КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2008                                                                                           № 42/389

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Пицик Я.М. – юрист

від відповідача -Нестерчук А.П. – юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.03.2008

у справі № 42/389

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта"

до                                                   Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за час прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 821127,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.03.2008р. у справі №42/389 позовні вимоги було задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегією встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 18 січня 2006 р. між сторонами у справі було укладено договір № 29/06/06-25/99-Р на транспортування природного газу, за умовами якого позивач зобов'язався протягом 2006 року надавати відповідачу послуги з транспортування природного газу по газотранспортній системі до газорозподільних станцій для потреб підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплоносії для населення, бюджетних установ і організації, а відповідач - оплачувати надані послуги до 25 двадцять п'ятого числа наступного за звітним місяця.

Відповідно до умов п. 5.1 договору тариф на транспортування 1000 м. куб. газу по газотранспортній системі при транспортуванні до мереж ВАТ „Сумигаз” встановлений в розмірі 26,88 грн. з урахуванням ПДВ, до мереж ВАТ „Полтавагаз” - 7,20 грн. з урахуванням ПДВ, до мереж ВАТ „Чернігівгаз” – 20,88 грн. з урахуванням ПДВ., до мереж ВАТ „Чернівцігаз” - 20,88 грн. з урахуванням ПДВ.

Додатковою угодою № 1 від 31 травня 2006 р. до договору з 1 червня 2006 р. тариф на транспортування 1000 м. куб. газу по газотранспортній системі при транспортуванні до мереж ВАТ „Суми газ” встановлений в розмірі 29,40 грн. з урахуванням ПДВ, до мереж ВАТ „Полтавагаз” - 7,20 грн. з урахуванням ПДВ, до мереж ВАТ „Чернігівгаз” - 18,96 грн. з урахуванням ПДВ, до мереж ВАТ „Чернівцігаз” - 8,16 грн. з урахуванням ПДВ.

Строк дії договору встановлений з 1 січня до 31 грудня 2006 р.

Наявними у матеріалах справи актами виконання послуг з транспортування природного газу від 31 січня 2006 року, від 28 лютого 2006 року, від 31 березня 2006 року, від 30 квітня 2006 року, від 31 травня 2006 року, від 30 червня 2006 року, від 31 липня 2006 року, від 31 серпня 2006 року, від 30 вересня 2006 року, від 31 жовтня 2006 року, від 30 листопада 2006 року, від 31 грудня 2006 р., актом звіряння розрахунків станом на 31 березня 2007 року підтверджується факт надання позивачем відповідачу протягом січня - грудня 2006 року послуг з транспортування 33276574 м. куб. природного газу вартістю 661739,60 грн.

Доказів належної оплати за надані послуги відповідачем суду надано не було.

За таких обставин та враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК України підлягає стягненню 661739,60 грн. боргу, 139356,09 грн. збитків від інфляції за час прострочення, 15501,02 грн. три проценти річних з простроченої суми, 4531,10грн. пені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі, відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за надані послуги по транспортуванню природного газу за січень-серпень 2006 року та зазначає, що відповідно до п.5 ст.315 ГК України до правовідносин сторін, які виникли з договору перевезення, має застосовуватися шестимісячний строк позовної давності. За таких обставин, на думку відповідача, кінцевий строк позовної давності сплинув 25.04.2007р., що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте, такі зауваження відповідача колегія вважає безпідставними, оскільки відповідно до положень п. 11.1 договору на транспортування природного газу № 29/06/06-25/99-Р від 18.01.2006 року, даний договір поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2006 року і діє до 31.12.2006 року. Таким чином, початок перебігу строку позовної давності повинен відлічуватись з 01.01.2007 року.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний акт звіряння розрахунків, згідно якого відповідач визнав суму боргу за спірним договором станом на 31 березня 2007р., у зв’язку з чим та відповідно до вимог ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності був перерваний і до часу звернення позивача в суд з указаним позовом пропущений не був.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач в апеляційній скарзі також зазначає, що пункт Договору, яким передбачено здійснення ДК „Газ України" оплати послуг ВАТ „Укрнафта” по транспортуванню газу грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок ВАТ „Укрнафта” вартості послуг, що були надані, до 25 числа, наступного за місяцем транспортування газу, не відповідає Спільній Постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 № 1785 „Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ”, розробленого на виконання даної Постанови Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газо збутовим та газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” та Дочірній компанії „Торговий дім „Газ України" НАК „Нафтогаз України”, затвердженого наказом НАК „Нафтогаз України” № 80 від 19.11.1998 року та Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газо збутових підприємств НАК „Нафтогаз України” за поставлений природний газ, затвердженому Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №759 від 12.07.2000 року.

Таким чином, на думку Відповідача, вимоги вищезазначених нормативних актів регулюють питання транспортування та оплати природного газу і змінюють порядок проведення розрахунку за протранспортований природний газ, встановлений Договором, а тому ДК „Газ України” не несе відповідальності по зобов'язаннях щодо оплати за газ згідно Договору, оскільки може виконати свій обов’язок по оплаті поставленого природного газу лише після надходження коштів від населення.

Такі зауваження відповідача колегія вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Крім того, колегія також відзначає, що з аналізу нормативних актів, на які посилається відповідач, вбачається, що Спільна Постанова не містить норми, яка б встановлювала строки розрахунків за протранспортований газ між сторонами в договорах транспортування газу, та не містить заборони щодо його включення в якості умови до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 Цивільного кодексу України вказано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечить законодавству.

Таким чином, сторони договору на свій розсуд визначають зміст та умови договору, які не суперечать чинному законодавству.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від 04.08.2008р. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи, а отже підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 04.08.2008р. у справі №42/389 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” – без задоволення.

2. Матеріали справи №42/389 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді