ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 05-5-2/218

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмарок" на ухвалу господарського суду м. Києва від 18.01.2008р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмарок" до Комунального підприємства "Буджитлопослуги", Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРОС" про визнання угоди недійсною

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2007р. ТОВ "Ярмарок" пред’явило в господарському суді позов до КП "Буджитлопослуги" та ТОВ "МАРОС" про визнання повністю недійсним договору №11/05/2007 від 11.05.2007р., який був укладений між КП "Буджитлопослуги" та ТОВ "Марос".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.01.2008р. (суддя Домнічева І.О.), позовну заяву було повернуто без розгляду на дооформлення.

В апеляційному порядку дана ухвала не оскаржувалась.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду та передати справу на розгляд до господарського суду м. Києва, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У грудні 2007р. ТОВ "Ярмарок" пред’явило до господарського суду позов оформлений у відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, в якому було зазначено найменування відповідача 1, а також його адресу.

Позовна заява була підписана генеральним директором ТОВ "Ярмарок".

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження надіслання копії позовної заяви Відповідачу 1, позивач надав до суду копію квитанції, виданої поштовим відділенням, що містить назву відповідача, якому адресоване поштове відправлення, а також опис вкладення в цінний лист в якому була зазначена адреса відповідача 1, ідентична тій яка була зазначена в позовній заяві.

Згідно з ст. 32 ГПК України така квитанція та опис є належними доказами.

Відповідно до п.14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної Державної податкової інспекції України від 22.04.1993р. №15, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.1993р. за №50 (далі –Інструкція) при перерахуванні мита з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в дохід бюджету _________грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

До позовної заяви додано копії платіжних доручень про сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення №268 та №269, які оформлені у відповідності до вимог зазначеної Інструкції.

Крім того зазначені платіжні доручення містять як підпис уповноваженої особи, так і печатку юридичної особи, та були прийняті до виконання банком.

У випадку сумніву чи недостатності доказів на підтвердження підписання позову, направлення позовної заяви, сплати держмита суд міг витребувати додаткові докази, але не мав законних підстав для повернення позовної заяви.

За таких обставин ухвалу суду про повернення позовної заяви ТОВ "Ярмарок" визнати законною і обґрунтованою не можна.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярмарок" задовольнити.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 18.01.2008р. скасувати, позовну заяву ТОВ "Ярмарок" разом з матеріалами направити до господарського суду м. Києва для прийняття її до розгляду

Головуючий В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук