Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" лютого 2008 р.

Справа № 5/121-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Брагіної Я.В.

судді

за участю представників сторін

від позивача Спиридонова І.О., довір. №41 від 25.12.07.

від відповідачів 1. не з'явився (був присутній в засіданні суду 29.01.08р. Балійчук Л.І., довір. від 15.01.08.)

2. Мороз О.М., довір. від 21.12.06. (був присутній у засіданні суду 29.01.08. Ванчурін Г.А. - дов. №1776 від 27.12.07.)

Розглянув справу за позовом Малого приватного підприємства "Олександрит - S" (м. Коростень)

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "АСКО" (м. Коростень)

2.Акціонерного поштово-пенсійного банку "Аваль" (м.Київ) в особі Центрального Коростенського відділення Житомирської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен банк "Аваль" (м.Коростень)

про визнання недійсним договору поруки, повернення 119295,93грн. та відшкодування збитків у сумі 52226,56грн.

В засіданні суду 29.01.08. оголошувалась перерва до 07.02.08. на підставі ст.77 ГПК України.

Спір розглядається у більш тривалий термін за погодженням сторін у відповідності до ч.4 ст.69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору поруки №010/06-2/1079-2 від 28.09.04 року, укладеного між сторонами, недійсним, зобов'язання другого відповідача повернути кошти в сумі 119295,93грн. та зобов'язання другого відповідача відшкодувати збитки в сумі 52226,56грн.

Представник позивача у засіданні суду підтримав позовні вимоги. Пояснив, що між сторонами був укладений договір поруки, згідно якого позивач сплатив другому відповідачеві 118055,38грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом і відсотками першого відповідача, а також 1240,55грн. за вчинення виконавчого напису. Але перший відповідач відмовляється будь-яким способом виконувати договір поруки, тобто передати у власність позивача приміщення. Тому позивач вважає, що перший відповідач, укладаючи спірний договір поруки, не мав наміру його виконувати і ввів позивача в оману щодо виконання договору поруки. Крім того, просив суд відшкодувати позивачу збитки в сумі 52226,56грн., які складаються з компенсації за період з 30.09.04. по 07.11.06. за користування кредитними коштами в сумі 33276,06грн. та штрафної санкції в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки в розмірі 11210,50грн., хоча не заперечував, що сплачував кошти другому відповідачеві як коштами від господарської діяльності так і коштами, отриманими в кредит.

Представник першого відповідача в засіданні суду 29.01.08. позов не визнав, надав відзив (а.с.55-56). Пояснив, що позивач не надав ніяких доказів, які б свідчили про те, що відповідачі ввели в оману позивача, а також не навів позивач доводів, що свідчили би про те, що з боку відповідачів були неправомірні дії, спрямовані на обман позивача. Крім того, вважає, що рішенням господарського суду Житомирської області у справі №2/4333 було винесено рішення, яке набрало законної сили і яким було визнано п.2.2 спірного договору поруки щодо передачі будівель позивачу нікчемним правочином. В іншій частині правочин визнано дійсним. В судове заідання 07.02.08. не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Представник другого відповідача у засіданні суду проти позову заперечував. Теж пояснив, що позивач уклав спірний договір поруки, виконав його, тобто сплатив другому відповідачеві кошти. Тому він набув прав кредитора за договором поруки і вправі стягувати сплачені кошти із першого відповідача. Крім того, пояснив, що позивач не надав ніяких належних доказів, що підтверджували би введення відповідачами його в оману при підписанні спірного договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

- Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.02.2007 року у справі №14/3234 було встановлено, що відповідно до п. 1.1 укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ" в особі Центрального Коростенського відділення ЖОД АППБ "Аваль" (другий відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "АСКО" (перший відповідач) кредитного договору за № 010/06-2/1079 від 25.12.2002р. (а.с. 8,9), другий відповідач відкрив першому відповідачу відзивну відновлювальну кредитну лінію в сумі 100000,00 грн. строком до 25.12.2003р. із сплатою 25% річних.

В порушення умов кредитного договору перший відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "АСКО" у встановлений строк до 25.12.2003р. не виконав своїх зобов'язань по поверненню коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість перед другим відповідачем в сумі 118055,38 грн. (а.с.39-41).

Слід зазначити, що 25.09.06 року був зареєстрований статут Відкритого акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в новій редакції, згідно п.1.1 якого останній став правонаступником другого відповідача Акціонерного поштово-пенсійного банку "Аваль"(а.с.44 - 46).

Відповідно до ст.25 ГПК України, господарський суд, в разі вибуття однієї з сторін у спірному правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні чи ухвалі.

Тому, суд замінює другого відповідача його правонаступником - Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Коростенського відділення Житомирської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль".

28.09.04р. між сторонами був укладений договір поруки за № 010/06-2/1079-2, згідно п.1.2 якого, позивач Мале приватне підприємство "Олександрит - S" та перший відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "АСКО" на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед другим відповідачем Акціонерно поштово-пенсійним банком "Аваль" в особі Коростенського центрального відділення Житомирської обласної дирекції АППБ "Аваль" відповідати по зобов'язаннях на суму 119295,93 грн. які виникли з умов кредитного договору № 010/06-2/1079 від 25.12.2002р.

Згідно із п. 2.1 спірного договору поруки, сторони договору визначили, що у випадку невиконання першим відповідачем взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, позивач з першим відповідачем несуть солідарну відповідальність перед другим відповідачем за повернення сум кредиту (а.с.13).

Як встановлено зазначеним вище рішенням і не заперечується представниками сторін в засіданні суду, позивач сплатив заборгованість першого відповідача по кредитному договору другому відповідачеві на підставі спірного договору поруки.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, рішенням господарського суду від 27.02.07р. у справі №2/4333 теж підтверджується, що позивач сплатив другому відповідачеві борг першого відповідача по кредитному договору (а.с.57-59).

Дійсно пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку, якщо Мале приватне підприємство "Олександрит-S" сплачує другому відповідачеві (банку) кошти в сумі 118055,38 грн. а також 1240,55 грн. за вчинення виконавчого напису та сплачує державне мито, то перший відповідач зобов'язаний передати у власність позивача нерухоме майно, а саме, три нежилих приміщення, що знаходяться в Коростенському районі Житомирської області на 156-му кілометрі траси Київ-Ковель (а.с.13).

Проте, хоча позивач виконав умови договору поруки, перший відповідач не передав позивачу три нежитлові приміщення, про що й не заперечував представник першого відповідача у засіданні суду 29.01.08р.

Позивач просить визнати спірний договір поруки №010/06-2/1079-2 від 28.09.2004 року недійсним, обгрунтовуючи вимоги тим, що перший відповідач ухиляється від виконання договору поруки, ввів в оману позивача, шляхом зловживання довірою позивача, умисного замовчування значимих обставин та повідомлення неправдивих намірів з боку відповідачів щодо істотної умови договору поруки, а саме: за умови розрахунку по боргах першого відповідача перед другим відповідачем, перший відповідач передасть позивачу у власність три нежитлові приміщення.

Разом з тим, господарський суд не приймає до уваги доводи позивача і приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне:

-Рішенням господарського суду Житомирської області від 27.02.07р. у справі №2/4333 встановлено, що пункт 2.2 спірного договору поруки виходить за межі визначених законом умов договору поруки (ст. 553, ст. 556 ч.2 ЦК України), так як не забезпечує зобов'язання боржника.

Пункт 2.2 договору поруки містить всі ознаки договору купівлі продажу нерухомого майна, зокрема, Мале приватне підприємство "Олександрит-S" купує, а Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Аско" продає зазначене в цьому пункті нерухоме майно за ціною 119295,93 грн.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

З врахуванням приписів ст. 220 ч.1 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.215 ч.2 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, зазначеним рішенням, суд встановив, що пункт 2.2 договору поруки є нікчемним правочином.

Відповідно до ст. 216 ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Згідно зі ст. 217 ч.1 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тому, з урахуванням викладеного, недійсність пункту 2.2 договору поруки не має наслідком недійсності інших частин цього договору.

- Крім того, рішенням господарського суду Житомирської області від 27.02.07р. у справі №2/4333, суд встановив, що хоча пункт 2.2 договору поруки є недійсним правочином, але при цьому не порушуться права позивача, так як відповідно до пункту 2.3 договору поруки та відповідно до ст. 556 ч.2 ЦК України Мале приватне підприємство "Олександрит-S" набуло прав кредитора за кредитним договором від 25.12.02. (а.с.13, 57-59).

Зазначені вище рішення господарських судів набрали законної сили.

Отже, з врахуванням фактів, встановлених зазначеним рішенням суду у справі №2/4333, спірний договір містив ознаки договору поруки та при дотриманні вимог ст.657 ЦК України договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Як уже зазначав суд вище, згідно ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, суд не приймає доводи позивача щодо введення його в оману відповідачами, оскільки позивач не надав належних доказів, які б підтверджували його доводи.

Відповідно до ч. 2 ст.230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином, обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Окрім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або замовчує їхнє існування.

Як зазначав суд вище, між сторонами був укладений спірний договір поруки в забезпечення виконання зобов'язання першого відповідача по кредитному договору перед позивачем.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч.2 ст.556 ЦК України).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання (ст.559 ЦК України).

Отже, порука як акцесорне (додаткове) зобов'язання, яке наслідує долю основного, забезпеченого нею зобов'язання, припиняється внаслідок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, позивач, підписуючи спірний договір поруки, усвідомлював виникнення своєї відповідальності перед другим відповідачем за невиконання першим відповідачем по вже простроченому кредиту. А з врахуванням п.2.3 спірного договору поруки усвідомлював, що після виконання зобов'язань по договору поруки він набуває прав кредитора по виконанню ним зобов'язань кредитного договору №010/06-2/1079 від 25.12.2002р.(а.с.13).

Не надав позивач жодних доказів, які б підтверджували те, що відповідачі заперечували якісь обставини перед укладенням договору поруки, чи замовчували про їх існування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання спірного договору поруки недійсним та зобов'язання другого відповідача на підставі ст.216 ЦК України повернути грошові кошти в сумі 119295,93грн. позивачеві.

Крім того, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування збитків в розмірі 33276,06грн. - компенсації за період дії кредитування з 30.09.04р. по 07.11.06р. та штрафних санкій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день в сумі 18950,50грн., а всього 522226,56грн. враховуючи наступне:

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1ст.546 ЦК України.).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемний (ст.547 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та першим відповідачем не було узгоджено відповідальності у формі штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання по спірному договору поруки.

Навпаки, спірним договором поруки забезпечувалося виконання основного зобов'язання першого відповідача по договору кредиту позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Аско".

Не надав позивач належних доказів, що підтверджували би причинення йому і збитків у сумі 33276,06грн.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором обо законом, зокрема: і відшкодування збитків. А збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати, якби її право не було порушено (упущена вигода) (ст.22 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.614 ЦК України).

Відповідно до ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або одержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст.225 ГК України).

Цивільно-правова відповідальність за невиконання зобов'язання виникає за наявності: збитків, протиправності дій (вини), безпосереднього причинного зв'язку між збитками і протиправними діями - вини.

Таким чином, тільки за наявності усіх перелічених вище підстав відповідач повинен відшкодувати збитки (неодержані доходи) позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав належних доказів, що підтверджували би причинення йому збитків та розмір збитків, в зв'язку з порушенням зобов'язання відповідачем та причинного зв'язку між діями відповідача і збитками.

На підставі ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Крім того, в засіданні суду представник позивача пояснив, що кошти перераховував другому відповідачеві на виконання спірного договору поруки частинами як за рахунок коштів, отриманих від господарської діяльності так і за рахунок кредитних коштів.

Як уже зазначав суд вище, позивач укладаючи спірний договір поруки усвідомлював свої права та обов'язки і відповідальність відповідно до його умов.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Позивач не довів тих обставин, на які посилався в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 25,33,34,35,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.Замінити другого відповідача правонаступником - Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк "Аваль" (М.Київ) в особі Центрального Коростенського відділення Житомирської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк "Аваль".

2.В задоволенні позову відмовити.

Ріщення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання мотивованого рішення у відповідності до ст.84 ГПК України.

Суддя

Брагіна Я.В.

Дата підписання рішення: 11 лютого 2008 року

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - поз., 3-4-5 відп.