ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.02.08                                                                                           Справа № 14/329

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Гунька О.,

з участю представників:

від скаржника (позивача) – не з”явився,

відповідача – з”явився,

третіх осіб - не з»явилися,

розглянув апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Рівневода»в особі ліквідатора Степаненко Лариси Леонідівни, м.Рівне

на рішення господарського суду Рівненської області від 06.11.2007 року, суддя Марач В.В., у справі № 14/329

за позовом міського комунального підприємства «Рівневода», м.Рівне

до відповідача Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», м.Рівне

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1.          Управління житлово-комунального господарства Рівненської обласної державної адміністрації, м.Рівне

2.          Рівненської міської ради, м.Рівне

про тлумачення змісту наказу Управління житлово-комунального господарства Рівненської обласної державної адміністрації та стягнення в сумі 4368672,97 грн.,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Рівненської області від 06.11.2007 року відмовлено в позові міського комунального підприємства «Рівневода»до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» про стягнення 4368672,97 грн., оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості перед МКП "Рівневода", в тому числі по передачі дебіторської заборгованості.

В частині позовних вимог про тлумачення змісту п.2 наказу Управління житлово-комунального господарства Рівненської обласної державної адміністрації №46 від 10.06.2005 року провадження в справі припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України в зв»язку з непідвідомчістю даного спору господарському суду, оскільки до компетенції господарських судів не відноситься тлумачення локальних актів, яким в даному випадку є спірний наказ.

В апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що укладений між сторонами договір від 01.04.2005 року про уступку права вимоги на стягнення дебіторської заборгованості станом на 01.04.2005 року порушує законні права як позивача по справі, так і його кредиторів, оскільки позбавляє останнього можливості здійснювати погашення його зобов»язань перед ними. Скаржник покликається на те, що такий правочин є нікчемним на підставі ст.228 ЦК України, оскільки спрямований на заволодіння чужим майном, а отже порушує публічний порядок, а тому на нього поширюються вимоги ст.215 ЦК України щодо відсутності вимоги визнавати його недійсним в судовому порядку та ст.216 ЦК України щодо застосування наслідків недійсності, які безпідставно в спірному випадку місцевим судом застосовано не було.

Скаржник також покликається на порушення місцевим сдом норм процесуального права, а саме незалучення в якості третіх осіб кредиторів позивача, оскільки рішення по справі може вплинути на їх права та інтереси.

Скаржник не погоджується з висновком суду про припинення провадження в справі в частині тлумачення змісту наказу, покликаючись на те, що видавши спірний наказ, Управління житлово-комунального господарства Рівненської обласної державної адміністрації вчинило дію, яка спричинила виникнення цивільних прав та обов»язків, а тому в розумінні ст.202 ЦК України зазначений наказ є правочином, який згідно ч.2 ст.213 цього ж Кодексу може бути витлумачений судом на вимогу однієї або обох сторін.

В судове засідання представники позивача та третіх осіб на проголошення постанови не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду спору, а тому, зважаючи на строк розгляду спору та можливість його завершення без участі цих представників, суд вважає за можливе розгляд справи завершити за наявними в справі документами про права і обов”язки сторін.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін з їх участю на засіданні, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Рішенням Рівненської обласної ради від 25.04.2003 р. №173 було передбачено передачу майна, що перебувало на балансі РОВКП ВКГ “Рівнеоблводоканал”, із спільної власності територіальних громад області у власність територіальних громад м. Рівне, в частині, що знаходиться на території міста та у спільну власність територіальних громад Гощанського району відповідно до переліку; створення міського водопостачального підприємства; затвердження переліку об'єктів для безоплатної передачі їх новоствореному водопостачальному підприємству.

Рішенням Рівненської міської ради від 21.05.2003 р. № 341 створено нове водопостачальне підприємство МКП “Рівневода”. Останнє, протягом усього періоду, починаючи з моменту створення і до березня 2005 р., здійснювало діяльність, безпідставно використовуючи активи РОВКП ВКГ “Рівнеоблводоканал”, з наступним їх відображенням у даних бухгалтерського обліку, не маючи необхідних ліцензій та дозволів для надання послуг з водопостачання та водовідведення тощо. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем в порушення умов рішення Рівненської обласної ради від 25.04.2003 р. №173, за відсутності акту приймання - передачі активів та пасивів було перенесено та відображено у даних бухгалтерського обліку активи та пасиви відповідача (в тому числі і дебіторську заборгованість) станом на 01.07.2003 р.

Вищенаведене підтверджується балансами та звітами про фінансові результати обох підприємств. Так, згідно даних балансу відповідача за І півріччя 2003 року розмір дебіторської заборгованості на початок звітного періоду складав 24 448,5 тис. грн., а станом на 30.06.2003р. —26 934,1 тис. грн. Як вбачається з балансу позивача за 9 місяців 2003 року останнім були “перенесені”(відображені) дані статей активів та пасивів (колонка 3), а розмір дебіторської заборгованості станом на 30.09.2003р. складав уже 25 911,7 тис. грн.

Таким чином, дебіторська заборгованість позивача, що обліковувалась на балансі останнього, належала відповідачу та була безпідставно внесена до документів бухгалтерської звітності МКП “Рівневода”.

У зв'язку з вищевказаними обставинами, враховуючи невиконання рішення Рівненської обласної ради від 25.04.2003 р. №173 та зважаючи на відсутність передавального балансу, розпорядженням голови Рівненської ОДА № 94 від 18.03.2005 р. відновлено виробничо-фінансову діяльність РОВКП ВКГ “Рівнеоблводоканал”. З метою приведення у відповідність до

норм чинного законодавства організаційно-економічні перетворення та визначення бази розрахунку часток активів і пасивів обох підприємств, враховуючи стратегічне значення підприємств водопровідно-каналізаційного господарства начальником управління ЖКГ Рівненської ОДА видано наказ №46 від 10.06.2005р. “Про забезпечення виробничо-господарської діяльності РОВКП ВКГ “Рівнеоблводоканал”.

На виконання даного наказу була створена комісія за участю представників РОВКП ВКГ “Рівнеоблводоканал”та його органу управління - Управління ЖКГ Рівненської ОДА, представників МКП “Рівневода”та його засновника - Рівненської міської ради, а також незалежного аудитора. Комісією за результатами проведеної роботи відповідно до наказу №46 від 10.06.2005р. складено акт, яким затверджено приймання передачу зобов'язань МКП “Рівневода”(в. т. ч. дебіторської і кредиторської заборгованості), майна, затверджено валюти балансу обох підприємств.

Отже, розмір відображеної дебіторської заборгованості відповідача склав 26 181,5 тис. грн., що є на 752,6 тис. грн. менше за суму, яка безпідставно була внесена позивачем до даних бухгалтерського обліку в липні 2003 р.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених

законом, але таких, які йому не суперечать.

01.04.2005 р. між сторонами досягнуто домовленості та укладено відповідний договір за яким від позивача до відповідача перейшло право вимоги дебіторської заборгованості.Умови даного договору виконані сторонами в повному обсязі без будь-яких зауважень з боку сторін.

Статтею 509 Цивільного Кодексу України та статтею 173 Господарського кодексу України визначено поняття зобов"язання та підстави його виникнення.

Так в статті 509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею ж 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що:

1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч наведеному позивач не довів того, що у відповідача існують зобов"язання перед МКП "Рівневода" в тому числі по передачі дебіторської заборгованості.

Наказ УЖКГ Рівненської ОДА №46 від 10.06.2005 року, на який посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, не є підставою виникнення цивільних прав та обов"язків, в розумінні статті 11 ЦК України.

Небгрунтованими є посилання позивача і на договір від 01.04.2005 року, укладений між МКП "Рівневода" та РОВКП ВКГ "Рівнеобловодканал" з огляду на таке.

Відповідно до умов вказаного договору "Рівневода" передає, а "Водоканал" приймає право вимоги про стягнення усієї дебіторської заборгованості юридичних і фізичних осіб, яка існувала станом на 01.04.05 р. перед "Рівневода" і визначена у додатку №1 до даного договору, а "Водоканал" приймає зобов'язання "Рівневоди" по сплаті кредиторської заборгованості в розмірі та на умовах, в межах суми та перед кредиторами, які визначені у додатку №2 до даного договору. Тобто умовами даного договору не встановлено буд-якого обов"язку РОВКП ВКГ "Рівнеоблводокнал" сплачувати грошові кошти МКП "Рівневода".

Недоведення позивачем своїх вимог належними і допустимими доказами є підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Щодо позовних вимог про тлумачення змісту п.2 наказу Управління житлово-комунального господарства Рівненської обласної державної адміністрації №46 від 10.06.2005 року то судом першої інстанції правильно припинено провадження в справі на підставі п.1 ст.80 ГПК України в зв»язку з непідвідомчістю даного спору господарському суду, оскільки до компетенції господарських судів не відноситься тлумачення локальних актів, яким в даному випадку є спірний наказ.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

рішення господарського суду Рівненської області від 06.11.2007 року в справі за номером 14/329 залишити без змін, а апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Рівневода»–без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

Р.І.Марко