ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2008 року Справа № 22/84-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 25.06.2008р. № 330)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –Манелюк Дмитро Валентинович, довіреність № 7/81 від 02.01.08;

відповідача – Селяков Олег Валентинович, довіреність № 62 від 01.01.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2008 року

у справі № 22/84-08

за позовом відкритого акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг

до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

про стягнення 22 495 грн. 31 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2008р. (суддя Пуп по Л.Д.) по справі № 22/84-08 за позовом відкритого акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг (далі –ВАТ “Північний ГЗК”) до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця”) про стягнення 22 495 грн. 31 коп. позов було задоволено та з відповідача на користь позивача було стягнено 22 495 грн. 31 коп. боргу, 224 грн. 96 коп. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано наявністю ознак втрати вантажу, підтвердженої комерційним актом; в якості норм матеріального права рішення господарського суду мотивовано ст.1166 ЦК України, ст.314 Господарського кодексу України, ст.ст.105, 110, 129 Статуту залізниць України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ДП “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ, посилається на невідповідність рішення господарського суду норма матеріального та процесуального права, на неповне з’ясування обставин, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом всупереч вимог ч.2 ст.114 Статуту залізниць України шкода була обрахована без урахування природної втрати вантажу під час перевезення;

- також господарським судом не було враховано вимоги ст.115 Статуту залізниць України, п.2.8 Роз’яснення Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” № 04-5/601 від 29.05.2002р. згідно яких вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка вантажовідправника, позивачем же розрахунок позову обчислено виходячи з вартості вантажу постачальника;

- рішення господарського суду не відповідає вимогам постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11 “Про судове рішення”, оскільки судом не застосовані до спірних відносин норми матеріального права, які повинні бути застосовані.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі –ВАТ “Північний ГЗК” проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, виходячи з наступних підстав.

22.12.2006р. між позивачем –ВАТ “Північний ГЗК” м.Кривий Ріг та відповідачем ДП “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ було укладено договір № ПР/ДН-2-061555/НЮП/1672 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (а.с.5-16).

30.01.2006р. між позивачем по цій справі –ВАТ “Північний ГЗК” та ТОВ “Леман-Україна” м.Донецьк було укладено договір № 06/01-12/239, відповідно до предмету якого “постачальник” –ТОВ “Леман-Україна” зобов’язується поставити, а “покупець” –ВАТ “Північний ГЗК” зобов’язується прийняти та оплатити металопродукцію на умовах договору (а.с.17-21). Відповідно до специфікації № 1 до цього договору на поставку куль сталевих 2 групи, ДСТУ 3499-97, діаметр 120 мм вантажовідправником продукції є ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області (а.с.21).

На виконання договору № 06/01-12/239 по залізничній накладній № 49667246 в п/вагоні № 62202056 на адресу позивача було відвантажено вищевказану продукцію, навалом, з визначенням маси нетто при оформленні вантажу до перевезення –66 379 кг (а.с.24).

Як зазначено в розділі 4 залізничної накладної № 49667246 (а.с.24), вантаж було відвантажено ВАТ “МК “Азовсталь”, зокрема, на виконання договору між ТОВ “Леман-Україна” та ВАТ “Північний ГЗК” (а.с.24, на звороті).

20.07.2007р. була здійснена видача вантажу по залізничній накладній відповідно до ст..52 Статуту залізниць України, що підтверджується відповідними відмітками “залізниці” в р.6 накладної (а.с.24, на звороті), з перевіркою ваги вантажу та при цьому було виявлено недостачу, про що було складено комерційний акт від 20.07.2007р. БЛ № 078850/5 (а.с.23).

Вартість продукції, поставленої на адресу позивача по залізничній накладній № 49667246 в п/вагоні № 62202056 сплачена в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, платіжним дорученням від 06.08.2007р., рахунком (а.с.42, 22), факт проведення розрахунків не спростовується відповідачем жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України в ході розгляду справи в судах обох інстанцій.

Відповідно до ст..22 ГПК України позивач звернувся до господарського суду з заявою про доповнення позовних вимог (а.с.45-48), в якій просив господарський суд стягнути з відповідача 21 513 грн. 41 коп. збитків, спричинених неналежним перевезенням вантажу. При цьому в якості норм матеріального права позивач обґрунтовував свої вимоги ст.ст.110-111 Статуту залізниць України, ст.ст.924, 925 ЦК України, ст.ст.224, 225, 267 Господарського кодексу України. Зазначену заяву позивача (а.с.45-48) було прийнято господарським судом до розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до частини 1 пункту 4 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 № 567/6855, комерційні акти складаються на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Згідно до пункту 12 Правил видачі вантажів (статті 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, при наявності на станції призначення або в одержувача вагонних ваг, на вимогу одержувача залізниця може перевірити масу вантажів, що перевіряються навалом та насипом і прибули без ознак втрати. У разі відсутності вагонних ваг на станції призначення і в одержувача, ці вантажі видаються без перевірки.

Пунктом 5 Інструкції П-6 встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією.

Згідно до зазначеного пункту 5 Інструкції П-6 позивач витребував у відповідача складання комерційного акту.

Відповідно до комерційного акту від 20.07.2007 року БЛ № 078850/5, який складений згідно до вимог Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року № 567/6855, при видачі виявилось, що маса вантажу менше, ніж зазначено в документах на 5499 кг.

За обставин, зазначених в комерційному акті, оскільки вантаж прибув з ознаками втрати (поглиблення, обірванця сітки), відповідальність за недостачу цієї кількості вантажу повинна бути покладена на перевізника у відповідності зі ст.110 Статуту залізниць України.

Згідно до статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року № 862/5083 для даної категорії вантажу сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 0,5 %.

Відповідно до ст.115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає з відповідача сума з урахуванням вищевикладених обставин (норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, на підставі рахунку вантажовідправника (рахунок № 90563987 від 15.07.2007р.)) –20577 грн. 58 коп.

За цих обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області змінити на підставі п.1 ч.1 ст.104 ГПК України.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2008р. по справі № 22/84-08 –змінити.

Апеляційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця” м.Дніпропетровськ –задовольнити частково.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ на користь відкритого акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг 20 577 грн. 58 коп. основного боргу, 205 грн. 77 коп. державного мита, 109 грн. 80 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні решти позовних вимог –відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг на користь державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ 9 грн. 60 коп. державного мита, сплачених при подачі апеляційної скарги.

Видачу наказів здійснити господарському суду Дніпропетровської області відповідно до ст.ст.116-118 ГПК України.

Головуючий                               О.М. Виноградник

Судді                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко