ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№
30/351

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

за
участю представників:

Генпрокуратури
України

Баклан
Н.Ю. -(посв. № 7 від 05.01.2005)

ОСОБА_1

ОСОБА_1
ОСОБА_3 -(дор. у справі)

розглянув
касаційну скаргу

фізичної
особи ОСОБА_1

на
постанову

Київського
апеляційного господарського суду від 02 лютого 2007 року

у
справі

№ 30/351
господарського суду м. Києва

за
позовом

Прокуратури
Дніпровського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської
ради

до

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

про

звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду м. Києва від 30.06.2006 (суддя: Т.Ващенко) позовні вимоги
про зобов'язання повернути земельну ділянку, приведення її у придатний для
використання стан шляхом знесення розташованих на ділянці будівель та споруд
задоволено.

Рішення
господарського суду мотивовано приписами ст. 116 Земельного кодексу України
відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права  власності
та права користування земельними ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом та тими обставинами, що відповідач без
правовстановлюючих документів використовує земельну ділянку під розміщення
кафе-бару "Людмила", що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу
України.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2007 (судді: В.Андрієнко,
М.Малетич, В.Студенець) рішення господарського суду першої інстанції залишено
без змін з аналогічних мотивів та підстав.

ОСОБА_1
в касаційній скарзі просить рішення суду та апеляційну постанову скасувати з
підстав порушення судами норма матеріального та процесуального права.

Скаржник
посилається на ті обставини, що об'єкт нерухомості, розташований на спірній
земельній ділянці є спільною сумісною власністю. Зазначена обставина не була
врахована господарським судом при вирішенні спору. Право приватної власності є
непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений власності.

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційної скарги та вважає, що скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Господарськими
судами встановлено наступні обставини.

Відповідно
до акту Управління з контролю за використанням та охороною земель у м. Києві №
474/42 від 29.03.2006 встановлено відсутність у відповідача будь-яких
правовстановлюючих документів в підтвердження права користування або права
власності щодо спірної земельної ділянки.

29.03.2006
Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у  м. Києві на адресу відповідача направлено
припис № 311/42 про приведення використання земельної ділянки відповідно до
вимог чинного законодавства.

Відповідно
до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття
права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

ст. 1
Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною
земель" самовільне зайняття земельних ділянок визначено як будь-які дії
особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки
чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

Відповідно
до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення
земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних
осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За
ст. 212 Земельного кодексу України в якості суб'єктів, яким підлягають
поверненню самовільно зайняті земельні ділянки, визначено власників землі або
землекористувачів, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок є
забезпеченням охорони права власності суб'єктів власності на землю, у тому
числі згідно зі ст.ст. 78, 80, 83 Земельного кодексу України територіальної
громади, інтереси якої відповідно до ст. 10 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” представляє відповідна рада.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З
огляду на встановлений судом факт використання відповідачем спірної земельної
ділянки без достатніх правових підстав, що відповідачем у встановленому
процесуальним законом порядку належним чином не спростовано, висновки суду про
задоволення позову щодо зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан правомірні.

Згідно
імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція
перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише застосування
судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального  та процесуального права. При цьому касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були
встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи
скаржника щодо порушення його права власності встановлених обставин та
висновків господарських судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість
зводяться до встановлення інших обставин, як то належність об'єкта, який
знаходиться на земельній ділянці, на праві спільної сумісної власності, що
виходить за межі касаційного перегляду, визначені ст. 1117 ГПК
України.

Відповідно
до ст. 107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати особи, яких не було
залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що
стосується їх прав і обов'язків.

Рішення,
оскаржуване такою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків
цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається і вирішується спір
про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження
про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Предметом
спору є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем, який
використовує її без належних правових підстав, і об'єктів, які розміщенні на
спірній земельній ділянці не стосується.

Права
скаржника на зазначені об'єкти не спростовує обставин використання земельної
ділянки без належних правових підстав, будь-яких прав на земельну ділянку не
породжує, а отже відсутні підстави вважати права скаржника порушеними.

За
наведених обставин доводи касаційної скарги до уваги не приймаються, як такі,
що не мають значення для предмету доказування даного спору і на правильність
висновків суду не впливають, так як скаржник не претендує на спірну земельну
ділянку, а також не навів обставин правомірності знаходження належного йому
об'єкту на цій земельній ділянці.

Виходячи
з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115,
1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2007 та рішення
господарського суду м. Києва від 30.06.2006 у справі № 30/351 господарського суду               м. Києва залишити без змін, а
касаційні скарги -без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є.
Чернов

В.
Цвігун