КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2008                                                                                           № 02-4-3/243

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі:           Василів О.В.

За участю представників:

від прокуратури - прокурор відділу прокуратури Ушапівський Я.В. (за посв.);

від позивача - Гримальський А.Ю. (за дов.);

від відповідача - Сологуб О.М. (за дов.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційнеподання Прокуратура міста Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції (далі – ДПІ) в Оболонському районі м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.02.2008

у справі № 02-4-3/243 (Сівакова В.В.)

за позовом                               Заступник прокурора м.Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва

до                                                   Національного банку України

про                                                  визнання недійсною індивідуальної ліцензії № 783 від 08.09.2006

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.02.2008 у справі № 02-4-3/243 у прийнятті позовної заяви Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва до Національного банку України про визнання недійсною індивідуальної ліцензії № 783 від 08.09.2006 відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Заступник прокурора Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить ухвалу скасувати, справу направити на розгляд до Господарського суду м. Києва. В апеляційному поданні прокурор посилається на те, що при винесенні оспорюваної ухвали, місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права, а саме пункт 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиви на апеляційну скаргу відповідач та позивач не надали.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника прокуратури та представників сторін, дослідивши позовні матеріали, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою від 18.02.2008 в справі № 02-4-3/243 відмовлено в прийнятті позовної заяви Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції (далі – ДПІ) в Оболонському районі м. Києва до Національного банку України про визнання недійсною індивідуальної ліцензії № 783 від 08.09.2006 на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно – правових актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб’єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України вирішується окружним судом, територіальна юрисдикція поширюється на місто Київ.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі, вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Заступник прокурора м. Києва звернувся до Господарського суд м. Києва з позовом в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва до Національного банку України про визнання індивідуальної ліцензії № 783 від 08.09.2006 на перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за експертною операцією з 4 квітня 2006 до 12 травня 2006 недійсною.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах.

Питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 Господарського процесуального кодексу України. Так, на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема коли його вирішення чинним законодавством віднесено до компетенції іншого органу (п. 3.2. Роз’яснення Вищого арбітражного суду України ”Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від 18.09.1997 № 02-5/289).

Стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист в тому числі прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно –правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Спір між сторонами виник з приводу того, що Національний банк України 08.09.2006 видав Дочірньому підприємству Державної компанії „УКРСПЕЦЕКСПОРТ” Державному підприємству „Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма „ПРОГРЕС” індивідуальну ліцензію № 783 на перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за експортною операцією.

Частини 3 статті 14 Господарського кодексу України визначає поняття ліцензії, відповідно до якого ліцензія – це документ державного зразка, який засвідчує право суб’єкта господарювання – ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов.

Згідно статті 1 Закон України „Про зовнішньоекономічну діяльність” індивідуальна (разова) ліцензія – це разовий дозвіл, що має іменний характер і видається для здійснення кожної окремої операції конкретним суб’єктом зовнішньоекономічної діяльності на період не менший, ніж той, що є необхідним для здійснення експортної (імпортної) операції.

Таким чином, можна зробити висновок, що ліцензія – це дозвіл, який видається і використовується тим чи іншим суб’єктом підприємницької діяльності саме в господарській діяльності.

Отже, Національний банк України при видачі індивідуальних ліцензій не здійснює владних управлінських функцій по відношенню до ДПІ у Оболонському районі м. Києва.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до суду в інтересах держави.

Апелянт наголошує, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом є загроза економічним інтересам держави, оскільки незаконна ліцензія порушує право ДПІ в Оболонському районі м. Києва на нарахування та стягнення пені відповідно до Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Відповідно до частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

У вирішенні питань, пов’язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість – це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України). Підсудністю називається розмежування компетенції стосовно розгляду справ між окремими господарськими судами (статті 13, 15 і 16 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України „Про судоустрій України”, згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір – господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб’єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб’єктами господарської діяльності (Рекомендації Президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 №04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”).

Зважаючи на вищевикладене справа за позовом Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва до Національного банку України про визнання недійсною індивідуальної ліцензії № 783 від 08.09.2006 має розглядатися за нормами Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва по даній справі підлягає скасуванню, а справу необхідно передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.99,101,103-105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі ДПІ в Оболонському районі м. Києва задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва № 0-4-3/243 від 18.02.2008 скасувати.

3. Справу № 02-4-3/243 направити на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Михальська Ю.Б.

15.04.08 (відправлено)