ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.04.08 Справа №14/490-пд-07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В. судді Мойсеєнко Т. В. , Зубкова Т.П. , Мірошниченко М.В.

секретар судового засідання Лола Н.О.

за участю представників сторін

позивач: не з’явився;

відповідач: не з’явився;

розглянувши матеріали справи №14/490-ПД-07 та апеляційну скаргу Херсонської середньої школи гуманітарної праці, м.Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 29.01.2008р. у справі №14/490-ПД-07

за позовом Херсонської середньої школи гуманітарної праці, м.Херсон

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, м.Херсон

про спонукання відповідача внести зміни в договір

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.01.2008р. у справі №14/490-ПД-07 (суддя Гридасов Ю.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду прийнято з посиланням на ч.2 ст.191 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.1 ГПК України та мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів про прийняття в експлуатацію реконструйованої ним будівлі колишнього дитячого садку, зі зміною її виробничого (господарського) призначення, окрім того, позивачем нормативно не обґрунтовано позовні вимоги, які передбачають можливість внесення змін до спірного договору у судовому порядку та не дотримано також досудового порядку щодо внесення змін до договору. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач у позовній заяві не зазначив, які саме його права чи охоронювані законом інтереси порушуються бездіяльністю відповідача щодо внесення змін до договору оренди, наведене свідчить про те, що право позивача на позов у розумінні ст.1 ГПК України не виникло.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції звернувшись з відповідною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 29.01.2008р. по справі №14/490-ПД-07, оскільки при винесені рішення неповно з’ясовані обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права і передати справу на розгляд суду першої інстанції. Заявник апеляційної скарги зазначає, що договором оренди державного майна № 4687 від 12.10.2006р., укладеним між позивачем та відповідачем по даній справі, передбачено, що до вказаного договору можуть вноситися зміни, які не суперечать нормам чинного законодавства за згодою сторін, а у разі якщо сторони не можуть вирішити питання у досудовому порядку, то спір передається до суду. У спірному договорі зазначено умови щодо внесення змін до нього. У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, однак судом першої інстанції не було враховано умови, які визначені у спірному договорі. Також, скаржник вказує на те, що суд у оскаржуваному рішенні посилається на те, що позивачем не було надано доказів прийняття в експлуатацію реконструйованої будівлі колишнього дитячого садку, зі зміною її виробничого призначення, проте з таким висновком суду не можна погодитися, так як у відповідності до статті 38 ГПК України господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, чого не було зроблено господарським судом Херсонської області.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, а тому відсутні правові підстави для його скасування, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити. Одночасно відповідач зазначає, що будівля колишнього дитячого садку є нерухомим майном, що підтверджується свідоцтвом на право власності, виданим Херсонською міською радою від 04.07.2006р. та зареєстрованим в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 417. Вказане свідоцтво на право власності є правовстановлюючим документом, яким визначено статус наведеного майна. Враховуючи те, що вказане майно є нерухомим, регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області при укладенні договору оренди від 12.10.2006р. відповідно до Методики оцінки вартості об’єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995р. № 629 в редакції від 02.01.2003р. № 3 була проведена оцінка орендованого майна та визначена його вартість. У відповідності до оцінки та вартості орендованого майна була визначена орендна плата, як для нерухомого майна, а не цілісного майнового комплексу. Разом з цим, відповідач зазначає, що позивачем не виконано приписи ч.1 ст. 641 ЦК України, а також не здійснено переоцінку орендованого майна відповідно до Методики. Будь-якого погодження з регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області щодо здійснення позивачем комплексу робіт капітального характеру, які є підставою для зміни статусу будівлі, останнім проведено не було. Таким чином, у сторін за спірним договором відсутні правові підстави для внесення змін до договору оренди від 12.10.2006р. про перейменування об’єкту оренди (будівлі колишнього дитячого садку), який розташований за адресою: м.Херсон, вул. 9–го Січня, 46 на цілісний майновий комплекс.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.03.2008р. апеляційна скарга позивача була прийнята та призначена до розгляду на 10.04.2008р.

Однак, у судове засідання, яке відбулося 10.04.2008р., заявник апеляційної скарги не з’явився, у зв’язку з чим, розгляд справи апеляційним судом у порядку статті 77 ГПК було відкладено на 23.04.2008р.

Склад колегії суддів змінювався. Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від 23.04.2008р. № 833 справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Мойсеєнко Т.В., суддів Зубкова Т.П., Мірошниченко М.В., даною колегією прийнято постанову.

У судове засідання, яке відбулося 23.04.2008р. представники сторін не з’явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, будь –яких клопотань щодо розгляду справи за їх відсутності до суду апеляційної інстанції не надходило. Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є внесення змін до договору оренди державного майна № 4687 від 12.10.06р., а саме: зміни щодо об’єкту оренди, з тих підстав, що позивачем здійснено невід’ємні поліпшення об’єкту оренди і, що протягом певного часу цей об’єкт використовується позивачем, як школа, що надає освітні послуги з завершеним циклом надання таких послуг.

Загальні підстави зміни договорів визначені у главі 53 ЦК України (ст.ст. 651, 652).

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 652 ЦК України передбачено можливість зміни договору у зв’язку з істотною зміною обставин за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язань. У разі недосягнення згоди сторонами договір може бути змінений за рішенням суду у зв’язку з істотною зміною обставин на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач не надав доказів наявності одночасно вищезазначених чотирьох умов істотної зміни обставин та не надав доказів наявності обставин, передбачених ст. 651ЦК України. Обставини, вказані позивачем у позові, не визначені ст.ст. 651, 652 ЦК України чи будь-яким іншим законом, як підстава для зміни умов договору. Не передбачено також і самим договором оренди державного майна обов’язку орендодавця вносити зміни, які зазначені у позові.

Крім того, зміна такої істотної умови договору, як об’єкт оренди впливає і на інші істотні умови договору, зокрема вартість об’єкту оренди та розмір орендної плати, бо чинним законодавством передбачені різні вимоги щодо порядку передачі в оренду, оцінки та порядку розрахунку нерухомого майна та цілісного майнового комплексу. При цьому, згідно ст. 12 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” оцінка об’єкту оренди передує укладанню договору оренди. Докази проведення такої оцінки відсутні.

Колегія також зазначає, що статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір.

Отже, зі змісту вищенаведеної норми закону слідує, що пропозиція щодо внесення змін до договору може виходити від будь-якої сторони і має бути викладена письмово відповідно до вимог законодавства. Дії сторін щодо внесення змін до договору спрямовані на зміну чи припинення правовідносин, отже, в розумінні ст.202 ЦК України є правочином, який має відповідати загальним положенням цивільного законодавства про правочин і на його укладання поширюються загальні норми щодо укладання договорів.

Договір оренди є господарським договором і загальний порядок укладення господарських договорів передбачений ст.181 ГК України.

Загальний порядок зміни господарських договорів визначено статтею 188 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, зі змісту наведених норм законів слідує, що позивач повинен був направити позивачу проект угоди про зміну умов договору. Бо договір між сторонами, що підлягає зміні, викладений у формі єдиного документа, підписаного та скріпленого печатками підприємств.

Згідно п.10.3 договору оренди державного майна зміна або розірвання цього договору можуть мати місце за письмовим погодженням сторін. Пропозиція щодо розірвання договору, зміни та доповнення, розглядаються сторонами протягом 20 днів від дня одержання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (сторона, яка ініціює внесення змін до договору) не надсилала на адресу відповідача проекту пропозиції про внесення змін до договору та не виконала встановленого договором та ст. 188 Господарського кодексу України порядку внесення змін у договір.

Позовні вимоги обґрунтовані частинами 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Однак вказана норма не визначає підстав для зміни укладеного договору оренди, а містить перелік майна, яке за законом є об’єктами оренди.

Зокрема, стаття 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає, що цілісним майновим комплексом є господарський об’єкт зі завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Разом з цим, відповідно до положень ч.2 статті 191 ЦК України до складу підприємства, як єдиного майнового комплексу, входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення або інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем не надано суду доказів про прийняття в експлуатацію реконструйованої ним будівлі колишнього дитячого садку, зі зміною її виробничого (господарського) призначення, до того ж, позивачем нормативно не обґрунтовано позовні вимоги, які передбачають можливість внесення змін до спірного договору у судовому порядку та не дотримано також досудового порядку щодо внесення змін до договору, які визначені нормами діючого законодавства. Також, позивач у позовній заяві не зазначив, які саме його права чи охоронювані законом інтереси порушуються невнесенням відповідачем змін до договору оренди.

З фактичних обставин справи, з урахуванням наведених норм права, вбачається, що позивачем, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме: наявність встановлених законом підстав для внесення змін до договору оренди державного майна.

З огляду на вищевикладене, а також та враховуючи те, що позивач також не виконав вимог, передбачених законом щодо порядку внесення змін до договору, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Херсонської області про відмову у задоволенні позовних вимог. Підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонської середньої школи гуманітарної праці, м.Херсон залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 29.01.2008р. у справі №14/490-ПД-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В.

судді Мойсеєнко Т. В.

Зубкова Т.П. Мірошниченко М.В.