ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08                                                                                           Справа № 6/53-11А

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого –судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну cкаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Феміда-інтер” № 153-04/08 від 08.04.2008 року (вх. № 134 від 14.04.2008 року)

на рішення Господарського суду Волинської області від 24.03.2008 року

у справі № 6/53-11А

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Західенерго”, м.Львів

до Шацької районної державної адміністрації Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Феміда-інтер”, м.Луцьк

про визнання нечинним договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, укладеного між Шацькою районною державною адміністрацією Волинської області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Феміда-інтер”.

за участю представників: від позивача: Федорів С.С., Данай І.М.; від відповідачів: не з‘явились.

Представникам позивача роз‘яснено права та обов‘язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24.03.2008 року у справі № 6/53-11А задоволено позов Відкритого акціонерного товариства “Західенерго” до Шацької районної державної адміністрації Волинської області: визнано нечинним договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, укладений між Шацькою районною державною адміністрацією та ТОВ “Феміда-Інтер”. Крім цього даним рішенням стягнено з позивача в дохід державного бюджету міста Луцька 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в дохід державного бюджету України. Крім цього, оскаржуваним рішенням повернуто ВАТ “Західенерго” з державного бюджету міста Львова 17 грн. судового збору. Також стягнено з ТОВ “Феміда-інтер” на користь ВАТ “Західенерго” 85 грн. в відшкодування витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На згадане рішення відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю “Фірма “Феміда -Інтер” (надалі - ТОВ) подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким ВАТ “Західенерго” відмовити в позові.

Зокрема, в обгрунтування зазначених вимог, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з‘ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, посилаючись на наступне. Зокрема, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було належним чином враховано рішення господарського суду Волинської області від 03.08.2004 року, залишене в силі апеляційною та касаційною інстанціями, яким відмовлено в позові ВАТ “Західенерго” про визнання недійсним оспорюваного в даній справі договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року. Крім цього, скаржник посилається на те, що вищезазначений Договір містить всі істотні умови, передбачені законодавством для такого виду договорів, укладений без порушення ч. 2 ст. 15, ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України “Про оренду землі”. Судом зроблено помилковий висновок, виходячи з неправильного застосування ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, про те, що в позивача виникло право власності на будівлі та споруди, розташовані на спірній земельній ділянці, з моменту передачі даного майна до статутного фонду ВАТ “Західенерго”, що не відповідає ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України. Судом застосовано норми ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України без врахування положень ч. 1 ст. 120, ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України. До укладення оспорюваного Договору позивачем не подавались в Шацьку райдержадміністрацію заяви про надання йому в оренду спірної земельної ділянки. Також апелянт наводить й інші доводи в обгрунтування підстав для скасування оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу від 22.05.2008 року (вх. № 3324 від 22.05.2008 року) Відкрите акціонерне товариство “Західенерго” (надалі –ВАТ) заперечило доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що оспорений договір оренди не відповідає вимогам законодавства України та порушує його право власності на нерухоме майно, що знаходиться на переданій ТОВ “Федміда-Інтер” в оренду земельній ділянці та його право землекористування даною земельною ділянкою.

Шацька районна державна адміністрація явку представника в судове засідання повторно не забезпечила, письмових пояснень щодо апеляційної скарги суду не представила.

В дане судове засідання представники відповідачів не з‘явились. Однак, апеляційний суд враховуючи повідомлення їх належним чином про час та місце розгляду справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення їх уповноваженим представникам ухвали суду від 28.05.2008 року, повторну неявку представників відповідачів, вважає, що ним забезпечено право даних осіб на судовий захист, та відповідно, за можливе розглянути апеляційну скаргу та прийняти постанову за наслідками розгляду в даному судовому засіданні за відсутності представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи, заперечення зазначені у відзиві, та матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

4 липня 2002 року між Шацькою районною державною адміністрацією та ТОВ “Фірма “Феміда-Інтер” укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавцем - Шацькою райдержадміністрацією передано в строкове платне володіння та користування земельну ділянку, площею 6700 кв.м в урочищі “Гряда” Шацького району, строком на 49 років, для розміщення бази відпочинку. Даний Договір укладено, як вбачається з п. 1.1, на підставі розпорядження Шацької районної державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96.

ВАТ “Західенерго” просить визнати недійсним зазначений Договір як такий, що укладений з порушенням встановленого земельним законодавством порядку, оскільки розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96 визнано незаконним судом, та в зв‘язку з порушенням даним Договором права власності Товариства на споруди та будівлі, що знаходяться на переданій ТОВ “Федміда-Інтер” в оренду земельній ділянці та його право володіння та користування даною земельною ділянкою.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням господарського суду Волинської області від 09.06.2005 року у справі № 01/6-24.1 визнано недійсним п. 2 розпорядження Шацької районної державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96 “Про вилучення з постійного користування та передачу в оренду земельної ділянки”. Пунктом 2 зазначеного Розпорядження вирішено передати в оренду строком на 49 років ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” земельну ділянку розміром 0,67 га в зоні відпочинку “Гряда” на території Шацької селищної ради, на якій розташована база відпочинку, придбана ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” згідно договору купівлі-продажу майна АЕК № 388359 від 24.05.2002 року. Дане рішення місцевого господарського суду від 09.06.2005 року залишене в силі апеляційною та касаційною інстанціями (ухвала Львівського апеляційного господарського суду від 24.11.2005 року, ухвала Вищого адміністративного суду України від 26.04.2006 року). Як вбачається з рішення господарського суду Волинської області від 09.06.2005 року, підставою для визнання частково недійсним розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96 стало те, що на земельній ділянці, переданій згідно даного Розпорядження в оренду ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер”, розташовані будівлі, що належать на праві власності ВАТ “Західенерго”, а тому воно порушує вимоги ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України “Про оренду землі”, а також право ВАТ “Західенерго” як землекористувача і право власності даного Товариства на будівлі, розміщені на земельній ділянці.

Зокрема, даним рішенням встановлено, що на земельній ділянці, площею 0,67 га переданій в оренду ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” згідно розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96 та договору оренди від 04.07.2002 року, знаходяться три будівлі, одна з яких придбана ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” по договору договору купівлі-продажу майна АЕК № 388359 від 24.05.2002 року, та дві (корпуси № 1 та № 2 бази відпочинку “Енергетик”), які увійшли до статутного фонду ВАТ “Західенерго” під час корпоратизації ВЕО “Львівенерго“, станом на 01.07.1995 року. Даним рішенням встановлено, як наслідок вищезазначеного, що при передачі корпусів №№ 1 та 2 бази відпочинок “Енергетик” до статутного фонду ВАТ “Західенерго”, дане Товариство набуло право власності на ці будівлі.

Факт набуття ВАТ “Західенерго” у власність корпусів № 1 та № 2 бази відпочинку “Енергетик”, розташованих на земельній ділянці, переданій в оренду ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” згідно розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96 та договору оренди від 04.07.2002 року, що стверджується наказами Міністерства енергетики та електрофікації України від 17.03.1995 року № 50, від 16.08.1995 року № 155, наказом Фонду державного майна України від 09.07.1996 року № 13, наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2002 року, встановлено також постановою Господарського суду Волинської області від 21.01.2008 року у справі № 7/169-12А.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про господарські товариства”, ч. 1 ст. 85 Господарського кодексу України, господарське товариство є власником майна, переданого йому засновниками як частки.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником не подано суду доказів незаконності набуття позивачем права власності на будівлі, розташовані на орендованій по договору від 04.07.2002 року земельній ділянці, зокрема, судових рішень, якими б було встановлено даний факт.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 35 ГПК України вищенаведені судові рішення є обов‘язковими для виконання, а факти ними встановлені мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що не підлягає повторному доведенню факт незаконності розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96, на підставі якого укладено оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, в зв‘язку з його невідповідністю вимогам законодавства та порушенням права ВАТ “Західенерго” як землекористувача і право власності даного Товариства на будівлі, розміщені на переданій по даному Договору земельній ділянці.

За наведеного, є безпідставними доводи скаржника про те, що на момент укладення спірного договору оренди від 04.07.2002 року не було порушено право власності позивача на будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці, так як таке право виникло у ВАТ “Західенерго” з моменту його державної реєстрації –з 01.04.2004 року, - спростовується рішеннями господарського суду Волинської області від 09.06.2005 року у справі № 01/6-24.1 та від 21.01.2008 року у справі № 7/169-12А, та положеннями ст. 182 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004 року № 1952-ІV, якими передбачено, що право власності на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, однак, Держава визнає право власності на нерухомі речі, набуте згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності Закону № 1952-ІV, прийнятого на виконання ч. 4 ст. 182 ЦК України.

Відповідно до ст. 6 Закону України “Про оренду землі” від 06.10.1998 року, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 15 вищезазначеного Закону (п. 1-4), якою визначено порядок укладення договорів оренди землі, в редакції закону на час укладення оспорюваного договору, передбачено, що договір оренди земельної ділянки, що перебуває у власності громадян або юридичних осіб, укладається між власником і особою, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду, в порядку, визначеному цим Законом. Особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця надати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі.

В даному випадку, Земельним кодексом України від 25.10.2001 року, зокрема ч. 1 ст. 124 передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Тобто згода власника землі в особі відповідного органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади на передачу конкретної земельної ділянки в оренду після розгляду відповідної заяви зацікавленої особи висловлюється прийняттям відповідного рішення.

Пунктом 12 Перехідних положень даного Кодексу передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 6 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України у межах їх повноважень. Рішення про надання в оренду земельних ділянок зазначені органи державної влади приймають при попередньому погодженні цих питань на сесіях відповідних рад.

Відповідно до ст.ст. 1, 6 Закону України “Про місцеві державні адміністрації” від 09.04.1999 року місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою, шляхом прийняття головами даних адміністрацій обов‘язкових до виконання розпоряджень.

В даному випадку, як зазначено вище, договір оренди землі від 12.06.2002 року укладено на підставі розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96, яке визнано недійсним в частині передачі в оренду земельної ділянки, що є об‘єктом даного Договору.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” № 3 від 28.04.1978 року, з наступними змінами (п.п. 2, 5), та Вищий арбітражний суд України в своїх роз‘ясненнях № 02-5/111 від 12.03.1999 року, із наступними змінами (п. 10), роз‘яснили, що в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов‘язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При цьому, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

В даному випадку, відбулося порушення встановленого земельним законодавством порядку укладення договорів оренди земельних ділянок, а саме договору від 04.07.2002 року. При цьому, суд виходить з того, що зміст договору визначається змістом волі сторін, а остання в свою чергу повинна відповідати змісту правових норм. Тому, на думку суду, зазначений вище Договір не відповідає волі власника (в даному випадку, уповноваженої нею особи –Шацької райдержадміністрації) на укладення даного Договору, оскільки він вчинений без відповідного рішення власника, тобто з порушенням вимог ст. 15 Закону України “Про оренду землі” та ст. 124 Земельного кодексу України.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний Договір також порушує право ВАТ “Західенерго” як власника корпусів двох будівель: корпусів № 1 та № 2 бази відпочинку “Енергетик”, розташованих на земельній ділянці, переданій в оренду ТОВ “Фірма”Феміда-Інтер” згідно даного Договору, гарантоване ст. 41 Конституції України, та, відповідно до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 року, ст. 120, п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, в зв‘язку набуттям права власності на дані об‘єкти нерухомості, право позивача на отримання у встановленому земельним законодавством порядку у власність чи користування земельної ділянки, на якій розташовані дані будівлі.

Щодо заперечень апелянта про те, що судом першої інстанції не було належним чином оцінено той факт, що рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2004 року в справі № 7/96-78.1, залишеним в силі апеляційною та касаційною інстанціями, відмовлено в позові ВАТ “Західенерго” про визнання недійсним оспорюваного в даній справі договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, то апляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що рішення господарського суду Волинської області від 03.08.2004 року в справі № 7/96-78.1 не може бути взято до уваги як доказ дійсності договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, оскільки воно прийнято за інших обставин, які існували на час його прийняття, а саме факту законності розпорядження Шацької районною державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96. Підставою ж для подання позову по даній справі та прийняття судом рішення про його задоволення стали інші обставини, ніж у справі № 7/96-78.1, а саме факт визнання судом недійсним розпорядження Шацької районної державної адміністрації від 12.06.2002 року № 96, на підставі якого укладено оспорюваний Договір. Слід також зазначити, що чинним законодавством (статті 15-16 Цивільного кодексу України) кожній особі гарантовано право на захист свого цивільного права (права власності, користування тощо) у разі його порушення, невизнання або оспорення, зокрема, й шляхом звернення до суду способом визнання правочину недійсним. При цьому, виходячи зі змісту даних правових норм, законодавець не обмежує таке право кількістю звернень до суду певним способом. В той же час, суд, керуючись нормами процесуального права, розглядаючи позов особи про захист її права чи інтересу способом, що вже передавався на його розгляд, зобов‘язаний встановити наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення права позивача, тобто дослідити чи підставами звернення до суду стали нові обставини, чи ті самі обставини, що були при попередньому зверненні до суду з таким самим способом захисту. За наявності таких обставин, суд повинен відповідно до ст.ст. 4-5, 82 ГПК України прийняти рішення по суті, а в разі подання особою позову з тих самих підстав –припинити провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Як вбачається з оскарженого рішення, судом першої інстанції дотримано вимог процесуального законодавства, та прийнято рішення по суті, виходячи з інших підстав, ніж ті, що були предметом розгляду у справі № 7/96-78.1.

Тому укладений між між Шацькою районною державною адміністрацією та ТОВ “Феміда-Інтер” договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, відповідно до ст. 48 ЦК Української РСР є недійсним лише з самого факту його невідповідності вимогам закону і не породжує будь-яких бажаних сторонами результатів незалежно від волі сторін та їх вини в укладенні такого договору, крім тих, що пов‘язані з його недійсністю.

За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про задоволення позову про визнання нечинним договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, укладеного між Шацькою районною державною адміністрацією та ТОВ “Феміда-Інтер”.

Таким чином, рішення Господарського суду Волинської області від 24.03.2008 року у справі № 6/53-11А є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49,105 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Феміда-інтер” залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 24.03.2008 року у справі № 6/53-11А залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5.          Справу повернути в Господарський суд Волинської області.

Головуючий-суддя М.І.Городечна

суддя М.В.Юркевич

суддя В.Л.Кузь