ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 р.

№ 2/229

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

Релігійної громади незалежної помісної церкви євангельських християн-баптистів "ПРОБУДЖЕННЯ" в Оболонському районі м. Києва

на постанову

від 30.10.2007

Київського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Києва № 2/229

за позовом

Релігійної громади незалежної помісної церкви євангельських християн-баптистів "ПРОБУДЖЕННЯ" в Оболонському районі м. Києва

до

Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву

про

зміну зобов’язання покупця

за участю представників:

- позивача

Главника М.Д., Каменської О.А., Шульги О.І.

- відповідача

Конти М.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.07.2007 у справі № 2/229 (суддя Домнічева І.О.) позовні вимоги Релігійної громади незалежної помісної церкви євангельських християн-баптистів "ПРОБУДЖЕННЯ" в Оболонському районі м. Києва до Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву задоволені, зобов’язано Фонд прийняти рішення про продовження терміну завершення реконструкції незавершеного будівництва об’єкта їдальні під культову споруду з подальшою експлуатацією та обслуговуванням, яке розташовано в м. Києві по вул. Тимошенка,2, за договором від 18.03.1999 № 619 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва, та укласти з Релігійною громадою додаткову угоду про продовження строків завершення реконструкції до 31.12.2008.

Рішення мотивовано приписами ст. 188 ГК України, ст. ст. 652, 653 ЦК України, ґрунтовністю позовних вимог та наявністю підстав для їх задоволення.

Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі головуючого судді Сотнікова С.В., суддів Дикунської С.Я., Дзюбка П.О.), здійснюючи апеляційну перевірку в зв'язку зі скаргою Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києву, постановою від 30.10.2007 рішення у справі скасував, в задоволенні позовних вимог відмовив.

Постанова мотивована помилковістю застосування судом першої інстанції норми ст. 652 ЦК України до спірних правовідносин, щодо яких діє спеціальне нормативне регулювання, а також невиконанням саме позивачем своїх договірних зобов’язань, термін дії яких згідно ч. 2 ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", положення якого поширюються на об’єкти незавершеного будівництва на підставі ст. 11 Закону України "Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва", за договором купівлі-продажу об’єкта приватизації, за винятком виконання встановлених мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років, що зафіксовано актом № 43 від 10.05.2007 проведеної Фондом перевірки виконання умов договорів купівлі-продажу і стало підставою для відмови у подальшому продовженні строку завершення будівництва.

Не погоджуючись з постановою у справі, Релігійна громада незалежної помісної церкви євангельських християн-баптистів "ПРОБУДЖЕННЯ" в Оболонському районі міста Києва, в поданій касаційній скарзі просить її скасувати, рішення у справі залишити в силі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що, за його переконанням, постанова у справі прийнята внаслідок застосуванням до спірних правовідносин норми ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", яка не підлягає застосуванню, і незастосування обов’язкового для виконання відповідачем рішення Київської міської ради від 15.03.2007 "Про надання згоди на продовження регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву строку завершення будівництва об’єкта незавершеного будівництва –їдальні на 150 місць по вул. Тимошенка, 2 в Оболонському районі м. Києва" до 31.12.2008.

Відповідно до розпорядження в.о. Голови судової палати Вищого господарського суду України від 31.01.2008 № 02-12.2/20, в зв’язку з тим, що суддя Бакуліна С.В. приступила до виконання своїх обов’язків, розгляд касаційної скарги здійснюється в постійному складі колегії: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що правовідносини сторін за справою врегульовані договором від 18.03.1999 № 619 купівлі –продажу об’єкта незавершеного будівництва - їдальні на 150 місць по вул. Тимошенка, 2 в Оболонському районі м. Києва, укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (продавцем) та ЗАТ "F&C Realty" (покупцем), права і обов’язки покупця за яким перейшли до позивача на підставі укладеного між первісним покупцем і позивачем договору купівлі-продажу від 30.03.2001, що зафіксовано додатковою угодою від 17.05.2002 до договору № 619 від 18.03.1999, за умовами яких строк виконання зобов’язання покупця з завершення будівництва первісно був встановлений до березня 2002 року, однак, в подальшому неодноразово продовжувався на підставі рішень Київради, в зв’язку з чим останній строк встановлено до 31.12.2006.

Спір у справі виник в зв’язку з відмовою Фонду у черговому продовженні позивачеві терміну завершення будівництва, з огляду на що позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Фонду про зобов’язання прийняти рішення про продовження терміну завершення реконструкції об’єкта незавершеного будівництва їдальні під культову споруду з подальшою експлуатацією та обслуговуванням та зобов’язання укласти додаткову угоди про продовження строків завершення реконструкції до 31.12.2008.

Вирішуючи даний спір, суд першої і апеляційної інстанції дійшли прямо протилежних висновків щодо підставності і ґрунтовності позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу, що прохальна частина позовної заяви на відповідає вступній, де предметом позову вказано зміну зобов’язань покупця за договором купівлі-продажу, а прийняття судового рішення, яким зобов’язано Фонд прийняти рішення про продовження терміну завершення реконструкції незавершеного будівництва об’єкта їдальні під культову споруду з подальшою експлуатацією та обслуговуванням, яке розташовано в м. Києві по вул. Тимошенка, 2, за договором від 18.03.1999 № 619 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва, та укласти з Релігійною громадою додаткову угоду про продовження строків завершення реконструкції до 31.12.2008, не призведе до захисту порушеного права або інтересу, адже, таке рішення є декларативним, тобто, не може бути виконаним в примусовому порядку, натомість, таке право або інтерес позивача можуть бути відновлені шляхом внесення змін до спірних умов договору за рішенням суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції, детально виклавши дії сторін щодо дотримання вимог Положення про внесення змін до договорів купівлі-продажу державного майна, затвердженого наказом ФДМУ від 29.10.1998 № 2041, не врахував, що на момент прийняття 10.05.2007 комісією Фонду з питань внесення змін до договору купівлі-продажу державного майна рішення про відхилення пропозиції покупця стосовно продовження терміну завершення будівництва з посиланням на норму ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" позивач надав, а відповідач отримав весь необхідний пакет документів, передбачений приписами зазначеного Положення, а також. рішення Київради від 15.03.2007 № 271/932 "Про надання згоди на продовження регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву строку завершення будівництва об’єкта незавершеного будівництва –їдальні на 150 місць по вул. Тимошенка, 2 в Оболонському районі м. Києва", яким надано згоду на продовження цього строку до 31.12.2008, про що сторонам слід укласти додаткову угоду.

Відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції не спростував доводів позивача щодо обов’язковості для Фонду зазначеного рішення Київради, як власника комунального майна, що стало об’єктом приватизації на підставі Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію" і купівлі-продажу за спірним договором, і не надавши належної правової оцінки правовідносинам, що передували укладенню цього договору, і їх правовому регулюванню, застосував до зобов’язань покупця за цим договором щодо строку їх виконання норму ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", згідно якої термін дії зазначених зобов’язань за договором купівлі-продажу об’єкта приватизації, за винятком виконання встановлених мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років.

Таким чином, відмову в позові не можна визнати законною і обґрунтованою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і вимог ст. 84 ГПК України судами не встановлена наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон пов’язує можливість внесення змін до договору купівлі-продажу, укладеного за наслідками приватизації.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ч.1 ст.43 ГПК України і виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване та законне судове рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 у справі господарського суду міста Києва № 2/229 та рішення від 10.07.2007 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господпрського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Релігійної громади незалежної помісної церкви євангельських християн-баптистів "ПРОБУДЖЕННЯ" в Оболонському районі міста Києва задовольнити частково.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос