ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

І. Воліка,

Н. Дунаєвської, С. Шевчук,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Маігор"

на постанову

від 04.03.2008

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 36/225

за позовом

Закладу Федерації профспілок України

"Учбово-спортивна база "Спартак"

до

ТОВ "Маігор"

про

стягнення 70 414,42 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

не з'явились;

відповідача

Кулібаба І.В. (директор);

ВСТАНОВИВ:

Заклад Федерації профспілок України «Учбово-спортивна база «Спартак»звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ «Маігор» 70 414, 42 грн., з яких: 35 634, 44 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 594, 98 грн. 3 % річних, 4 406, 37 грн. пені, 22 790,00 грн. неустойки, 6 988, 63 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 25 найму (оренди) майна від 20.02.2006 не виконав взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендної плати.

28.11.2007 позивачем була подана до суду заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно із якою просить суд стягнути з відповідача 116 215,44 грн., з яких: 47 515,64 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 785,60 грн. 3% річних, 4 918,61 грн. пені, 45 276,14 грн. неустойки, 17 719,45 грн. збитків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2007 у справі № 36/225 (суддя Т. Трофименко) позовні вимоги задоволені частково, 47 515,64 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 785,60 грн. 3% річних, 4 918,61 грн. пені, 45 276,14 грн. неустойки, також на відповідача покладені судові витрати; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 (колегія суддів: С. Сотніков, С. Дикунська, П. Дзюбко) рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2007 у справі № 36/225 залишено без змін з тих же мотивів.

Доповідач: Волік І.М.

Приймаючи оскаржувані судові рішення господарські суди попередніх інстанцій виходили з наступних обставин, що встановлені в ході судового розгляду.

20.02.2006 між Учбово-спортивною базою "Спартак" (наймодавець) та ТОВ "Маігор" (наймач) укладено договір найму (оренди) майна № 25, відповідно до якого (п. 1) наймодавець передав наймачу у строкове платне користування об'єкт оренди загальною площею 86,00 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 105.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.06.2007 у справі № 30/138 за позовом Закладу Федерації профспілок України «Учбово-спортивна база «Спартак»до ТОВ «Маігор»про виселення встановлено, що строк дії договору № 25 від 20.02.2006 закінчився 20.01.2007, однак ТОВ "Маігор" не виявило наміру на його продовження.

Також зі змісту даного рішення вбачається, що ТОВ "Маігор" безпідставно займає спірне майно в порушення умов договору оренди № 25 від 20.02.2006 та в порушення чинного законодавства України.

Крім того, судовими рішеннями у справі № 30/138 встановлено, що ТОВ "Маігор" не підписано наданий Закладом Федерації профспілок України "Учбово-спортивна база "Спартак" акт прийому-передачі спірного майна нежитлового приміщення сауни, загальною площею 86 кв. м, яке знаходиться в м. Києві по вул. Фрунзе, 105.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з п. 3.1 договору оренди № 25 від 20.02.2006 плата за користування об'єктом є платежем, який здійснює ТОВ "Маігор" незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найма.

Виходячи з викладеного, господарські суди дійшли висновку, що закінчення строку дії договору оренди не позбавляє орендаря обов'язку здійснювати оплату орендованого майна, яке не було повернуто орендодавцю, і у зв'язку з зазначеним, посилання відповідача не те, що строк дії договору № 25 від 20.02.2006 закінчився 20.01.2007, а тому, відсутні підстави для нарахування орендної плати після цього строку, відхилені.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанції у даній справі встановлено, що ТОВ "Маігор" не сплачено плату за користування приміщенням з травня 2006 року по листопад 2007 року, і доказів в порядку ст. 33 ГПК України щодо спростовування вказаної обставини відповідачем не надано.

Сума основного боргу ТОВ "Маігор" перед Закладом Федерації профспілок України «Учбово-спортивна база «Спартак»за користування об'єктом оренди, загальною площею 86,00 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 105, становить 43 149,07 грн.

Виходячи з загальних умов виконання господарських зобов'язань та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України господарські суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 47 515,64 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 758,60 грн. З % річних.

На підставі п. 3.3 договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 4 918,61 грн.

Згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Беручи до уваги погоджені сторонами положення договору щодо стягнення пені та норми цивільного законодавства щодо обов'язків наймача у разі припинення договору найму, з відповідача на користь позивача також стягнута неустойка у розмірі 45 276,14 грн.

Щодо вимог Закладу Федерації профспілок України «Учбово-спортивна база «Спартак»про стягнення з ТОВ «Маігор»6 988, 63 грн. збитків господарські суди зазначили наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками зокрема є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України).

З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів укладення договорів оренди приміщення загальною площею 86,00 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 105, з будь-якими юридичними особами, а також доказів їх відмови від цих договорів у зв'язку із неможливістю отримати об'єкт оренди, встановлено відсутність підстав вважати, що позивачем були понесені збитки у вигляді упущеної вигоди.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ТОВ "Маігор" посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень норм права та просить про їх скасування та прийняття нового рішення у справі, яким відмовити у позові.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм права, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених законодавчих норм, та беручи до уваги умови укладеного між сторонами договору, господарські суди дійшли правомірного та обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 47 515,64 грн. основного боргу з врахуванням індексу інфляції, 785,60 грн. 3 % річних, 4 918,61 грн. пені, 45 276, 14 грн. неустойки, та правомірно відмовив у стягненні 17 719,45 грн. збитків, щодо яких в порядку ст. 33 ГПК України не доведено, що вони є упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК України.

В силу вимог статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому перевірка правомірності чи неправомірності прийняття до уваги господарськими судами попередніх інстанцій того чи іншого доказу або їх відхилення при ухваленні оскаржуваних рішень не входить до повноважень касаційної інстанції.

Висновок місцевого та апеляційного господарських судів про обґрунтованість заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права. Оскільки доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження, та відхиляються з тих же підстав, що і господарським судом апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України залишає оскаржувані рішення господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Маігор" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 у справі № 36/225 залишити без змін.

Головуючий, суддя І. Волік

Судді : Н. Дунаєвська

С. Шевчук