ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№
2-27/8361-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кривди
Д.С. -(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
27.11.2007 року

у
справі№2-27/8361-2007
господарського суду Автономної Республіки Крим

за
позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до1)          Чорноморської районної ради 2)          Чорноморської районної державної
адміністрації   3)          Відділу культури Чорноморської
районної державної адміністрації

про

визнання
права спільної пайової власності,

за
участю представників сторін від:

позивачів:

ОСОБА_2.
-за довіреністю від 14.06.2007р.

відповідачів:

не
з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.09.2007р. (суддя
Воронцова Н.В.) визнано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. право власності
на 19/100 часток домоволодіння колишнього військкомату: нежитлові приміщення,
літера „А”, загальною площею 356,5кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 В
останній частині позовних вимог, позов залишено без розгляду.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.11.2007р. (судді
Ткаченко М.І. -головуючий, Антонова І.В., Котлярова О.Л.) рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.09.2007р. скасовано;
прийнято нове рішення; у задоволенні позову відмовлено.

Позивач
в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського
суду, залишивши в силі рішення місцевого господарського суду, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального
права.

Відповідачі
не скористалися наданим  процесуальним
правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції.
Враховуючи, що явка представників сторін обов'язковою не визнавалася, додаткові
документи від сторін не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду
скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК
України, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи за
відсутності представників відповідачів.

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет
правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи, 11
жовтня 2002 року між Відділом культури Чорноморської районної державної
адміністрації (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. (орендар)
був укладений договір оренди нежитлового приміщення в старій будівлі
військкомату в АДРЕСА_1, загальною площею 356,5кв.м., яке складається із 16-ти
приміщень, в тому числі й для використання під „ІНФОРМАЦІЯ_1” -11 приміщень,
загальною площею 229,5кв.м., та 5 приміщень,
загальною площею 127кв.м., для використання під спортивний зал Військово-спортивного
клубу.

Пунктом
6.2 договору встановлено, що орендатор з дозволу орендодавця проводить
реконструкцію та технічне переоснащення приміщень.

Відповідно
до пункту 10.1 договору строк його дії з 11 жовтня 2002 року до 31 травня 2006
року.

Рішенням
Чорноморської районної ради від 30.04.2003р. №120 надано дозвіл фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1на проведення реконструкції кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1” по
вулиціАДРЕСА_1”, на суму, яка не перевищує 24,9% вартості будівлі відповідно до
експертної оцінки.

30
квітня 2003 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. та ПСК ОКСа „Нове
покоління” був складений „Робочий проект” по реконструкції „ІНФОРМАЦІЯ_1”, який
був погоджений з Відділом культури Чорноморської районної державної
адміністрації.

1
червня 2003 року було укладено доповнення до договору оренди  нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею 365,5кв.м. від 11.10.2002р. між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1. та Чорноморською районною радою, договір оренди був пролонгований до
31 травня 2013 року.

Рішенням Чорноморської районної ради від
14.01.2005р. за № 315 позивачу надано дозвіл на проведення реконструкції крівлі
кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1”, розташованого по вул. 60 Років Жовтня, 9 в смт
Чорноморське на загальну суму 39000грн.

Також,
у вересні 2005 року Відділ культури Чорноморської районної державної
адміністрації листом за №159, надав дозвіл на реконструкцію дерев'яного полу,
площею 75кв.м., на суму 23000грн.

Факт
проведення робіт з реконструкції об'єкту оренди за договором від 11.10.2002
року та їх обсяг підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно
до довідки Євпаторійського МБРТІ від 10 травня 2006 року вихідний № 639, об'єкт
оренди складає 19/100 часток домоволодіння поАДРЕСА_1 використовується під
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій
предметом спору є вимога Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1до Чорноморської
районної ради, Чорноморської районної державної адміністрації та Відділу
культури Чорноморської районної державної адміністрації  про визнання права власності на 19/100 часток
домоволодіння колишнього військкомату: нежитлові приміщення, Літера „А”,
загальною площею 356,5кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Скасовуючи
рішення у справі суд апеляційної інстанції правильно встановив,  що позивачем здійснено реконструкцію
орендованого приміщення. При цьому, дійшов вірного висновку, що проведення
орендарем реконструкції приміщення не є підставою для визнання права власності
на орендоване нерухоме майно. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути, зокрема, визнання права. Положеннями статті 328 Цивільного
кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, які
не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами правовою природою
договору, укладеного між сторонами, є договір (найму) оренди. Розпорядженням
Чорноморської районної державної адміністрації від 07.05.2002р. №196-р „Про
визнання права власності на інвентарний об'єкт спільної власності
територіальних громад” з метою упорядкування правової реєстрації та адресної
схеми об'єктів комунальної власності Чорноморського району, розташованих на їх
території, відповідно до Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим  від 29.06.1992р. №110-1 „Про розмежування
майна державної (Республіки Крим) власності та власності
адміністративно-територіальних одиниць (комунальної)”, 87/100 часток будівлі
колишнього військкомату були передані у власність Чорноморської районної ради,  у тому числі й приміщення, які є об'єктом
оренди вищезазначеного договору оренди.
Розпорядженням Чорноморської районної державної адміністрації „Про
надання прав орендодавця” від 14.11.2002 року №74 відповідно до якого, на підставі
рішення 14 сесії 23-го скликання „Про управління спільною власністю
територіальних громад Чорноморського району” відділу культури Чорноморської
районної державної адміністрації було надано право орендодавця нерухомого
майна, яке знаходиться в спільній власності територіальних громад та знаходиться
на балансі відділу культури.

Оренда
державного та комунального майна є різновидом майнового найму, і при розгляді
таких справ, застосовуються норми як Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", так і норми Цивільного та Господарського кодексів
України. Відповідно до статті 2 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”  орендою є засноване
на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини 3 статті 23 названого Закону орендар має право за
погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за
рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення,
поліпшення орендованого майна.

За
змістом ст. 27 Закону якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою
орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відділити від майна
без спричинення йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому
затрачені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості
орендованого майна визначеної у встановленому законодавством порядку, яке
відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначене договором оренди

Також,
колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 778
Цивільного кодексу України передбачає, що наймач може поліпшити річ, яка є
предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть
бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.
Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого
за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка
наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі,
якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже,
у ст. 778 Цивільного кодексу України закріплюється право наймача на проведення
поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача.
Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво
збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому во
но було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі.
Саме проведенням суттєвих змін поліпшення відрізняються від ремонту, при
проведенні якого відбувається не зміна майна, а відновлення його стану,
корисних властивостей.

За
загальним правилом право наймача на відшкодування поліпшень майна, переданого у
найм, пов'язується із згодою наймодавця на проведення таких поліпшень. Згода
наймодавця може бути виражена в самому договорі або в окремому документі. Згода
орендодавця на реконст рукцію, переоснащення чи поліпшення орендованого майна
має бути втілена у певну документальну форму, якщо такі дії не передбачені у
самому договорі оренди.

Колегія
суддів визнає, що застосовуючи до спірних правовідносин положення  частини
4 статті 778 Цивільного кодексу України суд першої інстанції не врахував
наступного. Приписами вказаної статті передбачено що у разі, якщо в результаті
поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її
співвласником, адже, ця норма  встановлює
наслідки створення нової речі в результаті поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця і має застосовуватися лише у випадках, якщо сторони не встановили
інших умов у договорі.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що згідно зі ст.ст.
331, 332, 778 Цивільного кодексу України до основних ознак нової речі -об'єкту
нерухомості, зокрема, відноситься наступне: річ створена з матеріалів особи, що
претендує на новостворене майно. Колегія суддів Вищого господарського суду
України зазначає, що чіткого законодавчого визначення поняття новоствореного
майна чинна нормативно-правова база не містить.

Водночас
сама лише обставина збільшення вартості орендованого майна не може бути
достатньою підставою для висновку про створення нової речі. Проведення
перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень в ході капітального ремонту
в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише його поліпшує.

Враховуючи
встановлені апеляційним судом обставини
справи щодо  відсутності підстав
для визнання права власності на спірне нежитлове приміщення за позивачем,
беручи до уваги викладені вище норми законодавства та умови укладеного
договору, касаційна інстанція не вбачає правових підстав для скасування
постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.11.2007 року у
справі  №2-27/8361-2007 залишити без
змін, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
суддя
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький