ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2008 р.                                                   Справа № 11/550

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого –судді Довгань К.І., при секретарі судового засідання Захаровій А.Г. за участю представників сторін: від позивача - Чепурна В.Г. директор за посадою, Кульчицький С.О., Татаринов О.С. за довіреностями, від відповідача –не з»явився, від третьої особи –не з»явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Лікувально – оздоровчий заклад „Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр „Світанок” до Черкаської районної державної адміністраціїі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог –Державне підприємство „Черкаське лісове господарство” про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання права власності на земельну ділянку в розмірі 38,12 га яка розташована в с. Свидівок, Черкаського району по вул. Жирного, 48 в межах розробленої технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель позивача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є правонаступником юридичної особи - Черкаського обласного міжгосподарського об’єднаного санаторію та піонерського табору „Світанок” , якій розпорядженням №1005 –р від 19.08.1966р. Ради Міністрів Української РСР було виділено земельну ділянку в розмірі 20,0 га Свидівського лісництва (квартал №3) Черкаського лісгоспзагу в лісах першої групи на строк існування будинку відпочинку та піонерського табору та рішенням №364 від 16.06.1967 року Черкаської обласної ради депутатів трудящих під будівництво піонерського табору відведено 5,0 га лісу Свидівського лісництва Черкаського лісгоспзагу в кварталі №3 Черкаського району в постійне користування. Крім право попередник позивача фактично використовував, крім виділеної земельної ділянки, ще 41 Га. земель лісового фонду Свідівоцького лісництва. Позивач вважає що, користуючись добросовісно, відкрито і безперервно земельною ділянкою більшою ніж виділеною йому на підставі відповідних документів протягом 15 років вправі вимагати оформлення за ним права власності на цю ділянку відповідно до приписів ст.. 344 ЦК України та 119 Земельного Кодексу України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач відзиву на позов суду не подавав.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з’явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Справа розглядається в порядку ст.. 75 ГПК України

Суд, дослідивши у справі письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є правонаступником лікувального оздоровчого закладу „Черкаський санаторій та дитячий оздоровчий центр „Світанок”, який в свою чергу є правонаступником Черкаського обласного міжгосподарського санаторію „Світанок”. Черкаський обласний міжгосподарський санаторій „Світанок” є правонаступником Черкаського обласного міжгосподарського об’єднаного санаторію та піонерського табору „Світанок”.

Розпорядженням №1005–р від 19.08.1966р. Ради Міністрів Української РСР вирішено прийняти пропозицію Черкаського облвиконкому про відведення земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям із земель колгоспів, радгоспів, лісових господарств та інших землекористувачів в розмірах і на умовах згідно з додатками №1 –9.

Відповідно до додатку №8 до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 19.08.1966р. №1005–р юридичній особі, правонаступником якої є позивач під будівництво відпочинку та піонерського табору відведено земельну ділянку площею 20,0 га Свидівського лісництва (квартал №3) Черкаського лісгоспзагу в лісах першої групи на строк існування будинку відпочинку та піонерського табору.

Рішенням №364 від 16.06.1967 року Черкаської обласної ради депутатів трудящих Черкаському обласному об’єднаному міжколгоспному будинку відпочинку та піонерського табору „Світанок” під будівництво піонерського табору відведено 5,0 га лісу Свидівського лісництва Черкаського лісгоспзагу в кварталі №3 Черкаського району в постійне користування.

У лютому місяці 1983 року з метою впорядкування використання земельної ділянки в розмірі 44,0 га санаторієм „Світанок” було розроблено землевпорядну документацію по відведенню земельної ділянки під лісопаркову та санітарно –захисну зону, відповідно до якої було встановлено фактичне використання земельної ділянки розміром 44,0 га, з яких 41,0 га лісового масиву Черкаського лісгоспзагу, 1,6 га за рахунок непродуктивних земель колгоспу „Радянська Україна”, 1,4 га за рахунок непродуктивних земель управління експлуатації Кременчуцького водосховища.

Листом №55/01 від 11.01.1983р. Черкаської обласної ради народних депутатів встановлено, що на підставі домовленості санаторію „Світанок” з Черкаським лісгоспзагом, санаторієм було огороджено додатково 41,0 га з метою створення лісопаркової та санітарно –захисної зони санаторію, а також для створення лікувальних теренкурів, спортивних та ігрових майданчиків, експлуатація санаторія без використання земельної ділянки розміром 41,0 га не вбачається можливою.

Актом обстеження від 10.01.2008р. №28 –03 встановлено, що позивач використовує земельну ділянку в розмірі 62,0 га, за наявності Державного акту лише на 25,0 га з 1966 року і до теперішнього часу.

Доказом використання земельної ділянки розміром 38,12 га позивачем є наявність на території даної земельної ділянки нерухомого майна та споруд, що належать позивачеві.

Згідно ст. 17 Земельного кодексу України, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3 ст. 122 ЗК України передбачено, що районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

Нормами Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок у користування здійснюється у формі постійного користування або у формі оренди на конкурентних засадах.

Позивач не належить до кола осіб, яким відповідно до ст. ст. 24, 92 Земельного кодексу України можуть передаватись земельні ділянки у постійне користування.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Земельна ділянка, на яку позивач просить визнати право власності відноситься до земель лісового фонду. Позивач не відноситься до кола осіб, визначених у ст..17 Лісового Кодексу.

Однак, доводи позивача про можливість застосування до спірних правовідносин вимог ст. 119 Земельного кодексу України суд вважає помилковими та оцінює критично.

За приписами ст. 119 ЗК України набувати права власності на земельну ділянку можуть лише фізичні особи.

Крім того Конституцією України встановлено, що закони України не мають зворотної дії в часі, за виключенням випадків, коли вони скасовують або пом’якшують відповідальність особи.

Земельний Кодекс України набрав чинності в січні 2002 року. Попереднім Земельним кодексом України 1991 року норми щодо набуття права на земельну ділянку за давністю користування передбачено не було, що унеможливлює застосування норм ст. 119 ЗК України на відносини, що склались до набрання чинності цим кодексом.

Безпідставним, на думку суду, є також посилання позивача на ст.. 344 Цивільного кодексу України. Даною нормою зокрема передбачено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004р., а пунктом 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється, також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 01.01.2011р.

Безпідставним є також посилання позивача на добросовісність використання земельної ділянки, якою він користується, так як відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Позивачем не надано доказів сплати відповідної плати за землю у вигляді податку на землю або орендної плати встановлено відповідно до чинного законодавства.

Виходячи з фактичних обставин справи та приписів наведеного вище законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Це рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня його прийняття.

СУДДЯ Довгань К.І.