ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"02" квітня 2008 р.

Справа
№  4/66

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/66

за
позовом: Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в особі
Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,
69057,             м. Запоріжжя, вул. О.
Матросова, 24-А,

до
відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

про
стягнення 34 317, 50 грн.

Представники
сторін :

від
позивача: Христич Б.В., довіреність № 2309/9-11 від 10.07.2007 року;

від
відповідача: участі не брали. Про час та місце розгляду справи відповідач
належним чином повідомлений у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України. Рекомендоване поштове відправлення за № 2827678
вручене відповідачу 11.03.2008 року. Однак, витребуваних ухвалою суду від
03.03.2008 року матеріалів відповідач до суду не подав, позовні вимоги не
заперечив.

Господарський
суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих до суду матеріалів
згідно до ст. 75 ГПК України.

СУТЬ
СПОРУ:

Подано
позов про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 на користь
Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в особі Запорізької філії
Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, м. Запоріжжя, вул. О.
Матросова, 24-А заборгованості по проведеній попередній оплаті за непоставлений
товар на суму 34317 грн. 50 коп., з яких 18500 грн. основного боргу та 15817
грн. 50 коп. штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання та судових
витрат.

Відповідач
відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не подав.

Підстави
для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відсутні.

Розглянувши
справу за наявними в ній матеріалами, заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини
між учасниками спору виникли на підставі укладеного 27.08.2007 року договору
купівлі-продажу товарів (в подальшому договір), предметом якого повноважні
представники сторін в результаті вільного волевиявлення визначили проведення
господарських операцій при здійсненні яких покупець (позивач по справі) приймає
від продавця (відповідач по справі) генераторну лампу ГУ-93Б в кількості 1 шт.
за ціною 185000 грн. та проводить оплату
отриманого товару.

Умови
договору прийняті представниками сторін без будь-яких заперечень чи зауважень,
підписи повноважних представників скріплено печатками.

Відповідно
до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і
штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та
зареєстрована в Мін'юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність
і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності.
Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

При
укладанні договору сторони згідно п. 2.1 погодили зобов'язання продавця не
пізніше 10 календарних днів з дня набрання чинності договором передати покупцю
товар, забезпечити покупця інструкцією з експлуатації товару та надати покупцю
паспорт на генераторну лампу заповнений виробником лампи. Згідно до розділу 3
договору (п. 3.1) оплата товару здійснюється покупцем за визначеною п. 1.1
договору ціною та у визначений п. 2.2 договору строк шляхом безготівкового
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок продавця. Згідно до п. 5.1 договору він вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками
сторін.

На
виконання умов договору, платіжним дорученням № 1520 від 28.08.2007 року позивач
перерахував на розрахунковий рахунок відповідача згідно до визначених ним
реквізитів в рахунку 30 від 27.08.2007 року 185000 грн., зазначивши при цьому
призначення платежу: за лампу генераторну.

Однак,
в свою чергу, відповідач не виконав умови п. 2.1 договору, а саме не здійснив
передачу оплаченого товару  протягом 10
днів з дня набрання чинності договором, тобто не пізніше 07.09.2007 року.

У
зв'язку з викладений виникла заборгованість у відповідача на суму 18500 грн. та
за невиконання умов договору позивачем заявлено до стягнення 15817 грн. 50 коп.
пені.

Дослідивши
матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками
спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення, оскільки, є обґрунтованими вимоги про стягнення суми
основного боргу в розмірі 18500 грн.

Такий
висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Господарський
суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок
виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено
договір купівлі-продажу.

За
приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки, які
не врегульовані цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким
чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що
підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так,
згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти
товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки
застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як
вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв попередню оплату та
використав кошти позивача на власний розсуд.

Суд
вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору,
наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК
України підтверджують що це саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару,
ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в договорі.

На
користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на
отримання товару про ціну з ПДВ.

Згідно
ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в
установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало
причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У
відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння
відмова від  зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після
його  прийняття або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання.

Спір
фактично виник через небажання відповідача провести поставку оплаченого товару
на суму 18500 грн.

Укладений
між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для
звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по  поставці оплаченого товару.

Позивач
правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 185000 грн. з відповідача
на підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має бути виконано в натурі.

Крім
того, враховуючи, що позивачем проведено попередню оплату поза умовами
договору, але фактично на виконання умов договору, господарський суд вважає за
необхідне до правовідносин застосувати приписи ч. 2 ст. 693 ЦК України, згідно
до яких якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар
у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Крім
цього, п. 4.3 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання
покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,5 % загальної вартості
договору за кожен день прострочення виконання передачі (відвантаження). За
розрахунками позивача сума пені починаючи з 07.09.2007 року по 25.02.2007 року
за 171 день складає 15817 грн. 50 коп.

Господарський
суд приймає до уваги, що при нарахуванні пені позивач врахував вимоги ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України про порядок застосування штрафних санкцій за
приписом якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Однак,
господарський суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені
враховуючи наступне.

Відповідно
до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є
фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно
ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства
України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також
інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього
Кодексу (далі - закон).

Згідно
ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково
на всій території України.

Статтею
1          Господарського кодексу України
визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і
регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У
відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості
регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим
Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення
відповідальності по грошових зобов'язаннях суб'єктів господарювання.

Частина
1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і
встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно
ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється
за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім
того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із
змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. №
9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами
грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер,
вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені,
передбачений  статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

За
таких обставин, зміст пункту 4.3 договору купівлі-продажу б/н від 27.08.2007
року, який передбачає наслідки несвоєчасної поставки товару продавцем та
встановлює пеню у розмірі 0,5 % від загальної ціни договору за кожний день
прострочки, є таким, що суперечить чинному законодавству.

Таким
чином, на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня,
яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто
виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 16%
річних у відповідні періоди.

При
цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги
про стягнення пені згідно до Постанови НБУ була визначена та залишалась сталою
облікова ставка в розмірі в розмірі 8%. Отже, до стягнення підлягає пеня в
розмірі 1386 грн. 74 коп. за період з 07.09.2007 року по 25.02.2008 року, тобто
за 171 день (18500 Х 2 Х 8% : 365 Х 171).

Відповідальність
за неналежне виконання грошових зобов'язань регулюється спеціальним законом,
який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою
ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується
стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник
грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу
пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6
якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таку
правову позицію викладено в Постанові Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 05.06.2007 року по справі № 4/84.

Доказів
повного виконання своїх зобов'язань по поставці оплаченого товару відповідач до
суду не подав.

Господарським
судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки
належні до сплати  штрафні санкції у
вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та
відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін,
що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій.
При цьому господарським судом враховується, що відповідачем зовсім не
виконувалось зобов'язання по поставці оплаченого товару, отримані від позивача
кошти він використав на власний розсуд, тобто ступінь виконання зобов'язання,
який суд може взяти за підставу для зменшення розміру штрафних санкцій фактично
є нульовим.

Суми,
що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Господарським
судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо
проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 03.03.2008
року, оскільки до суду не подано акт звірки. Однак, позивач подав складений ним
в односторонньому порядку акт звірки взаєморозрахунків та документи, що
підтверджують направлення примірника вказаного акта відповідачу поштою.

Враховуючи
вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають
до часткового задоволення.

Згідно
ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись
ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р НОМЕР_1 в ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в м. Олександрія, МФО 323583, ІПН НОМЕР_2)
заборгованість в розмірі 19886 грн. 74 коп., з яких 18500 грн. основного боргу,
1386 грн. 74 коп. пені, сплачене державне мито в розмірі 198 грн. 86 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 68
грн. 38 коп. на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в
особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення,
69057, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 24-А ( 2735 в ЗРУ КБ
"ПриватБанк" м. Запоріжжя, МФО 313399, ).

Наказ
видати.

В решті
позовних вимог відмовити.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

Сторони
у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через
господарський суд Кіровоградської області.

Суддя
Ю.І. Хилько