донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.05.2008 р.                                                              справа №6/350

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Кузнецов Ю.С. (довіреність б/н від 16.01.08р.),

від відповідача:

Турянський М.І. (довіреність №1 від 30.01.08р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

12.03.2008 року

по справі

№6/350 (Подколзіна Л.Д.)

за позовом

Благодійного фонду «Рятівник Донбасу», м.Донецьк

до

Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м. Донецьк

про

стягнення 72232 грн. 77 коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Благодійний фонд «Рятівник Донбасу», м.Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача, Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м.Донецьк про стягнення неустойки (пені) у розмірі 72 232 грн. 77 коп. за період з 05.06.07р. по 29.10.07р. (146 днів).

В процесі розгляду справи позивач надав господарському суду Донецької області заяву в порядку вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України про збільшення розміру позовних вимог на суму неустойки 51 948 грн. 22 коп. за період з 30.10.07р. по 11.02.08р. (105 днів).

Рішенням від 12.03.2008р. позовні вимоги Благодійного фонду «Рятівник Донбасу», м.Донецьк були задоволені частково в розмірі 89 054 грн. 10 коп. Рішення мотивовано тим, що пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, тобто сума неустойки, яку відповідач зобов’язаний сплатити на користь позивача становить 89 054 грн. 10 коп.

Відповідач, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає рішення господарського суду Донецької області незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2008р. скасувати в частині задоволення позовних вимог на суму 89 054 грн. 10 коп., в іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач, Благодійний фонд «Рятівник Донбасу», м.Донецьк, надав Донецькому апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, яким просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 12.03.08р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні сторони підтримали свої вимоги щодо апеляційної скарги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 6/350, та наданих представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статей 28-29 Закону України «Про судоустрій»та статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скаргах доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційних скарг і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 2,3,4 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статті 4-2 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вищевказаним вимогам, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.09.2006 року між позивачем, Благодійним фондом «Рятівник Донбасу», м.Донецьк, та відповідачем, Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м. Донецьк, був укладений Договір відповідального зберігання (з правом користування).

Відповідно до пункту 1.1.1 цього Договору відповідального зберігання позивач (Власник) передав, а відповідач (Зберігач) прийняв на відповідальне зберігання автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, колір: «сірий», Шасі (рама) №ТМВDK41U07B006920 (далі –майно).

Вартість майна, переданого на зберігання становить 98 949 грн. 00 коп. Строк зберігання: до 05 вересня 2007 року (пункт 1.3, 1.4 Договору відповідального зберігання).

Пунктами 2.1.3, 3.2 Договору відповідального зберігання передбачено, що Власник має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернути майно, а останній зобов'язався повернути майно за першою вимогою в триденний термін.

У випадку неповернення майна Власнику за першою вимогою, Зберігач зобов'язався виплатити Власнику неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожний день затримки (пункт 4.3 Договору).

Позивач вимоги пунктів 2.1, 3.1.1 Договору відповідального зберігання виконав, передав відповідачу автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, Шасі (рама) №ТМВDK41U07B006920, що підтверджується Актом приймання-передачі від 06.09.06р.

У травні 2007 року позивач листом №5 звернувся до відповідача з вимогою повернути автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, колір: «сірий», Шасі (рама) №ТМВDK41U07B006920 до 5 червня 2007 року.

Листом № 359 від 05.06.07р. відповідач відмовив у поверненні автомобілю, та повідомив позивача, що автомобіль був придбаний Благодійним фондом «Рятівник Донбасу», м.Донецьк за цільовим призначенням для забезпечення спеціалізованими транспортними засобами підрозділів Міністерства надзвичайних ситуацій України, а не для власних потреб, тому враховуючи, що Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, м. Донецьк використовує автомобіль у повсякденній роботі з метою запобігання та ліквідації надзвичайних ситуацій, повернути зазначений автомобіль не є можливим.

За цих підстав, позивач в 2007 році звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про зобов'язання відповідача повернути автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, кузов №ТМВDK41U07B006920.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.01.2008р. по справі № 3/310 позовні вимоги Благодійного фонду «Рятівник Донбасу», м.Донецьк були задоволені в повному обсязі та зобов'язано відповідача повернути позивачу автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, кузов №ТМВDK41U07B006920, яке постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.04.08р. залишено без змін.

В подальшому позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки (пені) за кожний день затримки неповернення даного майна відповідно до вимог пункту 4.3 Договору відповідального зберігання (з правом користування) від 05.09.06р.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані Господарським кодексом України.

Згідно пункту 2 статті 52 Господарського кодексу України, некомерційна господарська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання державного або комунального секторів економіки у галузях (видах діяльності), в яких відповідно до статті 12 цього Кодексу забороняється підприємництво, на основі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Некомерційна господарська діяльність може здійснюватися також іншими суб'єктами господарювання, яким здійснення господарської діяльності у формі підприємництва забороняється законом.

Благодійна організація здійснює господарську діяльність, спрямовану на виконання її статутних цілей та завдань. Благодійна організація користується самостійністю у питаннях прийняття господарських рішень, визначення умов оплати праці працівників апарату благодійної організації, використання власних фінансових та матеріальних ресурсів відповідно до вимог законодавства ( п.п. 1,2 ст.20 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації»).

Відповідно до Договору №2/Ш/110806 від 11.08.2006 року, Благодійний фонд «Рятівник Донбасу», м.Донецьк придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна ЛТД»автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, кузов №ТМВDK41U07B006920, що підтверджується накладною №ДРА-000087 від 17.08.06р. та актом приймання-передачі.

Між позивачем та відповідачем без заперечень та зауважень, в добровільному порядку, 05.09.2006 року був укладений Договір відповідального зберігання (з правом користування) автомобілю SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, кузов №ТМВDK41U07B006920, державний номер АН 1337 ВМ, колір «Сірий», який Актом приймання-передачі від 06.09.06р. був переданий відповідачу, причому в тексті Договору відсутнє посилання на те, що він укладений сторонами на виконання будь-яких інших Договорів з благодійними цілями.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір відповідального зберігання (з правом користування) від 05.09.06р. укладено сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень, і в судовому порядку не був визнаний недійсним.

Відповідач відповідно до пункту 2.1.3 Договору відповідального зберігання зобов'язався повернути майно позивачу по першій вимозі в триденний термін.

30.05.2007 року позивач звернувся до відповідача з листом №5 з вимогою повернути автомобіль SKODA OKTAVIA TOUR, 2006 року випуску, кузов №ТМВDK41U07B006920, державний номер АН 1337 ВМ, колір «Сірий»до 05 червня 2007 року.

Відповідно до пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормами статей 525, 615 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Але відповідач в порушення умов Договору відповідального зберігання та норм Цивільного кодексу України у встановлений Договором триденний термін автомобіль позивачу не повернув.

Рішенням господарського суду Донецької області по справі 3/310 від 16.01.08р., яке набрало законної сили, встановлений факт неналежного виконання відповідачем свого договірного зобов'язання в цій частині.

Відповідно до вимог статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тобто, вищевказаний факт є преюдиційним та не потребує доказування в цій справі.

Пунктом 4.3 Договору відповідального зберігання сторони встановили, що у випадку неповернення майна Власнику (позивачу) за першою вимогою, Зберігач (відповідач) повинен виплатити Власнику неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожний день затримки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, позивачем було надано невірний розрахунок неустойки за 251 днів з дати відправлення відповідачем 05.06.2007р. Листа № 359 про відмову повернути автомобіль, оскільки він є таким, що не відповідає вимогам вищезазначених норм Господарського кодексу України.

За цих підстав, Донецький апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції від 12.03.08р. щодо часткового задоволення позовних вимог Благодійного фонду «Рятівник Донбасу», м.Донецьк у розмірі 89 054 грн. 10 коп. за шість місяців (180 днів) з дати вимоги про повернення автомобілів (лист № 2 від 28.04.07р.) плюс три дні згідно пункту 2.1.3 Договору.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо обов'язку визнати судом першої інстанції пункт 4.3 Договору відповідального зберігання недійсним, судовою колегією розглянуті та відхилені, оскільки встановлена сторонами відповідальність за прострочення виконання зобов'язання не суперечить матеріальному праву України та відповідно не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною.

Відповідно до статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися в тому числі і неустойкою.

Згідно частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Тобто, при укладенні договорів сторони, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, вільні у виборі засобу забезпечення виконання зобов'язання, встановленні його розміру та конкретного строку періоду його нарахування.

Але у випадку виникнення між сторонами спору з приводу належного виконання винною стороною її договірного зобов'язання, інша сторона не вправі самостійно застосовувати до винної сторони неустойку як вид відповідальності, без згоди на це іншої сторони і тільки суд, як орган, що здійснює правосуддя в Україні згідно діючого законодавства, має повноваження в примусовому порядку застосовувати до винної сторони встановлені законом міри відповідальності.

З огляду на вищевикладене, судова колегія не вбачає підстав для розгляду питання про визнання недійсним частини Договору, враховуючи те, що відповідач в процесі розгляду справи судом першої інстанції, до моменту винесення рішення по даній справі, не заявив ані зустрічного позову в порядку вимог статті 60 Господарського процесуального кодексу України про визнання Договору відповідального зберігання (з правом користування) від 05.09.06р. недійсним, ані клопотання про застосування судом першої інстанції пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України про зменшення розміру неустойки.

Крім того,визнання недійсним пункту 4.3 Договору відповідального зберігання (з правом користування) від 05.09.06р. щодо стягнення неустойки у розмірі 0,5% від вартості майна за кожний день затримки за прострочення виконання відповідачем його договірного зобов'язання унеможливило б врегулювання сторонами питань щодо забезпечення виконання зобов’язань, що не відповідає чинному законодавству України.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2008 року у справі № 6/350 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Благодійного фонду «Рятівник Донбасу», м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2008 року у справі №6/350 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2008 року у справі № 6/350 –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС