ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 23/249 (Н1-28)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Данилова Т.Б.

судді

Шаргало В.І., Мачульський Г.М.

розглянувши матеріали касаційного подання

Заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення

господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2003 р.

у справі

господарського суду

№23/ 249 (Н1-28)

Дніпропетровської області

за позовом

дорожнього комітету профспілки Придніпровської залізниці

до

державного підприємства "Придніпровська залізниця"

про

за участю представників сторін

прокуратури -

позивача -

відповідача -

визнання права власності трудового колективу на майно

Савицька В.О. прокурор відділу Генеральної прокуратури України посвідчення №231

пр. Абрамова М.А. –дов. №6 від 18.02.08р.

пр. Романанко Н.М. –дов. №2 від 01.01.08р.

не з'явився

Розпорядженням №02-12.2/131 від 16.04.2008р. у зв'язку із відпусткою судді Ходаківської І.П. та зайнятістю судді Кравчука Г.А. змінено склад колегії суддів у справі №23/249 (Н1-28), утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя - Данилова Т.Б., судді Шаргало В.І., Мачульський Г.М.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2000 року дорожній комітет профспілки Придніпровської залізниці звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства "Придніпровська залізниця" про визнання права власності трудового колективу на майно –об'єкти соціальної інфраструктури залізниці згідно переліку.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2003р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі, визнано право власності дорожнього комітету профспілки Придніпровської залізниці зазначених у позовній заяві об'єктів.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

В касаційному поданні Заступник прокурора Дніпропетровської області просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме: ст.37, 38 Закону України "Про власність", ст.18 Закону України "Про підприємства України", а також не враховано положення ст.78 ГПК.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та представника прокуратури, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що для пансіонату для батьків та дітей ім. Ю.О. Гагаріна відповідачу виділено під будівництво згідно рішення Євпаторійського міськвиконкому №82 від 15.02.1958р. земельна ділянка площею 6,58 га, рішенням Євпаторійського міськвиконкому №307 від 12.05.1974р. - пляж довжиною 148,64 м. Об'єкт зданий в експлуатацію за актом державної комісії №391 від 06.06.1961р. З квітня 2001 року до складу пансіонату приєднаний пансіонат-профілакторій "Прибережний", який займає площу 3,78 га, про що складений Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в Книзі записів державних актів га право постійного користування землею 14.11.1997р. за №69.

Рішенням Херсонської обласної Ради народних депутатів №56 від 14.02.1995р. відповідачу надано у постійне користування для пансіонату "Прибій" 17,0775 га землі, про що видано Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №357. Пансіонат "Прибій" побудований в 1971 році вводився первісно в експлуатацію як піонерський табір.

Рішенням Феодосійської міської Ради народних депутатів від 02.02.1995р. за відповідачем закріплено у постійне користування для пансіонату "Феодосія" 1,34 га землі, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №45. Будівництво об'єкту відбувалось в 1961-1999 роках і починалось на раніше виділених відповідачу землях як піонерський табір, який в подальшому спільним рішенням залізниці і Дорпрофспілки в 1990 році було реорганізовано в пансіонат "Феодосія".

Судом першої інстанції встановлено, що пансіонат "Запоріжжя" відбудовано відповідачем в 1969-1991 роках на виділених для цього землях. За відповідачем для пансіонату "Запоріжжя" закріплено 6,1 га землі, про що виданий Державний акт на право користування землею, зареєстрований в 1983 році в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №81.

Відповідно до довідки Кримського управління геодезії, картографії від 23.10.1996р., рішення виконкому Феодосійської міської Ради народних депутатів №649 від 25.12.1992р. за відповідачем закріплена земельна площа на праві постійного користування 1,47 га для дитячого оздоровчо-санаторного комплексу "Айвазовський", який починав свою роботу як піонерський табір в 1953 році.

Згідно Державному акту на право користування землею, виданому виконкомом Генічеської районної Ради народних депутатів, зареєстрованому в 1983 році в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №83, за відповідачем закріплено 9,24 га землі для розташування піонерського табору "Сокіл" який було перейменовано в дитячий оздоровчий табір "Сокіл". Первісно земельна ділянка виділена в 1953 році, будова об'єкту відбувалась в 1956-1998 роках.

База відпочинку "Експрес" побудована в 1968-1977 роках на землях, відведених відповідачу на підставі рішення виконкому Новомосковської районної Ради депутатів трудящих від 12.05.1967р.

База відпочинку "Січ" побудована в 1992 році на землях, виділених Криворізькій дистанції цивільних споруд.

Профілакторій м. Запоріжжя побудований в 1982 році на виділених для цього відповідачем землях загальною площею 2,0 га, про що свідчить висновок виконкому Запорізької обласної Ради депутатів трудящих №82/75.

Судом встановлено, що відповідно до бухгалтерського обліку і звітності про направлення грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей для будівництва та подальшого утримання об'єктів соціальної інфраструктури будівництво, капітальний ремонт і реконструкція зазначених об'єктів здійснювались за рахунок спеціалізованих фондів, зокрема за рахунок фонду соціально-культурних заходів, які формувалися за рахунок прибутку відповідача і відповідно з колективними договорами, які укладались між позивачем і відповідачем, спрямовувалися на спірні об'єкти інфраструктури.

Фінансування будівництва, реконструкція та ремонт спірних об'єктів здійснювались за рахунок прибутку залізниці.

Суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ч.1 ст.38 Закону України "Про власність", прибуток, що залишився у державного підприємства після сплати податків та інших платежів, знаходиться у розпорядженні трудового колективу, який, в особі профспілкового комітету, вправі направляти його на об'єкти соціальної сфери.

Крім того, згідно ст.20, 28 Закону України "Про власність" трудові колективи, професійні спілки можуть бути суб'єктами права колективної власності, об'єктами права власності громадських об'єднань, у тому числі професійних спілок, можуть бути майно культурно-освітнього та оздоровчого призначення, грошові кошти, акції, інші папери, жилі будинки, споруди виробничого та невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами і які придбані в результаті їх діяльності.

Суд першої інстанцій дійшов висновку, що трудовий колектив залізниці, від імені якого діє позивач, має право на користування та володіння майном, набутим за рахунок переданого йому прибутку, а оскільки спірне майно створене за рахунок такого прибутку, право власності, користування та розпорядження цим майном належить позивачу.

Однак, пославшись в рішенні як на підставу для задоволення позову на те, що прибуток, що залишався у державного підприємства після сплати податків та інших платежів відповідно до приписів ст.7 Закону України "Про власність", надходив у розпорядження трудового колективу та направлявся на будівництво і розвиток об'єктів соціальної сфери, судом не досліджено належних та допустимих доказів стосовно того, що такий прибуток дійсно надходив у розпорядження трудового колективу та направлявся ним на будівництво і розвиток об'єктів соціальної сфери. Вказані висновки судом зроблено без дослідження належних та допустимих доказів.

Відповідно до п.6.6. Статуту Державного підприємства Придніпровська залізниця повноваження трудового колективу реалізується загальними зборами трудового колективу через уповноважений орган - профспілковий комітет, а рішення соціально-економічних питань, відповідно до п.6.7. Статуту, приймаються органами управління відповідача разом з уповноваженими органами трудового колективу та закріплюються в Колективному договорі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно ст.1 Закону України "Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності" професійна спілка (профспілка) –це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання).

Таким чином з викладеного вбачається, що професійна спілка –це добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян.

Між тим судом не перевірено, чи відносився позивач на час прийняття оскарженого рішення до неприбуткових організацій та чи був об'єднанням громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності.

Окрім того, приймаючи рішення про визнання за дорожнім комітетом профспілки Придніпровської залізниці права власності на спірне майно, та про передачу його на баланс позивача, суд не дав правової оцінки таким вимогам, не перевірив, чи міг бути трудовий колектив на час вирішення спору суб'єктом права власності відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.84 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тому судове рішення по справі підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, всебічно, повно й об'єктивно встановити обставини справи та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання Заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2003 р. у справі №23/249 (Н1-28) скасувати.

Справу №23/249 (Н1-28) направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий           Т. Данилова

Судді           В. Шаргало

Г. Мачульський