ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 15/278-07-7533

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "МПБ-Технопарк"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2008

у справі

господарського суду Одеської області

за позовом

Державного підприємства Міністерства оборони України "Південь"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "МПБ-Технопарк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Міністерство оборони України

за участю

Військової прокуратури Південного регіону України

про

визнання інвестиційного договору недійсним

та за зустрічним позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "МПБ-Технопарк"

до

Державного підприємства Міністерства оборони України "Південь"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Міністерство оборони України

за участю

Військової прокуратури Південного регіону України

про

визнання дій незаконними та стягнення 443726грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Марочкін В.О.-дов.№420 від 19.09.2007

від відповідача:

не з'явилися

від 3-ої особи:

Тарасенко Н.В.-дов. № 220/1012/д від 27.12.2007

від Генеральної прокуратури України:

Спорний І.І.- прокурор відділу –посв. № 4 від 09.01.2002

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.12.2007 позовні вимоги за первісним позовом задоволені.

Визнано недійсним інвестиційний договір № И/29А від 20.09.2006 та зобов'язано ДП Міністерства оборони України "Південь" повернути ТОВ "МПБ-Технопарк" у натурі все, що воно одержало на виконання інвестиційного договору №И/29А від 20.09.2006.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 рішення господарського суду Одеської області від 11.12.2007 залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 та постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2007 у справі № 28/67-07-1213 які набули законної сили, встановлено, що укладений 20.09.2006 ДП Міністерства оборони України "Південь" та ТОВ "МПБ-Технопарк" інвестиційний договір № И/29А суперечить вимогам земельного законодавства та суттєво порушує інтереси держави. Підприємство як землекористувач не наділено правом передачі земельної ділянки, що належить до державної власності, для користування іншим особам, дії підприємства щодо призупинення дії спірного договору до отримання узгодження його умов з Міністерством оборони України є законними та правомірними.

Відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ТОВ "МПБ-Технопарк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, посилаючись на те, що господарськими судами порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 75 Господарського кодексу України, ст. 217 Цивільного кодекс України, ст. ст. 38, 41 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, 20.09.2006 ТОВ "МПБ –Технопарк" (інвестор) та ДП "Південь" (підприємство) уклали інвестиційний договір №И/29А, відповідно до якого, інвестор надає підприємству фінансові ресурси для загальних спільних дій на проведення будівництва на двох земельних ділянках, які заходяться в користуванні підприємства у відповідності до Державного акту серії І-ОД №004805 від 21.07.2003 на праві постійного користування земельною ділянкою, виданого ДП "Південь" Авангардівською сільською радою Овідіопольського району Одеської області рішенням від 10.06.2003 за №185.

Інвестиційна діяльність передбачає будівництво об’єктів нерухомого майна розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольській район, с.м.т. Авангард, вул. Базова, 21.

Умовами пунктів 2.1.12, 2.2.2, 3.1, 3.2, 4.1, 6.1 даного договору визначено, що після закінчення будівництва підприємство зобов’язане передати у власність інвестору об’єкт інвестування, зокрема, складсько-торговельні приміщення зазначені у додатку №1 за актом приймання-передачі, а також узгодити інвестору межі земельної ділянки під переданими об’єктами, інвестор зобов’язаний сплатити підприємству вартість нематеріального активу у вигляді права користування земельною ділянкою, перерахувати на рахунок підприємства суму інвестицій в розмірі, порядку та у строки, встановлені "Графіком внесення інвестицій”, а також вартість нематеріального активу у вигляді права користування земельною ділянкою відповідно до вартості, яка буде встановлена шляхом проведення незалежної оцінки. Грошові кошти отримані як оплата за користування земельною ділянкою є власністю підприємства, цей договір укладено з метою одержання підприємством прибутку від передачі права користування земельною ділянкою.

Згідно з умовами даного договору товариство у листопаді-грудні 2006 року здійснювало інвестиційні внески та вносило плату за користування земельною ділянкою, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями наявними у справі та не заперечується підприємством.

Листом від 18.12.2006 за №705 підприємство повідомило інвестора про призупинення будівництва об’єкту та дії інвестиційного договору до узгодження його умов з Міністерством оборони України.

Державне підприємство Міністерства оборони України „Південь” створено наказом Міністра оборони України від 15.07.1998 за №286. На підставі наказу Міністра оборони України від 24.11.1998 за № 421 ДП "Південь" наділено основними фондами, у тому числі майданчиком для зберігання техніки військового містечка № 7 колишньої військової частини А4139, розташованим на земельній ділянці, площею 6,5 га, який прийнято на баланс підприємства відповідно до акту прийому-передачі від 26.12.1998.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2007 у справі №28/67-07-1213 за позовом ТОВ МПБ - Технопарк" до Державного підприємства Міністерства оборони України "Південь" про визнання інвестиційного договору дійсним та зобов'язання виконати умови договору, встановлено, що укладений 20.09.2006 підприємством та інвестором інвестиційний договір №И/29А суперечить вимогам чинного законодавства та суттєво порушує інтереси держави, підприємство як землекористувач не наділено правом передачі земельної ділянки, що належить до державної власності, для користування іншим особам, дії підприємства щодо призупинення дії спірного договору до отримання узгодження його умов з Міністерством оборони України є законними та правомірними. Судові рішення набрали чинності.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішення інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п.5 ст. 75 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом.

Підприємством не виконані вимоги законодавства щодо погодження з Міністерством оборони України укладення інвестиційного договору №И/29А, при цьому Міністерство оборони України як орган до сфери управління якого входить підприємство, не надавало своєї згоди на відчуження земельної ділянки площею 0,97 га на користь ТОВ "МПБ Технопарк"та на перехід права власності на побудовані складсько-торговельні приміщення до ТОВ "МПБ Технопарк".

Господарські суди дійшли висновку, що дії підприємства щодо призупинення дії інвестиційного договору до отримання узгодження його умов з Міністерством оборони України є законними та правомірними.

Як вказано вище, підприємству надана земельна ділянка на праві постійного користування землею. Відповідно до ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають тільки підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності, яким є підприємство.

Пунктом 39 "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями”, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997, передбачено, що передача земель оборони у тимчасове користування іншим суб'єктам господарювання відбувається лише за погодженням службових осіб Міністерства оборони України, а відповідно до п.42, забороняється зайняття цих земель під будівництво індивідуальних господарських будівель.

За таких обставин, у спірному договорі визначені права і обов’язки сторін стосовно будівництва об’єктів нерухомості на земельній ділянці всупереч встановленому законом спеціальному правовому режиму земель, які обслуговують потреби оборони.

Пунктом 2 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.1991 за N 1560-XII (зі змінами) встановлено, що забороняється інвестування в об'єкти з порушенням прав та інтересів громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом. Отже, умови інвестиційного договору суперечать вимогам чинного законодавства та суттєво порушують інтереси держави.

Статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій правомірно дійшли висновку щодо відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог стосовно стягнення з підприємства штрафу у сумі 443 726 грн., оскільки вимоги ґрунтується на спірному договорі, який визнаний недійсним. Позовна вимога про визнання незаконними дій підприємства щодо призупинення виконання спірного договору не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів особи, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 05.02.2008 Одеського апеляційного господарського суду зі справи № 15/278-07-7533 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко