ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 р.

№ 20/268пд

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Подоляк О.А.,

Разводової С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. в справі № 20/268 пд за позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Слюсаря М.О.,

від відповідача: Дуріцина А.В., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2007 р. (суддя Донець О.Є.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" про визнання недійсним договору щодо надання послуг по транспортуванню природного газу в 2006 році № 06/05-1984 від 30.12.2005 р. з моменту укладення.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. (судді: Мирошниченко С.В. –головуючий, Колядко Т.М., Скакун О.А. ) рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007 р. залишено без змін.

Рішення та постанову мотивовано: позивач не довів суду, що вказаний договір від 30.12.2005 р. № 06/05-1984 або окремі його пункти є такими, що суперечать діючому законодавству.

Не погоджуючись з винесеними судовими актами, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати їх та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що при винесенні вказаних судових актів порушені норми матеріального та процесуального права.

Вислухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій встановлено: 30.12.2005 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 06/05-1984 про надання послуг по транспортуванню природного газу в 2006 році.

Даний договір підписано сторонами з протоколом узгодження розбіжностей, які врегульовано протоколом від 06.02.2006 р.

Строк дії вказаного договору закінчився 31.12.2006 р.

Додатковими угодами № 1 від 11.05.2006 р., № 2 від 31.05.2006 р., № 3 від 31.07.2006 р. сторони за взаємною згодою змінювали зміст пунктів 2.1., 4.1. договору.

Договір містить істотні умови: предмет договору (пункт 1.1), ціну (пункт 4.1), строк дії (пункт 10.1 договору).

Згідно пункту 1.1 договору, замовник зобов'язується передати в 2006 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі виконавця, природний газ, а виконавець зобов'язується здійснити його транспортування для підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Пунктом 5.2. договору передбачено: оплата послуг виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач просить суд визнати договір про надання послуг з транспортування природного газу у 2006р. № 06/05-1984 від 30.12.2005 р. недійсним у зв'язку з тим, що пункт 5.2. договору від 30.12.2005 р. № 06/05-1984 не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить спільній Постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 р. № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовими та газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", затвердженою наказом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України № 80 від 19.11.1998 р., Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК "Нафтогаз Україна" за поставлений природний газ, затвердженого Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 759 від 12.07.2000 р.

У позовній заяві позивач зазначає: зазначений порядок розподілу коштів та проведення розрахунків, свідчить про те, що позивач не є розпорядником коштів, сторони позбавлені права визначати інший порядок і розмір оплати вартості газу.

Розподіл коштів здійснюється відповідно до пунктів 5, 7, 8 Алгоритму у відсотковому співвідношенні до отриманих коштів на підставі довідки про норматив розподілу коштів, що надішли на розподільний рахунок газозбутового підприємства, затвердженого НАК "Нафтогаз України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2000 р. № 1800 передбачено: потреба в природному газі установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів задовольняється за рахунок його придбання з ресурсів НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України та Національного Банку України від 13.11.1998 р. № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", в уповноважених банках відкриваються розподільні рахунки газозбутовим, газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та консолідований розподільний рахунок Дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" для зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів та здійснення розрахунків за поставку, транспортування природного газу. Кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів природного газу, установи банків зараховують на розподільні рахунки газозбутових підприємств і розподіляють згідно Алгоритму розподілу коштів з розподільних рахунків газозбутових, газотранспортних підприємств та перераховують на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України".

Пунктом 2 Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", затвердженого наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" № 80 від 19.11.1998 р., визначено обов'язок газозбутових і газотранспортних підприємств НАК "Нафтогаз України" відкрити розподільні рахунки в уповноважених банках для зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, з якими газозбутові та газотранспортні підприємства перебувають у договірних відносинах на поставку газу, перерахування їх на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України". Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку, базою розподілу коштів є рівень оплати грошима за газ, використаний усіма категоріями споживачів, за попередній місяць. Рівень оплати визначається шляхом співставлення належних до оплати сум та фактично отриманих грошей. Розподіл коштів, призначених для оплати постачальникам, здійснюється пропорційно до вартості поставленого газу з врахуванням рівня оплати.

Пунктами 2 та 3 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ", затвердженого Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 759 від 12.07.2000 р. передбачено: газозбутові підприємства відкривають розподільні рахунки в уповноважених банках для обов'язкового зарахування коштів, що надходять за поставлений споживачам природний газ, з якими ці підприємства мають договори на постачання газу та перерахування цих коштів на консолідований розподільний рахунок.

Відповідно до пункту 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позовні вимоги полягають у визнанні недійсним договору про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2006 році № 06/05-1984 від 30.12.2005 р. з моменту укладання.

Судами обох інстанцій встановлено: вказане твердження позивача є помилковим, оскільки у пункті 5.2 договору зазначено, що оплата послуг виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним.

Вказаний пункт договору встановлює підстави для оплати послуг з транспортування природного газу та строки здійснення цієї оплати.

Перелічені позивачем нормативні акти встановлюють внутрішній порядок розподілу коштів, які надходять на розподільні рахунки газозбутових та газотранспортних підприємств НАК "Нафтогаз України", а не взаємовідносини цих підприємств з контрагентами щодо оплати послуг. Зазначені позивачем нормативні акти не регулюють підстави та строки оплати підприємствами НАК "Нафтогаз України" послуг, наданих контрагентами за договорами, а встановлюють загальний внутрішній порядок розподілу коштів, які надійшли на розподільні рахунки таких підприємств.

Крім того, судами обох інстанцій встановлено: пункт 5.2. договору не суперечить вимогам діючого законодавства, нормативно-правовими актами, на які посилається позивач; не встановлено певні строки для проведення підприємствами НАК "Нафтогаз України" оплати послуг, наданими контрагентами та не передбачено, що договорами про надання послуг з транспортування природного газу або іншими договорами, стороною в яких є підприємства НАК "Нафтогаз України" не повинні встановлюватися остаточні строки розрахунків за надані послуги.

Статтею 179 Господарського кодексу України передбачено: при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки позивач не довів, що вказаний договір від 30.12.2005 р. № 06/05-1984 або окремі його пункти є такими, що суперечать діючому законодавству.

За вказаних обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак рішення господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, а тому підстав для їх скасування не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 , 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. залишити без змін.

Головуючий, суддя:

Ж. Бернацька

Судді:

О. Подоляк

С. Разводова