донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.05.2008 р.                                                              справа №7/20

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Бібікова Т.І. (по дов.),

від відповідача:

Пічахчі Д.М. – директор

Рибалка В.А.(по дов),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка Донецької області в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

18.03.2008 року

по справі

№7/20

за позовом

Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка Донецької області в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного сільськогосподарського підприємства „Родина”, смт.Велика Новосілка Донецької області

про

стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 68096,73 грн., 3% річних у розмірі 4821,93 грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 19277,17 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач –Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м.Горлівка Донецької області в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області (далі по тексту –ВАТ „Донецькобленерго”) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного сільськогосподарського підприємства „Родина”, смт.Велика Новосілка Донецької області (далі по тексту ТОВ КСП „Родина”) про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у сумі 68096,73грн. за період з липня по грудень 1999р., 3% річних у розмірі 4821,93грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 19277,17грн.

Рішенням від 18.03.2008року господарський суд Донецької області, у задоволені позову відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивач належними і допустимими доказами не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, подав позов з пропуском строку позовної давності, не обґрунтував і не довів поважність причин пропуску такого строку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. Скаржник посилається на те, що за період з липня 1999року по грудень 1999року за відповідачем утворилася заборгованість по оплаті за електроенергію за договором №8 від 28.11.1996р. Заявник скарги вважає, що зобов'язання з оплати за спожиту електроенергію за договором №8 від 28.11.1996року за вказаний період припинено шляхом укладення нового зобов'язання –графіка погашення заборгованості. Скаржник посилається на те, що графік погашення заборгованості є угодою між постачальником електричної енергії та споживачем, за яким сторони у добровільному порядку замінили одне зобов'язання іншим, тобто зобов'язання по оплаті за спожиту електроенергію, яке виникло у 1999році, укладеною угодою замінено на зобов'язання по оплаті за спожиту електроенергію у 2005році.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду від 18.03.2008року по справі №7/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач вважає, що позивач не довів, що до графіка погашення заборгованості включена заборгованість саме за липень-грудень 1999року і що вона повинна бути погашеною саме в 2005році. Також вважає, що позивач належними і допустимими доказами не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позов поданий з пропуском строку позовної давності, позивач не обґрунтував та не довів поважність пропуску строку позовної давності.

Розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду №04-08/1386/08 від 13.05.2008року у зв'язку із зайнятістю судді Діброви Г.І. в іншому судовому засіданні змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого –Гези Т.Д., суддів Акулової Н.В., Волкова Р.В.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила.

Між Державною акціонерною енергопостачальною компанією „Донецькобленерго” та КСП „Родина” (правонаступником якого з 23.03.2000р. є ТОВ КСП „Родина”) 28.11.1996 року укладений договір №8 на користування електричною енергією (а.с.6,23).

Відповідно до вимог договору позивач прийняв на себе зобов'язання постачання електричної енергії відповідачу, а останній зобов'язався систематично і в повному обсязі сплачувати вартість спожитої електроенергії. Позивач посилається на те, що ним була поставлена електроенергія та виставлені рахунки на сплату вартості спожитої електроенергії, зокрема: рахунки №№65/8: від 24.06.99р. на суму 7732грн.; від 26.07.99р. на суму 8110грн.; від 25.08.99р. на суму 7589грн.; від 27.09.99р. на суму 8408грн.; від 27.10.99р. на суму 9892грн.; від 25.11.99р. на суму 18306грн.; від 27.12.99р. на суму 17678грн. Строк сплати зазначених рахунків, складає 5 днів, про що зазначено у самих рахунках (а.с.15-21 на зворотній стороні). Доказів вручення чи направлення відповідачу цих рахунків не надано, і доказів, що саме ці рахунки не сплачені також відсутні.

Відповідач стверджує, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем за спожиту електроенергію взагалі.

Позивач у підтвердження заявлених вимог посилається на підписаний сторонами графік погашення заборгованості від 15.01.2001року (а.с.14).

З вказаного доказу не вбачається, що він має відношення саме до договору №8 від 28.11.1996року. Також з графіку не можливо встановити за який період (роки, місяці, суми) включена заборгованість за електроенергію і не можливо встановити, що саме у 2005році повинна погашатися заборгованість саме за 1999р. і саме за період, як заявлено у позові з липня по грудень 1999року, тому як у графіку зазначені такі ж самі суми для погашення і у 2001році, 2002році,2003році та 2004році.

Позивач з цими фактами погоджується (зафіксовано звукозаписом судового засідання), але без наявності будь-яких доказів просить вважати, що заявлена сума позову –це заборгованість за період з липня по грудень 1999року і повинна була бути погашена відповідачем саме у 2005році.

Відмовляючи у задоволені позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними і допустимими доказами не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, подав позов з пропуском строку позовної давності, не обґрунтував і не довів поважність причин пропуску такого строку.

Оцінивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, дана справа була розглянута судом за нормами діючого законодавства.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати за отриману електроенергію у сумі 68096,73грн. за період з липня 1999 року по грудень 1999 року.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання заявника скарги на те, що відповідно до графіку погашення заборгованості від 15.01.2001року заборгованість, яка виникла у 1999році, повинна бути погашена відповідачем у 2005році є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не доведено, що заборгованість за період липень-грудень 1999 року включена взагалі до графіку та повинна була бути сплачена саме в 2005 році. До того ж, сума цього зобов’язань, що виникла у відповідача у липні-грудні 1999 року, згідно з рахунками позивача складає 77715грн., тоді як заборгованість, яку належало сплатити відповідачем в 2005 році згідно з графіком погашення заборгованості за електроенергію зазначена сума 69797грн.

Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за період з липня 1999 року по грудень 1999 року.

Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивачем не доведено належними доказами, що заборгованість за період з липня 1999 року по грудень 1999 року повинна бути погашена саме у 2005році, тому строк позовної давності сплинув.

Статтею ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Як видно із матеріалів справи, у відзиві на позов відповідач просив застосувати позовну давність (а.с.34). Тому, господарський суд правомірно дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на те, що про причину пропуску строку позовної давності позивач суд не повідомив, поважність її не обґрунтував та не довів.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що графік погашення заборгованості від 15.01.2001року укладений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2000р. №1179 „Про заходи щодо погашення заборгованості реформованих сільськогосподарських підприємств за спожиту електроенергію”.

Відповідно до пункту 1 вказаної Постанови, Міністерству палива та енергетики разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними державними адміністраціями та енергопостачальними підприємствами рекомендовано провести інвентаризацію існуючої заборгованості реформованих сільськогосподарських підприємств за спожиту електроенергію та здійснити відповідні організаційні заходи щодо реструктуризації зазначеної заборгованості терміном на 5 років з початком проведення розрахунків у грошовій формі з 1 січня 2001р. щокварталу рівними частинами за умови своєчасного внесення сільськогосподарськими підприємствами поточних платежів за спожиту електроенергію.

В графіку погашення заборгованості від 15.01.01р. відсутні відомості про здійснення інвентаризації заборгованості. Графік погашення заборгованості від 15.01.01р. не має суттєвих ознак угоди про реструктуризацію заборгованості відповідача, а саме: відсутні відомості про те, яка заборгованість реструктуризується (за яким договором (ами), актами, рахунками тощо),період виникнення такої заборгованості, наслідки (відповідальність) порушення термінів сплати реструктуризованої заборгованості тощо. Крім того, в Постанові Кабінету Міністрів України визначено, що реструктуризація заборгованості могла здійснюватися лише за умови своєчасного внесення сільськогосподарськими підприємствами поточних платежів за спожиту електроенергію. Така обов’язкова умова в графіку, також, не відображена. Отже, не має підстав вважати графік погашення заборгованості від 15.01.2001року належним письмовим доказом організаційних заходів щодо реструктуризації зазначеної заборгованості у розумінні вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України. Також у графіку погашення заборгованості від 15.01.2001року не зазначено, що він взагалі має якесь відношення до договору №8 від 28.11.1996р.

Крім того, на вказання скаржником про наявність справи №20/155 (а.с.31,32) у господарському суді Донецької області між тими ж сторонами про стягнення заборгованості у сумі 226824грн. за період з квітня 1997року по червень 1999року, на підставі цього ж графіку, відповідно до якого відповідач зобов'язаний погасити заборгованість, починаючи з 1 кварталу 2001року по 4 квартал 2004року, судова колегія зазначає наступне, що рішення за вказаною справою ще не прийнято. Фактів встановлених рішенням господарського суду Донецької області під час розгляду справи №20/155, які не доводяться знову при вирішенні даної справи, ще не встановлено.

Стосовно доводів скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що заявник апеляційної скарги не довів, в чому саме судом першої інстанції було порушено принцип рівності сторін, в тому числі до нього самого, так як суд створив сторонам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, обставини, на які посилається заявник апеляційної скарги, спростовуються наявними в матеріалах доказами. Рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2008року у справі №7/20 відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Витрати по сплаті державного мита покладаються на скаржника у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка Донецької області в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2008року у справі №7/20 –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2008року у справі №7/20 –залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС

5- гс.д.о.