 138 766,48 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін

Від позивача : Крилов М.Д. - представник за довіреністю № б/н від 02.10.2007 року;

Від відповідача : Бугай Д.В.- представник за довіреністю № б/н від 16.05.07року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На новий розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Прес»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»про стягнення з відповідача заборгованості за Угодою № 27/09/05/127/05 від 27.09.05р. у розмірі 103 414,00 грн. –основного боргу, 3850, 00 грн. –прямих збитків, 18679,14 грн. –пені, 9979,45 грн. –індексу інфляції, 2843,89 грн. –3% річних; а також зобов’язання відповідача прийняти 40000,00 примірників замовленої продукції.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 27/15 від 27.02.2007 р. було у задоволенні позову відмовлено з огляду на недоведеність позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 27/15 від 07.06.2007 року рішення Господарського суду міста Києва № 27/15 від 27.02.2007 року було змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 103414,00 основного боргу, 13061,19 грн. інфляційних нарахувань, 3619,49 грн. річних у розмірі 3 %, 1200,95 грн. витрат по сплаті державного мита, 99,12 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, зобов’язано відповідача прийняти від позивача 40000,00 примірників «Путеводителя «Рыбные места», позовні вимоги про стягнення 3850,00 збитків залишено без розгляду, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України № 27/15 від 11.09.2007 року було частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія», рішення Господарського суду міста Києва № 27/15 від 27.02.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду № 27/15 від 07.06.2007 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За резолюцією в.о. Голови Господарського суду міста Києва від 12.10.2007 року справу № 27/15 було передано на новий розгляд судді Кондратовій І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 27/15-37/501 від 16.10.2007 року було прийнято справу № 27/15 до свого провадження, присвоєно їй номер «27/15-37/501», розгляд справи призначено на 06.11.2007 року.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.11.2007 року та 26.11.2007 року була оголошена перерва до 17.12.2007 року, про що представники сторін були повідомлені під розписку.

Представник позивача на адресу Господарського суду міста Києва 14.12.2007 року надіслав телеграму, в якій просить відкласти розгляд справи, у зв’язку з відрядженням представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 17.12.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.12.2007 р., відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 17.01.2008 року о 10-45, а також ухвалу про продовження строків вирішення спору.

Судове засідання 17.01.2008 року не відбулось, в зв’язку з хворобою судді Кондратової І.Д. Розгляд справи було відкладено до 11.02.2008 року, про що сторони були повідомлені належним чином.

Представник позивача через канцелярію Господарського суду міста 16.01.2008 року подав заяву про доповнення позовних вимог. В судовому засіданні 11.02.2008 року позивач підтримав подану заяву в повному обсязі.

Судом заява про доповнення позовних вимог відхиляється та не приймається до розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Вищий господарський суд України в п. 3.7 роз’яснення від 18.09.1997 року № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»зазначив, що зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Судом встановлено, що позивачем заявлена вимога додаткова про зобов’язання відповідача підписати акт здавання-приймання виконаних робіт. Дана вимога позивачем раніше не заявлялась. Ретельно дослідивши зміст поданої заяви та оцінивши такий зміст з раніше заявленими позовними вимогами, суд встановив, що в поданій заяві позивач фактично змінює і підставу і предмет позову, що не допускається, а тому подана заява позивача про доповнення позовних вимог судом не приймається до розгляду.

В судовому засіданні 11.02.2008 року позивач заявив клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення касаційної інстанції № 33/155 або до закінчення строку на касаційне оскарження зазначеного рішення. Судом подане клопотання відхиляється, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року № 33/155, набрало законної сили, позивач не надав суду належних доказів порушення касаційного провадження у справі № 33/155, а отже у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі в розумінні статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.02.2008 р., відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 25.02.2008 року о 12-45 для виготовлення повного тексту рішення.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено повний текст рішення по справі № 27/15-37/501.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2005 року між сторонами було укладено Угоду № 27/09/05/127/05 (далі –договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язувався надати відповідачу поліграфічні послуги по друкуванню, а відповідач зобов’язувався прийняти та оплатити надані послуги.

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що за виконані роботи відповідач сплачує позивачу 213 414,00 грн.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що в термін трьох банківських днів з моменту підписання угоди замовник сплачує 110 000,00 грн. на протязі 25 робочих днів з дня підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, остаточний розрахунок до 11.11.2005 року, що складає 103 414,00 грн. вартості замовлення.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідач не виконує належним чином умови договору, не провів остаточний розрахунок за виконані роботи, в зв’язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 103414,00 грн. Позивачем також нараховані відповідачу пеня, 3 % річних, інфляційні витрати та понесені ним збитки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно частини 4 статті 85 Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року № 33/155, було повністю задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Пресс», розірвано угоду № 27/09/05/127/05 від 27.09.2005 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Пресс», стягнуто заборгованості за непереданий товар у сумі 67 280,00 грн.

Таким чином факти, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155 є обов’язковими під час вирішення даної справи і мають преюдиціальне значення згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155 встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»не отримало запланованої вигоди у вигляді прибутку від реалізації путівника «Рибні місця. Київська область. 2005-2006, том 1, частина 1», у зв’язку з неотриманням продукції в установленій угодою строки та кількості, крім того, судом встановлений факт наявності заборгованості за непереданий товар у Товариства з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Пресс»перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»в сумі 67 280,00 грн.

Таким чином, вищевказаним рішенням встановлений факт неналежного виконання обов’язків за договором саме позивачем, а не відповідачем, як стверджує позивач у позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 852 Цивільного кодексу України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія» скористалось своїм правом, розірвало договір в судовому порядку, в зв’язку з неналежним виконанням позивачем умов договору.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу та зобов’язання відповідача прийняти замовлену продукцію є необґрунтованими, оскільки позивач належним засобами доказування не довів суду, що позивачем виконані умови договору вчасно (тобто до 11.11.2005 року) та в повному обсязі, що у відповідача виник обов’язок щодо оплати та прийняття виготовленої продукції, оскільки протилежне встановлюється фактами в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155. Позивачем також не доведено, що саме з вини відповідача вчасно не були передані Товариству з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія»40000 примірників путівника «Рибні місця. Київська область. 2005-2006, том 1, частина 1».

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 22773,21 грн., 13061,19 грн. - інфляційних нарахувань, 3619,49 грн. –3 % річних є похідними від вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 103414,00 грн., а тому також не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення реальних збитків в розмірі 3850,00 грн. не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 Цивільного кодексу України).

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення : протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); збитки, завдані такою поведінкою; причинний зв’язок між протиправною поведінкою і збитками; вина особи, яка заподіяла збитки, у вигляді умислу або необережності.

Надані позивачем докази на підтвердження вимог про притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування збитків не свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань за договором воно зазнало збитків у формі реальних збитків, а також того, що в діях відповідача є склад цивільного правопорушення, який є підставою для притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування.

Суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-Словенська компанія» виконало свої зобов’язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Офсетна типографія «Арт-Пресс»належним чином, що підтверджується також фактами встановленими в рішенні Господарського суду міста Києва від 01.11.2007 року № 33/155 а тому у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків в розмірі 3850,00 грн.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення статті 1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, проте права та інтереси позивача не були порушені відповідачем, тому суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

І.Д. Кондратова