ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 36/5

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу           Спілки дизайнерів України

на рішення           господарського суду міста Києва

від 14.01.2008р.

та постанову           Київського апеляційного господарського

суду від 26.02.2008р.

у справі                                                  № 36/5

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Комунального підприємства

"Київжитлоспецексплуатація"

до                                                            Спілки дизайнерів України

про                                                            виселення та повернення нежилого

приміщення

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача -                                          Пронченкова І.О.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось господарського суду міста Києва з позовом до Спілки дизайнерів України про виселення та повернення нежилого приміщення, площею 588,20 кв.м., розташованого в м. Києві по вул. Мануїльського, 25-Б.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2008 року (суддя Трофименко Т.Ю.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року (судді: Шипко В.В., Борисенко І.В., Розваляєва Т.С.) позов задоволено повністю; виселено Спілку дизайнерів України з нежилого приміщення, площею 588,20 кв.м., розташованого в м. Києві по вул. Мануїльського, 25-Б.

В касаційній скарзі Спілка дизайнерів України просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі, а справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що суди попередніх інстанцій повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані, в обґрунтування вимог і заперечень, докази сторін.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що 29.05.2003 року між Комунальним підприємством “Київжитлоспецексплуатація” та Спілкою дизайнерів України укладено договір №10/1227 оренди нежитлового приміщення, площею 588,20 кв.м., розташованого в м. Києві по вул. Мануїльського, 25-Б, за яким остання отримала в оренду обумовлене цим договором нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання –передачі від 29.05.2003 року.

Строк дії вказаного договору сторони встановили з 29.05.2003 року до 29.05.2006 року ( п. 9.1 договору).

Пунктом 9.3 договору сторони обумовили, що після закінчення строку дії договору він може бути продовжений на підставі рішення Київської міської ради.

Позивач звернувся до відповідача з листом №155/05-1237 від 02.06.2006 року про припинення строку дії договору оренди та просив останнього звільнити вказане приміщення, передавши його за актом.

Причиною спору у даній справі стало не звільнення відповідачем орендованого приміщення після закінчення терміну оренди.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий та апеляційний господарські суди послалися на ст.17, п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими передбачений обов"язок наймача після закінчення терміну дії договору повернути орендоване майно наймодавцю.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Згідно п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Враховуючи, що формою власності орендованого майна є комунальна, суди попередніх інстанцій правомірно застосували до даних правовідносин положення Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

З огляду на те, що строк дії договору оренди від 29.05.2003 року закінчено та відсутністю його пролонгації або укладення нового договору, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду, виходячи із приписів вказаних норм Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, про задоволення позову щодо виселення Спілки дизайнерів України із займаного приміщення.

Посилання Спілки дизайнерів у касаційній скарзі на те, що господарський суд першої інстанції припустився порушень норм процесуального права у зв»язку прийняттям рішення за відсутності її представника, не заслуговують на увагу, оскільки кореспонденція відповідача надсилалась за адресою, вказаною в договорі 29.05.2003 року та зазначеною у довідці Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві про включення спілки до ЄДРПОУ, а саме: м. Київ, Мануїльського, 25-Б.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань відповідача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, а тому до уваги не беруться.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, в зв’язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спілки дизайнерів України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2008р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008р. у справі №36/5 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.Р. Шевчук