ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2008 р. Справа № 59/43-08

вх. № 4369/4-59

Суддя господарського суду Бринцев О.В.

при секретарі судового засідання Макаренко К.М.

за участю представників сторін:

прокурора - Зуєвої І.В. посвідчення від 08.06.2005р. №249

1-го позивача - не з'явився

2-го позивача - Кліпікова Р.Б. довіреність від 27.12.2007р. №955, відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Сумського транспортного прокурора м. Суми в інтересах держави Україна в особі Міністрества транспорту та зв"яку України, Статутного територіально-галузевого об'єднання "Південна залізниця" в особі Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, м. Суми

до Богодухівської міської ради, м. Богодухів

про визнання права державної власності

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особіМіністерства транспорту та зв’язку України, Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління з позовною заявою, в якій просить визнати за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право державної власності на комплекс нежитлових будівель та споруд ст. Богодухів, що знаходиться в повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця», а саме:

1. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Залізнична, 1:

- нежитлову будівлю вокзалу (літера А схематичного плану), загальною площею 1203,4 м.кв., інвентарний № 12230388, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю стрілочного посту № 1 (літера Д схематичного плану), загальною площею 15,5 м.кв., інвентарний номер № 12220390, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю туалету зовнішнього (літера В схематичного плану), загальною площею 20,4 м.кв., інвентарний № 14270111, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю вантажного сараю (літера Г схематичного плану), загальною площею 75,5 м.кв., інвентарний № 12350390, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю топкової (літера Б схематичного плану), загальною площею 15,3 м.кв., інвентарний № 14310012, 1990 року побудови;

- пасажирську платформу (№2 схематичного плану), загальною площею 255,0 м.кв., інвентарний № 29120107, 1990 року побудови;

- пасажирську платформу (№4 схематичного плану), загальною площею 305,5 м.кв., інвентарний № 29120242, 1990 року побудови;

- вантажну платформу (№3 схематичного плану), загальною площею 172,0 м.кв., інвентарний № 29120005, 1878 року побудови;

- благоустрій станції (літера І схематичного плану), інвентарний № 29630243, 1990 року побудови.

2. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Вокзально-Набережна, 21:

- нежитлову будівлю насосної станції з прибудовами (літера А схематичного плану) загальною площею 255,2 м.кв., інвентарний №12110007, 1900 року побудови;

- споруду огорожі насосної станції (№1-2 схематичного плану), інвентарний № 29340181, 1987 року побудови;

- артезіанську свердловину (№ 3 схематичного плану), загальною площею 7,6 м.кв., інвентарний № 29250423, 1928 року побудови.

3. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Залізнична, 3:

- нежитлову будівлю товарної контори (літера А схематичного плану), загальною площею 228,5 м.кв., інвентарний № 14130045, 1990 року побудови.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на те, що зазначені нежитлові будівлі та споруди знаходяться на балансі відокремленого структурного підрозділу СТГО «Південна залізниця» Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління, обслуговування та утримання зазначеного нерухомого майна здійснюється за рахунок власних коштів СТГО «Південна залізниця» (довідка від 04.06.2008р. № 833/08) та вказує, що зазначені об’єкти було побудовано СТГО «Південна залізниця» за власні кошти господарським способом та задіяні у виробничо-технічному комплексі організацій і підприємств залізничного транспорту, який призначений задовольняти потреби суспільного виробництва і населення України в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях, забезпечення безпеки руху поїздів, безпеки життя і здоров’я громадян, які користуються послугами залізничного транспорту тощо. З моменту побудови цих об’єктів вони добросовісно та безперервно експлуатуються та використовуються виключно СТГО «Південна залізниця» для забезпечення виконання завдань покладених чинним законодавством на залізничний транспорт. Вказані об’єкти нерухомості органом, що здійснює державну реєстрацію на облік як безхазяйні нерухомі речі не брались.

Також, прокурор зазначає, що всі зазначені будівлі та споруди розташовані в межах смуги відведення – земельної ділянки, яка надана у постійне користування СТГО «Південна залізниця» для розміщення об’єктів залізничного транспорту, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ІІ-ХР № 002201, виданого відповідно до розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 06.10.2000 № 332.

На замовлення позивача КП «Богодухівське бюро технічної інвентаризації» виготовлені технічні паспорти на вищезазначене майно. В технічних паспортах зазначено, що власником спірних об’єктів є Держава в особі Міністерства транспорту та зв’язку України у повному господарському віданні СТГО «Південна залізниця», а користувачем – Сумське будівельно-монтажне експлуатаційне управління.

Прокурор відзначає, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на зазначені вище об’єкти позивач звернувся 02.04.2008р. листом №486/08 до голови Богодухівської міської ради для оформлення права власності з видачею відповідного свідоцтва. 15.04.2008 за № 536 відповідачем в оформлені права власності та видачі свідоцтва про право власності було відмовлено. Причиною відмови зазначено те, що позивачем не надані акти прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта нерухомого майна.

Прокурор зазначає, що позивач звертався до сектору архівів Південної залізниці та отримав відповідь про те, що документи на право забудови та акти вводу в експлуатацію на об’єкти, що є предметом даного спору, в архівних документах не значаться.

На підставі вищевикладеного, прокурор просить господарський суд визнати право власності на спірне майно за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв’язку України.

Перший позивач, Міністерство транспорту та зв’язку України, у судове засідання свого повноважного представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію господарського суду перший позивач 27.06.2008р. надав пояснення по справі, в яких підтримує позовні вимоги в повному обсязі, а також клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник другого позивача, Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця», у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

До початку судового засідання прокурор, та представник другого позивача звернулися з заявою про фіксацію судового процесу за допомогою ведення протоколу судового засідання в паперовій формі. Вказана заява розглянута та задоволена судом як така, що не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідач в судове засідання свого повноважного представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію господарського суду 01.07.2008р. відповідач надав витребувані ухвалою суду від 13.06.2008р. документи та заяву, якою повідомив про те, що Богодухівська міська рада не заперечує проти позову, просить розглядати справу без участі представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.06.2008р. учасники судового процесу попереджені, що неявка їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Суд вважає, що нез’явлення представника позивача – Міністерства транспорту та зв’язку України та відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

З"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Відповідно до наявних у справі документів (інвентарних карток обліку основних засобів, технічних паспортів, довідки про балансову належність тощо) спірні будівлі та споруди обліковуються на балансі відокремленого структурного підрозділу СТГО «Південна залізниця» - Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці, яке експлуатує та використовує спірне майно.

Майно розташовано в межах смуги відведення земельної ділянки, яка надана у постійне користування СТГО «Південна залізниця», що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ІІ-ХР №002201, виданого відповідно до рішення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області від 06.10.2000р. № 332 для розміщення об’єктів залізничного транспорту. Отже спірне майно збудовано СТГО «Південна залізниця» господарським способом, знаходиться на земельній ділянці, яка відведена в установленому законом порядку.

Надані у судовому засіданні представником другого позивача засвідчені копії звітів обстеження технічного стану будівель та споруд, виготовлених Приватним підприємством «ПРОМЕТЕЙ» підтверджують задовільний технічний стан майна та те, що по конструктивним характеристикам та об’ємно-планувальній структурі будівлі та споруди повністю відповідають вимогам державних будівельних норм та правил і придатні до подальшої експлуатації.

Як свідчать матеріали справи 02.04.2008р. позивач відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 звернувся до відповідача з проханням оформити право власності на нерухоме майно, яке знаходиться на балансі Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці.

Листом від 15.04.2008р. № 536 відповідачем було відмовлено позивачу в оформлені права власності на спірні об’єкти в зв’язку з відсутністю акту прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта нерухомого майна.

З довідки архівного сектору СТГО „Південна залізниця” від 05.05.2008р. №НА-10-30 та з пояснень представника другого позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що будівництво вищевказаного нерухомого майна було здійснено в 1878, 1928, 1900 та 1990 роках, а документи щодо будівництва та вводу об’єктів в експлуатацію, необхідні для оформлення права власності у позивача внаслідок давності не збереглися.

На теперішній час, відповідачем не вчинено дій по оформленню та видачі позивачу правовстановлюючих документів на спірні об’єкти нерухомості, тобто право власності на спірне майно належним чином не оформлено та не зареєстровано в органах БТІ.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд виходить з такого.

Статтею 326 Цивільного кодексу України визначено, що у державній власності є майно, в т.ч. грошові кошти, які належать державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно до статті 329 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Статтею 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об’єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Статтею 170 Цивільного кодексу України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов’язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Приписами статті 3 Закону України «Про управління об’єктами державної власності» встановлено, що об’єктами управління державної власності є, зокрема, майно, що передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям. Статтею 4 Закону встановлено, що суб’єктами управління об’єктами державної власності є, зокрема, міністерства та інші органи виконавчої влади.

У відповідності до статті 9 Закону України «Про транспорт», транспортні засоби, споруди, фінансові ресурси, шляхи сполучення, закріплені за підприємствами, об’єднаннями, установами та організаціями Міністерства транспорту України, є загальнодержавною власністю і належать до єдиної транспортної системи.

Стаття 5 Закону України «Про залізничний транспорт» також встановлює, що майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування є загальнодержавною власністю.

Згідно із частиною 2 ст. 73 Господарського кодексу України, орган державної влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, є представником власника (тобто держави) і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Відповідно до Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006р. № 789, міністерство є головним (провідним) органом виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі, зокрема, залізничного транспорту. Міністерство здійснює державне управління в галузі транспорту та виконує відповідно до законодавства України функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Пунктом 1.1. Статуту Південної залізниці визначено, що залізниця – це створене згідно з статтями 1, 4 Закону України «Про залізничний транспорт» статутне територіально-галузеве об’єднання, засноване на державній власності і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить до сфери управління Міністерства транспорту України.

Згідно п. 4.1., 4.2. Статуту Південної залізниці майно залізниці становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у балансі залізниці. Майно залізниці є державною власністю і закріплене за нею на праві повного господарського відання. Залізниця володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд.

Статтею 133 Господарського кодексу України встановлено, що основу правового режиму майна суб’єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права – право господарського відання, право оперативного управління, а також право оперативного використання майна. Держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб’єктів господарювання.

Право господарського відання згідно з частиною першою ст. 136 Господарського кодексу України є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до статті 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб’єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту на принципах підприємництва, зазначених у статті 44 Кодексу, і несе відповідальність усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами. Майно державного комерційного закріплюється за ним на праві господарського відання.

До складу СТГО «Південна залізниця» входить відокремлений структурний підрозділ – Сумське будівельно-монтажне експлуатаційне управління, що діє на підставі Положення. Відповідно до п.4.2. Положення, майно Управління є державною власністю закріпленим за Південною залізницею на праві повного господарського відання і знаходиться в оперативному управлінні Управління.

Відповідно до статті 141 Господарського кодексу України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше індивідуально визначене майно державних підприємств.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), та встановлено, що державне майно України, яке не належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю. Майно залізничного транспорту, згідно з зазначеною Постановою, до комунальної власності не передавалось.

Згідно з положеннями статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в заяві, наданій через канцелярію суду 01.07.2008р. зазначив, що він не заперечує проти позову. При цьому відповідач, не надав доказів того, що спірне майно належить на праві власності іншим особам. Доказів які б спростовували твердження другого позивача щодо будівництва ним спірних об'єктів, щодо правомірності постановки їх на баланс, щодо правомірності розміщення їх на земельній ділянці, надній позивачеві також не надав.

Враховуючи це, а також обставини викладені вище, суд приходить до висновку про те, що спірне нерухоме майно, зазначене в позові, поданому прокурором, є власністю держави України в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (орган управління майном) та знаходиться у повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця»

Відповідно до статті 147 Господарського кодексу України майнові права суб’єктів господарювання захищаються законом. Право власності та інші майнові права суб’єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу.

Положення статті 20 Господарського кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, в т.ч. шляхом визнання відповідного права.

Згідно ч. 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання права.

Статтею 393 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 статті 136 Господарського кодексу України до захисту права господарського відання застосуються положення закону, встановлені для захисту прав власності.

Згідно зі статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може звернутись з позовом про захист прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства, господарський суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, згідно ч.2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. В даному разі матеріали справи свідчать, що вини відповідача у виникненні спору немає. Натомість вбачається, що підставою виникнення спору стали неправильні дії позивача (втрата актів вводу в експлуатацію нерухомого майна та несвоєчасне оформлення правовстановлюючих документів). З урахуванням цього, а також приймаючи до уваги те, що представник позивача в судовому засіданні не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, суд покладає їх на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати право власності за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, код 00017584) на майно, що знаходиться в повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця» (61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 7, код 01072609), а саме:

1. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Залізнична, 1:

- нежитлову будівлю вокзалу (літера А схематичного плану), загальною площею 1203,4 м.кв., інвентарний № 12230388, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю стрілочного посту № 1 (літера Д схематичного плану), загальною площею 15,5 м.кв., інвентарний номер № 12220390, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю туалету зовнішнього (літера В схематичного плану), загальною площею 20,4 м.кв., інвентарний № 14270111, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю вантажного сараю (літера Г схематичного плану), загальною площею 75,5 м.кв., інвентарний № 12350390, 1990 року побудови;

- нежитлову будівлю топкової (літера Б схематичного плану), загальною площею 15,3 м.кв., інвентарний № 14310012, 1990 року побудови;

- пасажирську платформу (№2 схематичного плану), загальною площею 255,0 м.кв., інвентарний № 29120107, 1990 року побудови;

- пасажирську платформу (№4 схематичного плану), загальною площею 305,5 м.кв., інвентарний № 29120242, 1990 року побудови;

- вантажну платформу (№3 схематичного плану), загальною площею 172,0 м.кв., інвентарний № 29120005, 1878 року побудови;

- благоустрій станції (літера І схематичного плану), інвентарний № 29630243, 1990 року побудови.

2. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Вокзально-Набережна, 21:

- нежитлову будівлю насосної станції з прибудовами (літера А схематичного плану) загальною площею 255,2 м.кв., інвентарний №12110007, 1900 року побудови;

- споруду огорожі насосної станції (№1-2 схематичного плану), інвентарний № 29340181, 1987 року побудови;

- артезіанську свердловину (№ 3 схематичного плану), загальною площею 7,6 м.кв., інвентарний № 29250423, 1928 року побудови.

3. За адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Залізнична, 3:

- нежитлову будівлю товарної контори (літера А схематичного плану), загальною площею 228,5 м.кв., інвентарний № 14130045, 1990 року побудови.

4. Стягнути з Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці, вул. Привокзальна,1 м.Суми 40003, (код 33605462, р/р 5, МФО 337212, КФ АБ "Експрес-банк") до державного бюджету України (одержувач - УДК у м. Харкові, № рахунку 0002, , код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095, банк одержувача - ГУДКУ у Харківській обл., МФО 851011) - державне мито в сумі 22500грн.

Стягнути з Сумського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південної залізниці, вул. Привокзальна,1 м.Суми 40003, (код 33605462, р/р 5, МФО 337212, КФ АБ "Експрес-банк") на користь держбюджету України, одержувач коштів - УДК у м. Харкові, № рахунку 0002, , код бюджетної класифікації 22050000,символ звітності банку 259, банк одержувача - ГУДКУ у Харківській області, МФО 851011 - 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя Бринцев О.В.

рішення підписане 03.07.2008р.