СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

10 червня 2008 року

Справа № 2-2/17412-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Дельта-Лоцман" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 07.02.2008 у справі № 2-2/17412-2007,

за позовом           державного підприємства "Дельта-Лоцман" (вул. Лягіна, 27, Миколаїв, 54017)

до           державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" (вул. Кірова, 28,Керч,98312)

про стягнення 21966,34 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дельта-Лоцман" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" 21966,34 дол. США у тому числі: заборгованість у розмірі 19490,41дол. США, пеню у розмірі 1111,60 дол. США та штраф у розмірі 1364,33 дол. США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач надав відповідачу послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден у повному обсязі, що підтверджується лоцманськими квитанціями та квитанціями служби регулювання руху суден, а свої зобов'язання по оплаті у зазначений строк відповідач не здійснив, заборгованість з послуг лоцманського проведення та служби регулювання руху суден складає 19490,41 дол. США. Згідно з частиною 2 статті 231 Цивільного кодексу України, за порушення строків виконання зобов'язання зі своєчасної оплати рахунків відповідачу нарахована пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг за кожний день прострочення, яка відповідно до розрахунку становить 1111,60 дол. США та штраф в розмірі 7%, що становить суму 1364,33 дол. США.

25 січня 2008 року до господарського суду Автономної Республіки Крим надійшла заява від позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якої позивач пояснює суду, що відповідачем 18.12.2007 року сплачено 13604,69 дол. США, у зв'язку із чим він просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 5885,72 дол. США, пеню в сумі 1111,60 дол. США та штраф в розмірі 1364,33 дол. США.

Відповідач проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві, відповідно до якого позовні вимоги не визнає тому, що заборгованість у сумі 4483,22 дол. США є сумою податку на додану вартість, нарахованого позивачем на послуги з лоцманського проведення та регулювання рухом суден, тоді як на його думку, надані позивачем послуги не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість. Відповідач також вважає вимогу про стягнення пені та штрафу необґрунтованою тому що позивачем неправильно застосована норма права, яка встановлює розмір штрафних санкцій за порушення зобов'язання, а також не дотримані вимоги до форми правочину по забезпеченню виконання обов'язків.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 (суддя В.І. Толпиго) у стягненні боргу за податком на додану вартість у розмірі 4482,22дол. США, пені у розмірі 1111,60дол. США, штрафу у розмірі 1364,33дол. США - відмовлено. У частині стягнення 15007,19дол. США провадження у справі припинено у зв'язку з відсутністю предмету спору.

З відповідача на користь позивача стягнуто 15 дол. США - державного мита та 59 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаним судовим актом, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Слухання справи, призначене на 06.05.2008 року, було відкладено у зв’язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

Строк розгляду було продовжено ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.05.2008 року за клопотанням сторін.

Розпорядженням в.о. голови І судової палати Севастопольського апеляційного господарського суду Борисової Ю.В. від 10.06.2008 року у складі колегії було замінено суддю Щепанську О.А. на суддю Гоголя Ю.М.

У судові засідання, призначені на 06.05.2008 року та 10.06.2008 року, представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Оскільки явка в судове засідання згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України –це право, а не обов’язок сторін, справа може розглядатися без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, колегія вважає за можливе переглянути рішення суду першої інстанції за відсутності представників сторін.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі субагентської угоди №194/пФ/02 від 20.05.2002 року та додатку до цієї угоди від 09.01.2007 року укладеної між сторонами, за заявками відповідача у період з 03.09.2007 року по 30.09.2007 року позивач надав відповідачу послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден.

Позивач вважає, що послуги надані на загальну суму 19490,41 дол. США, але судом встановлено, що до цієї суми позивачем включено 4483,22 дол. США податку на додану вартість на надані послуги.

Судом першої інстанції також було встановлено, що після звернення позивача з позовом до суду - 14.12.2007 року, відповідачем було сплачено 15007,19 дол. США (борг без врахування податку на додану вартість), що підтверджується матеріалами справи, у тому числі платіжними дорученнями №115 від 14.12.2007 року, №117 від 18.12.2007 року та № від 14.01.2008 року, а також не заперечується сторонами у справі.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до вимог підпункту „е” пункту 6.5 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість” місцем поставки послуг вважається при наданні послуг персоналу з обслуговування морських, повітряних та космічних об'єктів - місце надання таких послуг.

Статтею 5 Митного кодексу України встановлено, що територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також штучні острови, установки і споруди, що створюються у виключній морській економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, становлять єдину митну територію України.

З викладеного вбачається, що іноземне судно, на борту якого позивачем надавались лоцманські послуги, не є митною територією України, тому судова колегія вважає що зазначені послуги надавались поза її межами.

Матеріалами справи, а саме, коносаментами, вантажними маніфестами з відповідними відмітками митниці стосовно митного режиму переміщення вантажу через митний кордон України, підтверджено статус вантажу як транзитного.

Відповідно до вимог підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість” операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 цього Закону, відповідно до вимог якого звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 18.07.2006 року, а саме, що спірні послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден є такими, що безпосередньо пов'язані з транзитом вантажів та із перевезенням (переміщенням) таких вантажів, тому підлягають звільненню від нарахування ПДВ за ставкою 20 %.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку про те, що послуги надані позивачем не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, тому неправомірним є включення цих сум податку до вартості наданих послуг, що у свою чергу вказує на необґрунтованість позовних вимог стосовно стягнення сум податку на додану вартість з відповідача.

Більш того, відповідно до вимог статті 26 Конвенції ООН з морського права, ратифікованої Законом України від 03.06.1999 року N728-XIV іноземне судно, що проходить через територіальне море, може обкладатися тільки зборами в оплату за конкретні послуги, надані цьому судну. Ці збори стягуються без дискримінації.

Зазначена правова позиція підтримана Вищим господарським судом України у постанові від 28.11.2006 року у справі №2-11/7708-2006.

Державним підприємством "Дельта-Лоцман" також були заявлені вимоги про стягнення з державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" пені у розмірі 1111,60 дол. США та штрафу в сумі 1364,33 дол. США за період з 17.09.2007 року до 27.11.2007 року.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлені види забезпечення виконання зобов’язання, серед яких зокрема є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 548 цього Кодексу правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріалами справи підтверджено, що сторонами не укладався правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання, шляхом встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафу.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог про стягнення пені та штрафу за прострочення платежу позивач посилається на частину 2 статті 231 Господарського кодексу України, яка передбачає застосування штрафних санкцій за порушення термінів виконання господарського зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що відноситься до державного сектора економіки. Однак, зазначена вище норма закону може застосовуватися тільки до сторони договору, яка прострочила виконання грошового зобов'язання, що виражається в поставці товарів, виконанні робіт (послуг). У даному випадку, зобов'язання, за порушення якого позивачем вимагається стягнути штрафні санкції, є грошовим зобов'язанням. За порушення виконання грошового зобов'язання частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором. При цьому, частиною 1 статті 231 Господарського кодексу України закріплено, що за окремі види зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, заміна якого за погодженням сторін не допускається.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”.

Відповідно до статті 3 наведеного закону, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується з суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня. Аналогічна норма закріплена частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України. Дана норма встановлює граничний розмір штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання, у зв'язку з чим, при визначенні розміру відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, пріоритет мають норми Закону.

Згідно з Роз'ясненням Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання або невчасне виконання грошових зобов'язань” від 29.04.1994 року № 02-5/293, якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої статтями 1 і 2 Закону України „Про відповідальність за невчасне виконання грошових зобов'язань”, пеня стягненню не підлягає.

Оскільки відповідачем було сплачено 15007,19 дол. США боргу без врахування податку на додану вартість, що підтверджується матеріалами справи, тому у частині позовних вимог про стягнення 15007,19 США провадження у справі підлягає припиненню у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Враховуючи викладене, підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції судовою колегією не вбачається.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Дельта-Лоцман" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 у справі № 2-2/17412-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова