ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.08                                                                                 Справа № 14/54.

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Трансвугілля”, с. Стоянка, Києво –Святошинський район, Київської області

до Державного підприємства “Ровенькиантрацит”, м. Ровеньки, Луганської області

про стягнення 147725 грн. 09 коп.

Суддя Лісовицький Є.А.

Представники:

від позивача –не прибув

від відповідача –Шамкій В.М. довіреність № 1-3/3д-19 від 28.12.07;

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 140375 грн. 59 коп., 3% річних у сумі 7349 грн. 50 коп. у зв’язку з несплатою відповідачем сум, стягнутих рішенням господарського суду № 6/160 від 17.04.07.

Відповідач заперечує проти позову з мотивів, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.04.07 по справі № 6/160 з Державного підприємства „Ровенькиантрацит” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче Підприємство «Трансвугілля»стягнуто заборгованість у сумі 662 210 грн. 63 коп., витрати на послуги адвоката у сумі 66 000 грн., витрати по держмиту у сумі 6 622 грн. 11 коп. та витрати на інформаційне –технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

На час розгляду даної справи позивач не довів суду обставин з приводу виконання рішення від 17.04.07 по справі № 6/160 органом виконання судових рішень: пред’явлення наказу до виконання та вчинення виконавчих дій по виконанню наказу на користь позивача по справі.

Позовні вимоги по даній справі позивач обґрунтовує тим, що відповідач своєчасно не сплатив йому стягнуті за рішенням суду від 17.04.07 по справі № 6/160 грошові кошти, а в обґрунтування цих вимог позивач посилається на ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування у сумі 140375 грн. 59 коп., 3% річних у сумі 7349 грн. 50 коп. нараховані на усі суми, стягнуті рішенням від 17.04.07 по справі № 6/160.

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є:

1)договори та інші правочини;

2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4)інші юридичні факти.

Цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов’язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов’язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або ненастання певної дії (ч. 6 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Жодним актом цивільного законодавства України не встановлено, що при невиконанні у добровільному порядку рішення господарського суду про стягнення грошових коштів у боржника виникає саме цивільний обов’язок відшкодовувати втрати від інфляції та сплачувати 3% річних.

З урахуванням вищезазначеного, у даному випадку застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України можливо у зв’язку з цивільним обов’язком щодо сплати грошових коштів відповідачем на користь позивача за поставлений по договору товар. Тоді як позивач розраховує інфляційну складову та 3% річних з загальної суми, присудженої до стягнення рішенням господарського суду Луганської області від 17.04.07 по справі № 6/160 (борг + послуги адвоката і, навіть, судові витрати).

Після набрання рішенням господарського суду Луганської області від 17.04.07 по справі № 6/160 законної сили у відповідача не виникло цивільного обов’язку, і відповідно, положення ст. 625 Цивільного кодексу України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Крім цього слід зазначити, що відповідач має право добровільно виконати рішення суду, а обов’язок з примусового виконання судових рішень у встановленому законом порядку несе орган виконання рішень –Державна виконавча служба Міністерства юстиції України. В матеріалах справи відсутні докази пред’явлення позивачем наказу по рішенню господарського суду Луганської області від 17.04.07 по справі № 6/160 до виконання в органи виконавчої служби, хоча суд витребував такі докази від позивача.

Таким чином, позовні вимоги до задоволення не підлягають за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно з вимогами ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,34,35,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –22.04.08

Суддя                                                             Є.А.Лісовицький