ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.04.2008                                                              Справа № 12/38

за позовом комунального підприємства Міжгірської селищної ради –„Міжгірське виробниче управління житлово –комунального господарства”, смт. Міжгір’я

до відповідача державного підприємства „Міжгірське лісове господарство”, смт. Міжгір’я

про стягнення заборгованості в сумі 2 449,51 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –Мущинський Б. О., (представник за довіреністю № 203 від 20.06.2007 року)

Від відповідача – Оленич Р. А., (представник за довіреністю № 173 від 21.03.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов комунальним підприємством Міжгірської селищної ради –„Міжгірське виробниче управління житлово –комунального господарства”, смт. Міжгір’я до державного підприємства „Міжгірське лісове господарство”, смт. Міжгір’я про стягнення заборгованості в сумі 2 449,51 грн.

Представникам сторін роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Письмовою заявою (вх. № 4309 від 21.04.2008 року) представник відповідача відмовився від технічної фіксації судового процесу та заяви про відвід судді.

З огляду фактичних наявних обставин справи, ваги доводів, вимог і заперечень сторін, реального дійсного отримання послуг наданих позивачем сторони в судовому засіданні дійшли до спільного компромісного висновку про реальну величину боргу в сумі 2 449,51 грн., яку відповідач не заперечив, а позивач зменшив суму позову з підстав ст. 22 ГПК України, про що ствердили письмовою заявою (вх. № 1446 від 21.04.2008 року).

При цьому сторони виходили з тривалості існування боргу, тривалості отримання послуг з водопостачання без лічильника, діючих на момент виникнення спору тарифів за 1м3 води (3, 01) тривалості робочого дня та кількості робочих днів за місяць, розрахунком коефіцієнту надходження до споживача (відповідача) води за 1 годину; базових даних; сплачених коштів за спожиту воду, що передує останнім місяцем до виходу з ладу лічильника використаної води, існуючим нормативам та іншим.

Отже, подальше провадження у справі здійснюється щодо вимог в сумі 2 449,51 грн.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представників кожної сторони, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 2 449,51 грн. –основного боргу щодо оплати за надані, згідно договору № 33 від 02.02.2007 року, послуги по водопостачанню та водовідведенню, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- актом від 14.09.2007 року;

- відомостями про обсяг використаної води за 2007-2008 роки;

- Рішенням № 48 14 сесії V скликання Міжгірської селищної ради щодо обгрунтування тарифів;

- висновками №11, 12 від 31.05.2007 року Держінспекції з контролю за цінами в Закарпатській області щодо водопостачання;

- актом про пошкодження водяного лічильника від 13.09.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 276 від 25.09.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання послуг по водопостачанню та водовідведенню (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг по водопостачанню та водовідведенню є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства „Міжгірське лісове господарство” (смт. Міжгіря, вул. Незалежності, 64; код 22114589) на користь комунального підприємства Міжгірської селищної ради –„Міжгірське виробниче управління житлово –комунального господарства” (смт. Міжгіря, вул. Незалежності, 72-а ; код 03344473) суму 2 449,51 (дві тисячі чотириста сорок девять грн. 51 коп.) –основного боргу та 102 (сто дві грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.