ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 45/446

18.02.08

За позовом: Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна"

до Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про стягнення 7.402.302,02 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Погорєлов А.П., дов. від 10.07.2007 № 48

відповідача: Кліновський Е.В., дов. від 12.02.2007 № 02-14/10

Суть спору (з урахуванням уточнень позовних вимог): стягнення 7.402.302,02 грн., з яких 1.370.728,40 грн. –3% річних від простроченої суми боргу, 6.031.573,62 грн. –збитки від інфляції, що виникли у зв’язку із простроченням виконання грошового зобов’язання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Арбітражного суду міста Києва від 06.11.2000 у справі № 2/593 стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, зокрема 14.073.582,76 грн. номінального боргу по векселях. Позивач вказує, що на час звернення із позовною заявою у справі № 45/446 згадане рішення Арбітражного суду міста Києва не виконано і тому Відповідач має сплатити позивачеві грошові кошти в сумі 3% річних та збитки від інфляції на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що виконання рішення арбітражного суду проводиться на підставі виданого останнім наказу, проте позивач такий наказ до виконання не пред’являвся. Також відповідач вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності та заявив про застосування до вимог позивача позовної давності.

Ухвалою від 21.11.2007 порушено провадження у справі № 45/446 та призначено її до розгляду на 17.12.2007.

В судових засіданнях 17.12.2007, 16.01.2008 та 06.02.2008 оголошено перерву до 16.01.2008, до 06.02.2008 та до 11.02.2008, про що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 11.02.2008 сторони звернулися до суду із спільним клопотанням про продовження строку вирішення спору. Ухвалою від 11.02.2008 клопотання сторін про продовження строку вирішення спору задоволено, строк вирішення спору продовжено, а в судовому засіданні оголошено перерву до 18.02.2008.

В судовому засіданні 18.02.2008, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Арбітражного суду міста Києва від 06.11.2000 у справі № 2/593 за позовом Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" до Державної акціонерної компанії "Хліб України" про стягнення 14719029,62 грн. позов задоволено та вирішено стягнути з Державної акціонерної компанії "Хліб України" на користь Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" 14073582,76 грн. боргу, 17086,51 грн. пені, 622746,65 грн. 6%річних, 5613,70 грн. витрат по протесту веселів, 1700 грн. державного мита.

За твердженням сторін спору, зазначене рішення суду добровільно відповідачем не виконано та до примусового виконання позивачем не було звернено.

Спір виник в наслідок того, що позивач вважає що цивільний обов’язок відповідача по сплаті суми боргу в розмірі 14073582,76 грн. за рішенням Арбітражного суду міста Києва від 06.11.2000 у справі № 2/593 продовжує існувати і відповідач зобов’язаний сплатити позивачеві суму 1.370.728,40 грн. –3% річних від простроченої суми боргу за період з 09.11.2004 по 06.02.2008 та 6.031.573,62 грн. –збитків від інфляції, що виникли у зв’язку із простроченням виконання грошового зобов’язання за період з 09.11.2004 по 31.12.2007.

Оскільки векселі, вимоги по яким були предметом позову у справі Арбітражного суду міста Києва № 2/593 складені до 06.01.2000, то відносини між авалістом - ДАК "Хліб України" та векселедержателем АКАБ "Україна" регулюється Положенням про переказний і простий вексель, затверджене постановою Центральним виконавчим комітетом СРСР і Радою народних комісарів СРСР від 07.08.1937 № 104/1341 (далі - Положення).

Стаття 70 Положення встановлює строк позовної давності 3 роки до акцептанта векселя. Стаття 77 Положення поширює цю норму на прості векселі, стаття 78 встановлює, що векселедавець по простому векселю зобов'язаний так само, як і акцептант по переказному. Стаття 32 Положення встановлює норму, відповідно до якої аваліст відповідає так само, як особа за яку надано аваль. Згідно п. 71 Положення перерва давності має силу лише щодо того, проти кого було вчинено дію, яка перериває давність.

Відповідно до ст. 70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Згідно ст. 71 цього закону перерва перебігу строків позовної давності має силу лише щодо тієї особи, стосовно якої строки перервалися.

Оскільки протидій, які б переривали позовну давність, не вчинялося, то строк позовної давності не переривався та становить 3 роки з дати протесту.

Враховуючи, те що векселі вимоги по яким були предметом позову у справі Арбітражного суду міста Києва № 2/593 були опротестовані про неоплату у грудні 1999 –січні 2000 років, то строк позовної давності сплив відповідно у грудні 2002 –січні 2003 років.

Отже, вимоги по вказаним векселям є погашеними.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення коштів по векселям вимоги по яким були предметом позову у справі Арбітражного суду міста Києва № 2/593 сплив у грудні 2002 –січні 2003 років, то до відносин сторін спору підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 75 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 84 Цивільного кодексу Української РСР з закінченням строку позовної давності по головній вимозі вважається, що строк позовної давності минув і по додатковій вимозі (неустойка, поручительство тощо).

Отже, строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та збитків від інфляції також сплив у грудні 2002 –січні 2003 років, а тому в позові слід відмовити.

Всі інші доводи та заперечення сторін та надані на їх підтвердження докази не мають значення для справи, тому на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України судом не приймаються.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                            С. Балац

Дата підписання рішення: 05.03.2008