ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

28.05.2008                                                              Справа № 3/42

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „МЖК Закарпаття”, м. Ужгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвест Альянс”, м. Чернівці

до Приватного підприємства „Аквілон Гранд”, м. Ужгород

про стягнення з відповідачів солідарно суми 60 720 грн. на повернення попередньої оплати,

Суддя господарського суду – В.В.Мокану

представники:

Позивача – Цебрик Л.В., довіреність від16.04.2008 року

Відповідача ТзОВ „Інвест Альянс”–Андрущак О.О., довіреність № 139

від 27.05.2008 року

Відповідача ПП „Аквілон Гранд” – не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „МЖК Закарпаття”, м. Ужгород заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвест Альянс”, м. Чернівці та до Приватного підприємства „Аквілон Гранд”, м. Ужгород про стягнення з відповідачів солідарно суми 60 720 грн. на повернення попередньої оплати

Позивач просить позов задоволити повністю та стягнути солідарно на його користь з відповідачів 60 720 гривень попередньої оплати за автобус. Позивач зазначає, що ТОВ «МЖК Закарпаття»як покупець та ТОВ „Інвест Альянс” як постачальник уклали усний договір поставки двох автобусів IVECO FORD загальною вартістю 121 440 грн., визначивши умови поставки. ТОВ „Інвест Альянс” на виконання договору поставки виставило покупцю рахунок № 12 від 04.02.2008 р. на суму 121 440 грн., а ТОВ „МЖК Закарпаття” перерахувало товариству „Інвест Альянс” 60 720 грн. згідно платіжних доручень, тобто здійснило попередню оплату одного автобуса. Так як сторони договору не встановили термін поставки автобусів покупцю, то останній надіслав постачальнику вимогу в порядку ст. 530 ЦК України, яку ТОВ „Інвест Альянс” залишив без відповіді. За Договором поруки відповідач ПП „Аквілон Гранд” зобов’язався відповідати за неналежне виконання обов’язків відповідача ТзОВ „Інвест Альянс”. У зв’язку з цим позивач вимагає стягнути солідарно з відповідачів суму попередньої оплати.

У відзиві на позов відповідач „Інвест Альянс” зазначив, що підтверджує існування договору купівлі – продажу двох автобусів IVECO FORD між ТОВ „Інвест Альянс” як продавцем та ТОВ „МЖК Закарпаття” як покупцем. На думку відповідача „Інвест Альянс”, сторони домовились, що продавець оплачує повну вартість автобусів та приймає їх, і після повної оплати продавець передає у

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.05.2008 року у справі № 3/42

власність покупця зазначені автобуси. Сплачені покупцем кошти в розмірі 60 720 грн., на думку відповідача „Інвест Альянс” , сплачувались рівними частинами за два автобуси, а не за один. Відповідач „Інвест Альянс” у відзиві на позов вказує, що ТОВ „Інвест Альянс” та ТОВ „МЖК Закарпаття” уклали договір купівлі –продажу, а не договір поставки. Після сплати позивачем решти коштів в розмірі 60 720 грн. відповідач „Інвест Альянс” передасть позивачу обидва автобуси IVECO FORD. Представник відповідача „Інвест Альянс” пояснив, що додаткових умов поставки сторони не визначали. Просив відмовити в позові повністю.

Відповідач „Аквілон Гранд” подав відзив на позов, вважаючи, що позов заявлено до нього безпідставно, виходячи з того, що згідно пункту 4.1 Договору поруки від 22.02.2008 року у разі невиконання боржником своїх зобов’язань за основним договором кредитор має право протягом 10 днів, але в будь – якому випадку не пізніше 15.04.2008 року, звернутися з вимогою про виконання таких зобов’язань до нього як поручителя. У випадку, якщо така вимога у встановлений даним пунктом строк не буде пред’явлена, порука вважатиметься припиненою. Згідно пункту 6.1 вказаного Договору поруки даний договір діє до 15.04.2008 року. Про невиконання зобов’язань боржника (ТОВ „Інвест Альянс”) перед кредитором (ТОВ “МЖК Закарпаття”) позивачу стало відомо 29.03.2008 року – через 7 днів після надіслання 21.03.2008 року ним вимоги в порядку ст. 530 ЦК України передати покупцю автобус. У зв’язку з тим, що ТОВ “МЖК Закарпаття” у встановлений договором строк (10 днів) не звернулося до ПП „Аквілон Гранд” як до поручителя про виконання зобов’язань боржника за договором купівлі – продажу автобуса, то порука є припиненою. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Тому, так як договором поруки було встановлено строк 10 днів з моменту настання строку виконання основного зобов’язання, то порука підприємства „Аквілон Гранд” є припиненою. Відповідач „Аквілон Гранд” просив відмовити в позові до нього.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін,

суд встановив:

Представник позивача в письмових поясненнях на відзив проти позову відповідача ТОВ „Інвест Альянс” зазначає, що в січні – лютому 2008 року сторони уклали договір поставки в усній формі на таких умовах: постачальник повинен був передати покупцю два автобуси IVECO FORD у комплекті відповідно до інструкції виробника з визначеними приналежностями товару (технічний паспорт, інструкція виробника по експлуатації та ремонту, оригінал сертифікату відповідності виробника, гарантія, договір страхування, страховий поліс, договір поставки для реєстрації в державних органах).

Додаткова комплектація передбачала до кожного автобуса два комплекти гумових покришок (літні та зимові) з дисками, протипожежну комплектацію, аптечку, тент. Якість автобусів погоджена сторонами відповідно до вимог до пасажирського транспорту з реальним пробігом до 40 000 км за відсутності пошкоджень та корозії. Поставка мала бути здійснена силами продавця в м. Ужгород з постановкою на облік за покупцем. Строк поставки - 5 днів з моменту отримання передоплати за один автобус.

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.05.2008 року у справі № 3/42

Умови оплати - попередня оплата одного автобуса, остаточний розрахунок протягом 360 днів з моменту поставки предмету договору. Строк дії договору - 1 місяць з дня оплати одного автобуса. Неустойка - штраф 50 відсотків вартості непоставленого предмету в строк з постачальника, і 3% в день за прострочення оплати повної вартості з покупця. Гарантійний строк експлуатації –два роки. Страхування - договір страхування майна від пошкодження строком на 2 роки з франшизою 0 % (повне КАСКО) за рахунок постачальника, страховий поліс за переліком страхових випадків, погоджених з покупцем.

В поясненнях позивач вказав, що ТОВ „МЖК Закарпаття”, оплачуючи рахунок № 12 від 04.02.2008 року, виставлений відповідачем ТОВ „Інвест Альянс”, вважав згідно погодженої з постачальником домовленості, що сторони відповідно до статей 265-270 ГК України уклали договір поставки. Придбаваючи автобус, позивач мав намір надавати послуги по перевезенню пасажирів, в тому числі за кордон згідно п.п. 2.2 п. 2 Статуту ТОВ „МЖК Закарпаття”, та здійснювати перевезення своїх працівників на об’єкти будівництва, яке ведеться позивачем поза межами м. Ужгород.

Свої вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст. 265 Господарського кодексу України та ст. ст. 530, 662, 663, 693 Цивільного кодексу Україна.

Натомість, ТОВ „Інвест Альянс” суть та умови укладеного правочину пояснив письмово наступним чином. ТОВ „Інвест Альянс” та ТОВ „МЖК Закарпаття” уклали договір купівлі – продажу двох автобусів IVECO FORD, згідно якого сторони домовились, що покупець оплачує повну вартість автобусів та приймає їх, а продавець після повної оплати передає їх у власність покупця. Сторони домовилися, що придбані автобуси покупець у продавця забирає власними силами. На виконання зазначеного договору продавець виставив покупцю рахунок № 12, згідно якого покупець перерахував кошти частково в сумі 60 720 грн. В платіжних дорученнях покупця в призначенні платежу зазначено, що кошти проплачуються згідно рахунка № 12 від 04.02.2008 року. Тобто кошти сплачувались рівними частинами за два автобуси, а не за один. Кошти в сумі 60720 грн. покупцем до цього часу не перераховані, тобто зобов’язання, взяті на себе покупцем по договору не виконані, чим порушено ст. 610 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує.

04.02.2008 року ТОВ „Інвест Альянс” виставило ТОВ „МЖК Закарпаття” рахунок № 12 на суму 121 440 грн. на оплату двох автобусів IVECO FORD. ТОВ „МЖК Закарпаття” перерахувало товариству „Інвест Альянс” 60 720 грн. згідно платіжних доручень № 70 від 08.02.2008 року, № 81 від 18.02.2008 року та № 82 від 20.02.2008 року з призначеннями платежу „аванс за т/з згідно рахунка № 12 від 04.02.2008 року” та „за т/з згідно рахунка № 12 від 04.02.2008 року.”

ТОВ „МЖК Закарпаття” 21.03.2008 року надіслало ТОВ „Інвест Альянс” вимогу в порядку ст. 530 ЦК України передати товариству з обмеженою відповідальністю „МЖК Закарпаття” оплачений автобус IVECO FORD вартістю 60 720 грн.

На вказану вимогу ТОВ „Інвест Альянс” надіслало позивачу лист – відповідь від 16.04.2008 року № 103, в якому підтверджує факт сплати 60 720 грн. та зазначає, що виходячи з погоджених умов усного договору продажу доставка (перевезення) транспортних засобів покладалася на ТОВ „МЖК Закарпаття”, але жоден представник вказаного підприємства не прибув для підписання акту приймання –передачі та фактичного прийняття товару. В листі також вказувалося, що ТОВ „МЖК Закарпаття” не виконало умови договору про те, що оплата за транспортні засоби здійснюється у повному обсязі і лише після цього підписується акт приймання - передачі. Насамкінець в листі товариство «Інвест Альянс»просило сплатити ще

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.05.2008 року у справі № 3/42

60 720 грн. та забрати обидва автобуси IVECO FORD.

Правова позиція Відповідача ТОВ „Інвест Альянс” обґрунтовується ним ст. 553, 554, 610 ЦК України та ст. ст. 18, 21, 22, 32, 59 ГК України.

Присутні у засіданні суду представники наполягали кожний на своєму баченні природи та умов правочину.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правових норм, які підлягають застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач та відповідач ТОВ „Інвест Альянс” подали копії статистичних довідок, де вказано їх правовий статус як юридичних осіб. В статті 1 Господарського кодексу України зазначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 цього Кодексу суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є в тому числі господарські організації – юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до частини 4 ст. 263 Господарського кодексу України господарсько – торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі – продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами. Як передбачено частинами 1 – 5 ст. 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 264 Господарського кодексу України визначено, що матеріально – технічне постачання та збут продукції виробничо –технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі – продажу.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач подав суду копію Статуту ТОВ „МЖК Закарпаття”, де в п. 2.2 п. 2 вказано такий вид його статутної підприємницької діяльності як надання послуг по перевезенню пасажирів, в тому числі за кордон. Суд погоджується з тим, що придбання позивачем автобусів направлено на забезпечення його основної підприємницької діяльності.

Отже, беручи до уваги суб’єктний склад сторін у їх відносинах з приводу відчуження автобуса(ів), специфіку товару, розірваність у часі сплати грошей

та отримання транспортних засобів, сторони спору повинні були регулювати свої

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.05.2008 року у справі № 3/42

відносини відповідно до договору поставки.

Відповідно до ст. 207, 208 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 181, ч. 5 ст. 265 Господарського кодексу України в даному випадку належною формою договорів поставки є проста письмова форма. Крім того, якщо виконання зобов'язання за договором не збігається з моментом його укладення (а в договорах поставки і в даному випадку ці моменти не збігаються), договір має бути укладений у письмовій формі (пункт 3 Роз’яснення ВАСУ від 6.10.1994 року № 02-5/706), так як свобода вибору у підприємства, установи, організації, що укладає угоду, між усною та письмовою формами угоди є винятком, а обов'язкова письмова форма угоди – правилом (п. 6 Роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999 року № 02-5/111).

Ці вимоги законодавства сторонами не дотримано.

Щодо істотних умов господарського договору, то згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Отже, в обов'язковому порядку в договорі поставки сторони мають визначити умови, передбачені Цивільним і Господарським кодексами України та умови, на яких наполягає одна із сторін.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані в будь – якому випадку погодити предмет (найменування, включаючи номенклатуру й асортимент, кількість і вимоги до якості товару), ціну та строк дії договору (час, упродовж якого існують зобов'язання сторін, що виникли на підставі договору).

Якість товару має бути засвідчена належним товаросупровідним документом і має відповідати умовам договору, вимогам щодо якості, передбаченим стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації та законодавству, а в разі погодження сторонами зразку чи опису – відповідно, зразку чи опису (ст. 673 Цивільного кодексу України, ст. 268 Господарського кодексу України).

У справі забезпечення якості, надійності та довговічності продукції, призначеної для тривалого користування чи зберігання, важливе місце відводиться гарантії якості товару та гарантійним строкам (ст. 269 Господарського кодексу України, ст. ст. 675, 676 Цивільного кодексу України).

Суд погоджується з тим, що зазначена позивачем умова усного договору про пробіг транспортних засобів, відсутність пошкоджень та корозії, є істотною умовою про їх якість, з приводу чого сторони повинні були чітко домовитись.

Продукція повинна поставлятися комплектно, відповідно до вимог стандартів, технічних умов або прейскурантів. Якщо комплектність не визначена цими документами, вона в необхідних випадках обумовлюється договором (ст. 270 Господарського кодексу України).

Крім того, суд приходить до висновку, що за даних обставин для укладення договору поставки істотними умовами також є порядок відвантаження, доставки і здачі товару покупцеві, порядок розрахунків.

Договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Поняття істотних умов договору визначено ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України.

продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.05.2008 року у справі № 3/42

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо його сторони в передбаченому законом порядку і формі дійшли згоди по всім його істотним умовам. Істотні умови господарського договору визначені ч. ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України.

Умови, у відношенні яких за вимогою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди вважаються істотними.

Виходячи з аналізу норм Господарського кодексу України і Цивільного кодексу України для визнання договору укладеним необхідно у встановлених порядку і формі дійти згоди: щодо істотних умов незалежно від виду договору; щодо істотних умов, характерних для визначеного виду договору; щодо істотних умов, про які заявляє одна зі сторін.

У зв’язку з тим, що представник відповідача ТОВ „Інвест Альянс” заперечив проти погодження сторонами умов договору, вказаних позивачем, а позивач заперечив існування правочину на умовах, названих відповідачем, та враховуючи листування сторін і те, що рахунок № 12 від 04.02.2008 року, виставлений відповідачем ТОВ „Інвест Альянс” для його оплати позивачем, не містить усі необхідні дані (істотні умови договору) суд приходить до висновку, що кожна із сторін по різному сприймала умови укладеного правочину, що суперечить чинному законодавству. Довести свої доводи сторони не можуть через недотримання письмової форми.

Таким чином, недотримання порядку укладення та незгода сторін в усному договорі поставки щодо істотних умов спричиняє кваліфікацію його судом неукладеним. Суд вважає договір поставки автобусів між сторонами як неукладений (такий, що не відбувся) та такий, що не тягне виникнення правовідносин поставки.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги нормами ст. 265 Господарського кодексу України та ст. ст. 530, 662, 663, 693 Цивільного кодексу Україна. Однак, оскільки у позивача не виникли права за договором поставки, а тому такі не могли бути порушені і відповідно не підлягають захисту судом. На цій підставі в позові до відповідача ТОВ „Інвест Альянс” слід відмовити.

В позові слід відмовити і до відповідача „Аквілон Гранд” на тій підставі, що за Договором поруки між позивачем та відповідачем ПП „Аквілон Гранд” відбулося поручительство за неіснуючий обов’язок відповідача ТОВ „Інвест Альянс” за договором поставки, так як такий не виникав у зв’язку з неукладеністю основного договору поставки автобусів.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 208, 712, 638, 673 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 180, 263 –271 Господарського кодексу України, ст. 1, 2, 4 –3, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Мокану