ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"22" квітня 2008 р.

Справа № 4/87

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/87

за позовом: дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 25015, м. Кіровоград, вул. Полтавська, 38,

до відповідача: Компаніївської селищної ради, 28400, Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 95,

про стягнення 5800 грн. 25 коп.

Представники сторін:

від позивача: участі не брали;

від відповідача: участі не брали;

Про час та місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України (вих. № 6513 від 14.03.2008 року). Рекомендовані поштові відправлення вручені представникам сторін (2891503 позивачу 18.03.2008 року та № 2891490 відповідачу 18.03.2008 року). В судове засідання 22.04.2008 року представники сторін не прибули, про причини неявки суд не повідомили, витребувані судом матеріали не подали.

Передбачені ст. 77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи відсутні, тому справа розглядається згідно до ст. 75 ГПК України на підставі наданих до суду матеріалів та без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Компаніївської селищної ради, 28400, Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 95 заборгованості по оплаті за виконані роботи по ремонту вулично-шляхової мережі в розмірі 5800 грн. 25 коп., з яких сума основної заборгованості в розмірі 4077 грн., втрати від інфляції в розмірі 751 грн.18 коп., проценти річних 91 грн. 73 коп., пеня 594 грн. 95 коп. та штраф 285 грн. 39 коп. на користь дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 25015, м. Кіровоград, вул. Полтавська, 38, філія “Компаніївський райавтодор”.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Між сторонами спору 07.12.2006 року укладено контракт № 18 на виконання поточного ремонту вулично-шляхової мережі, предметом якого сторони в результаті вільного волевиявлення визначили взаємні зобов'язання по проведенню господарських операцій по ремонту вуличної мережі відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений контрактом строк.

При укладанні вказаного контракту згідно до п. 2.1 сторони домовились про договірну ціну робіт в розмірі 4077 грн. (в тому числі ПДВ 679 грн.50 коп.), що є динамічною та може переглядатись сторонами і уточнюватись за передбаченими контрактом умовами. Згідно до розділу 3 контракту роботи по предмету контракту в межах виділених коштів повинні розпочатись 06.12.2006 року і завершитись в строк до 25.12.2006 року з правом дострокового виконання. Згідно до розділу 4 контракту замовник повинен здійснювати щомісячні проміжні платежі за виконані роботи згідно до довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) та акти приймання-передачі робіт (форма КБ-2В) підписаних повноважними представниками сторін. Згідно до п. 4.4 кінцеві розрахунки за виконані роботи здійснюються на протязі 20 днів після підписання акту виконаних робіт. У відповідності до п. 9.1 контракту сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства., а згідно до п. 9.2 контракту за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості представлених до оплати робіт.

Умови контракту прийняті в результаті вільного волевиявлення, договір підписано повноважними представниками сторін, а їх підписи скріплено відбитками печаток підприємств.

Відповідно до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

На виконання умов договору позивач в період дії укладеного контракту виконав передбачені умовами контракту роботи та згідно до акта форми № КБ-2В 30.03.2007 року передав роботи представнику відповідача та надав довідку про вартість виконаних робіт на суму 4077 грн.

Однак, порушуючи умови договору в односторонньому порядку, відповідач не провів оплату прийнятих робіт в передбачений контрактом 20 денний строк, у зв'язку з чим, починаючи з 20.04.2007 року виникла заборгованість у відповідача перед позивачем на суму 4077 грн. Направлена 11.06.2007 року відповідачу претензія про погашення заборгованості залишена без задоволення, але згідно до відповіді № 117 від 16.06.2007 року відповідач визнав суму заборгованості та повідомив про вжиті заходи для її погашення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Таким чином, господарський суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 4077 грн.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України за якою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату отриманих послуг. Укладений між сторонами контракт та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті прийнятих робіт.

Натомість, господарським судом враховується, що наявність заборгованості в такому розмірі підтверджена підписаними представниками сторін документами: довідками про вартість виконаних підрядних робіт та актами приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ - 2в (а.с. 12-14).

Відповідно до спільного наказу Міністерства статистики України і Державного комітету України у справах містобудування та архітектури № 26/5 від 27.01.1997 року “Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку капітального будівництва” (в редакції яка діяла на жовтень 2006 року) були затверджені типові форми первинних облікових документів і введені в дію з січня 1997 року :№ КБ 2в “Акт приймання виконаних підрядних робіт”, № КБ-3 “Довідка про вартість виконаних підрядних робіт та витрат” № 4-А “Довідка про вартість проектно-вишукувальних робіт”. Дія типових документів зазначених форм була розповсюджена на об'єднання, підприємства та організації всих форм власності та господарювання, розташованих на території України, що виконують будівельно-монтажні, будівельно-ремонтні, проектно-вишукувальні роботи (п.п. 1,2 Наказу). Акт приймання виконаних підрядних робіт складається для розрахунку за виконанні будівельні роботи. Акт складається у двох примірниках (для підрядника і замовника) на основі журналу виконаних робіт (форма № КБ-6). Таким чином, підтвердженням факту виконаних робіт є акт приймання виконаних робіт форми № КБ-2В. Зазначені акти були складені та підписані сторонами.

На підставі статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторонам (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доказів оплати боргу за отримані послуги відповідачем суду не подано.

Сторони в п. 9.2 контракту погодили, що за несплату чи несвоєчасну сплату виконаних робіт замовник зобов'язаний сплатити підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який слід нараховувати пеню.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочку сплати боргу в сумі 594 грн. 95 коп. за період з 20.04.07 р. по 29.02.08 р.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування пені в сумі 594 грн. 95 коп. за період з 20.04.07р. по 29.02.08р. підтверджується розрахунком, однак позовні вимоги підлягають лише до часткового задоволення. При цьому позивачем не враховано вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України про те, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, тобто обґрунтованим буде нарахування пені за період з 20.04.2007 року по 20.10.2007 року включно в сумі 333 грн. 42 коп. (4077 Х 8,5 Х 2 : 365 Х 41) + (4077 Х 8% Х 2 : 365 Х 143) = 333 грн. 42 коп.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції в сумі 751 грн. 18 коп. за період з травня 2007 року по лютий 2008 року включно.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування збитків від інфляції в сумі 751 грн. 18 коп. господарський суд не визнає правильним, оскільки при перерахуванні судом втрати від інфляції за вказаний період фактично складають 881 грн.54 коп., тобто судом виявлено різницю в наданих розрахунках позивача та нарахованих судом в сумі 130 грн. 36 коп. Однак, враховуючи, що позивачем не заявлено про збільшення позовних вимог, а суд не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог з власної ініціативи через відсутність відповідного клопотання зацікавленої особи, господарський суд призначає до стягнення втрати від інфляції в розмірі 751 грн. 18 коп.

Натомість, господарський суд повністю погоджується з розрахунком процентів річних на суму 91 грн. 73 коп. та вважає необхідним стягнути вказану суму з відповідача повністю.

Нараховані до стягнення суми втрат від інфляції та процентів річних перебувають в межах заявлених до стягнення сум.

Однак, господарський суд не погоджується із заявленими позивачем вимогами про стягнення з відповідача нарахованої суми штрафу в розмірі 285 грн. 39 коп. враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1 Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За таких обставин, зміст пункту 9.2 контракту, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати замовником вартості отриманих послуг та встановлює пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня, яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 20%, 17% та 16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ від 06.06.2006 року № 14-011/1373-6039 була визначена облікова ставка залишилась сталою в розмірі 8,5%., а починаючи з 01.01.2008 року складає 10%.

Господарський суд не погоджується з вимогами позивача про стягнення одночасно пені та штрафу враховуючи наступні приписи законодавства.

Відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань регулюється спеціальним законом, який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарський суд вважає за необхідне врахувати наведені норми матеріального права, оскільки стягнення з відповідача окремо неустойки і пені, яка фактично є одним із видів неустойки, призведе до безпідставного стягнення з відповідача за одне правопорушення 2 видів неустойки (штрафу та пені).

Таку правову позицію викладено в Постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року по справі № 4/84.

При цьому господарським судом враховується, що сума пені в розмірі 333 грн. 42 коп. повністю покриває заявлений до стягнення штраф в розмірі 285 грн. 39 коп.

Господарським судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. При цьому господарським судом враховується, що відповідачем зовсім не виконувалось зобов'язання по проведенні оплати вартості наданих послуг, тобто ступінь виконання зобов'язання, який суд може взяти за підставу для зменшення розміру штрафних санкцій фактично є нульовим.

Суми, що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 13.03.2008 року, оскільки до суду не подано акт звірки взаєморозрахунків.

Однак, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без проведення взаємозвірки розрахунків враховуючи наступне.

За приписами Постанови Вищого господарського суду України від 22.07.2003 року по справі № 21/308 акти звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, оскільки через невиконання ним зобов'язань позивач змушений був звертатись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Господарським судом приймається до уваги та розцінюється як помилково вказана в мотивувальній та прохальній частині позовної заяви посилання на заборгованість в розмірі 9998 грн. (а.с. 4%) яка не потягла за собою невірність розрахунків, оскільки при проведенні розрахунків позивачем правильно застосовано розмір основного боргу 4077 грн. та визначено суму позову в розмірі 5800 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Компаніївської селищної ради, 28400, Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 95 (р/р 1848 в ГУДКУ в Кіровоградській області м. Кіровоград, МФО 823016, ) на користь дочірнього підприємства "Кіровоградський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 25015, м. Кіровоград, вул. Полтавська, 38 (р/р 3187 в ПІБ м. Кіровоград, МФО 323301, ) заборгованість по оплаті отриманих послуг в розмірі 4077 грн., пеню в розмірі 333 грн. 42 коп., втрати від інфляції в сумі 751 грн. 18 коп., проценти річних в розмірі 91 грн. 73 коп. на загальну суму 5253 грн. 33 коп., суму сплаченого державного мита в розмірі 92 грн. 31 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 106 грн. 88 коп.

Наказ видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько