КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13.02.2008
№ 26/410

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:            Михальської  Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1.

від відповідача - Осадчук О.Б. за дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м. Києва від
11.10.2007

у справі № 26/410

за позовом                               Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до                                                   Товариства
з обмеженою відповідальністю "Антес-Моноліт"

про
стягнення 29 838,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 11.10.2007 у справі № 26/410 в задоволенні
позовних вимог Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1. до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Антес-Моноліт» про стягнення 29 838,88
грн. відмовлено повністю.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного господарського суду, просить рішення скасувати,
стверджуючи, що воно прийнято з порушенням норм матеріального права.

Позивач
стверджує, що оскільки відповідачем не було виконано зобов'язання за договором
№ 17/1/11 після попередження первісного кредитора у грудні 2006 року,  він на підставі пункту 3 статті 858
Цивільного кодексу України, як новий кредитор згідно договору уступки права
вимоги, відмовився від договору № 17/1/11 та вимагає відшкодування збитків.

Відповідач
проти задоволення апеляційної скарги заперечує, стверджує, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення були дослідженні всі обставини справи та
прийнято законне рішення.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, відзив на неї, заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне:

21
листопада 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю
«Міжнародно-діловий центр» (Замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Антес-Моноліт» (Виконавець) було укладено договір № 17/1/11,
за яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання за
відповідну плату виготовити та передати замовнику архітектурний макет
офісно-житлового комплексу з прилеглою територією за адресою:АДРЕСА_1.

Загальна
вартість робіт за договором складає 40160 грн. (пункт 2.1 Договору).

На
виконання зобов'язань за договором 23.11.2005 замовником було сплачено
виконавцю аванс у розмірі 50 %, що складає 20080 грн. Зазначений факт
підтверджується копією виписки про рух коштів на рахунку ТОВ «Антес-Моноліт».

Строк
виконання робіт за договором складає 7 тижнів, починаючи з дати  підписання договору (пункт 4.1).

Документи,
підтверджуючи виконання Боржником зобов'язань відповідно до пункту 4.1  Договору № 17/1/11, в матеріалах справи
відсутні.

Відповідно
до пункту 9.1 договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

28
березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю
«Міжнародно-діловий центр» (Первісний кредитор) та Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1. (Новий кредитор) укладено договір про
відступлення права вимоги, за яким Первісний кредитор відступає Новому
кредитору право вимоги, а Новий кредитор набуває право вимоги до  Боржника щодо належного виконання останнім
усіх зобов'язань  за договором № 17/1/11
від 21.11.2005, за яким боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю
«Антес-Моноліт» (Боржник).

Відповідно
до пункту 3 Договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор зобов'язаний
письмово повідомити Боржника про відступлене Первісним кредитором право вимоги
за Договором № 17/1/11. У випадку неповідомлення Новим кредитором про
відступлене  право вимоги, ризик настання
несприятливих наслідків у вигляді припинення зобов'язання у зв'язку з його
виконанням несе Новий кредитор.

Судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Пунктом
9.2 Договору № 17/1/11 встановлено, що зміни та доповнення до Договору
допускаються виключно за взаємною згодою сторін шляхом підписання в двох
оригінальних примірниках відповідних додаткових угод до даного договору
уповноваженими представниками сторін.

Договір
може бути розірваний достроково у випадках, передбачених чинним законодавством
України (пункт 9.3 Договору № 17/1/11).

Отже,
умовами договору не передбачена можливість односторонньої відмови від виконання
договору, окрім випадків, передбачених умовами чинного законодавства.

Положеннями
статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення
боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно
з нормами частини 3 статті 858 Цивільного кодексу України якщо відступи у
роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та
такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений
замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та
вимагати відшкодування збитків.

Таким
чином, положення частини 3 статті 858 Цивільного кодексу України надає
замовнику право в односторонньому порядку відмовитись від договору.

Частиною
третьою статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі
односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним
або зміненим.

Отже,
наслідком відмови від договору в односторонньому порядку є його розірвання або
зміна.

Відповідний
порядок розірвання та зміни господарських договорів встановлений статтею 188
Господарського кодексу України. Так, зазначена стаття передбачає, що зміна та
розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються,
якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона
договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Статтею
654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається,
якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв
ділового обороту.

В
позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач стверджує, що 16.04.2007  ним було направлено на адресу відповідача
повідомлення про зміну кредитора за Договором № 17/1/11 та повідомлення про
відмову від договору № 17/1/11 та відшкодування збитків.

Відповідно
до статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною
другою статті 516 Цивільного кодексу України встановлено, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе
ризик настання несприятливих для нього наслідків

В
наявних матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують
повідомлення відповідача про зміну кредитора за договором № 17/1/11.

Оскільки,
Новим кредитором не було надано належних доказів повідомлення Боржника про
зміну кредитора за договором № 17/1/11, про що ТОВ «Антес-Моноліт» не знав та
не міг знати, в останнього не виникло зобов'язань перед СПД-ФО ОСОБА_1. щодо
виконання зобов'язань за договором № 17/1/11.

Також,
в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про повідомлення
відповідача про односторонню відмову первісного кредитора або позивача від
договору та вимоги про відшкодування збитків за договором № 17/1/11.

Щодо
твердження СПД - ФО ОСОБА_1., що подання позовної заяви і є повідомленням
відповідача  про зміну кредитора і про
відмову від договору, судова колегія вважає його помилковим, з наступних
підстав.

За
своєю правовою природою, позовна заява - процесуальний документ, за допомогою
якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної
заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов, - означає звернутися до
господарського суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване
суду, про розгляд спору про право, що виник.

Відповідно
до пункту 5 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу
України позовна заява має містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов.

Так,
до обставин, на яких позивач ґрунтує свої вимоги, відносять обставини, які
становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування, це сукупність
обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи.

У
предмет доказування включається факт приводу для позову, який являє собою
обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення
суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.

Докази,
що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, повинні бути
зазначені у позовній заяві.

Таким
чином, позовна заява не може бути доказом вчинення позивачем дій, які повинні
бути підтверджені певними засобами доказування.

Посилання
позивача на повідомлення ТОВ "Міжнародно-діловий центр" від
15.12.2006 року, направлене на адресу ТОВ "Антес-Моноліт", про
усунення недоліків за договором № 17/1/11, як на підставу відмови від договору,
судовою колегією до уваги не приймається, з наступних підстав.

По-перше,
у вказаному повідомленні ТОВ "Міжнародно-діловий центр" йде мова
виключно про усунення недоліків за договором № 17/1/11. Таким чином, зі змісту
зазначеного повідомлення не вбачається наміру ТОВ "Міжнародно-діловий
центр" в односторонньому порядку відмовитись від договору.

По-друге,
як вже зазначалось, наслідком відмови від договору  є його зміна або розірвання. З матеріалів
справи не вбачається, що з боку ТОВ "Міжнародно-діловий центр" були
вжиті дії, направлені на зміну або розірвання договору № 17/1/11.

Таким
чином, судова колегія дійшла висновку, що позивач не довів належними і
допустимими доказами порушення свого права, а отже позовні вимоги є
необґрунтованими.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування
рішення Господарського суду м. Києва не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись
статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В
задоволенні апеляційної скарги СПД-ФО ОСОБА_1. на рішенняГосподарського суду м.
Києва від 11.10.2007 у справі № 26/410 відмовити повністю.

2.
Рішення Господарського суду м. Києва від 11.10.2007 у справі № 26/410 залишити
без змін.

3. Матеріали
справи повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді
Михальська  Ю.Б.