ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№
8/341

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.Б.
Дроботової -головуючого, Н.О. Волковицької, Л.І.  Рогач

за
участю представників:

позивача

не
з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

ОСОБА_2,
дов. від 11.09.06р.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

на
постановуЛуганського
апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року

у
справі

№ 8/341
господарського суду Луганської області

за
позовом

Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до

ОСОБА_1

про

стягнення  8089, 54грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Регіональне
відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до
господарського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь державного
бюджету України збитків, завданих державі відповідачем недотриманням умов
договору купівлі-продажу об'єкту приватизації (утримання об'єкту приватизації в
належному санітарно-технічному стані), посилаючись на статті 22, 526, 611, 623
Цивільного кодексу України, пункт 6 статті 29, статтю 30 Закону України
"Про приватизацію державного майна", пункт 8 статті 23 Закону України
"Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), умови
укладеного договору.

Позивач
вказує, що даний спір підвідомчий господарським судам України згідно змін,
внесених до статті 12  Господарського
процесуального кодексу України, що набрали чинності з 01.01.2007р.

Відповідач
відхилив позовні вимоги, посилаючись на непідвідомчість даного спору
господарським судам України, позаяк договір купівлі-продажу об'єкту
приватизації ним укладався як фізичною особою; також вказав, що він
розпорядився придбаним об'єктом, як належною йому власністю без порушень
чинного законодавства, умов укладеного договору не порушував.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 04.09.2007р. (суддя Середа А.П.) у
позові відмовлено; судове рішення вмотивовано відсутністю передбачених
законодавством підстав для застосування до відповідача цивільно-правової
відповідальності у вигляді відшкодування збитків, оскільки позивач не довів
належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов договору
купівлі-продажу утриманням будівлі складу у неналежному санітарному стані,
позивач не спростував докази відповідача про незадовільний стан будівлі складу
до укладення договору купівлі-продажу; натомість відповідач довів відсутність
своєї вини у порушенні умов договору.

Судовим
рішенням встановлено, що позивач на підставі договору  купівлі-продажу від 24.06.05р. придбав
будівлю матеріального складу, що знаходилася на балансі Шахтарської дирекції з
ліквідації шахт ДП "Донвуглереструктуризація", розташовану за адресою
Розівська сільрада, поверхневий комплекс шахти Кіровська; умовами договору
передбачено обов'язок покупця прийняти об'єкт приватизації та сплатити  за нього 3189,88грн. впродовж 30 календарних
днів з моменту нотаріального посвідчення договору, а також 637, 98грн. податку
на додану вартість; утримувати придбаний об'єкт у належному
санітарно-технічному стані.

Право
власності переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та
державної реєстрації договору; яку було здійснено 24.06.2005р. за реєстром №
503; кошти покупцем сплачено в повному обсязі.

У
разі невиконання однією зі сторін цього договору він може бути змінений або
розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду.

З
01.11.2005р. відповідач здійснював службове листування з позивачем щодо
виконання умов даного договору, в якому повідомив про руйнування придбаного приміщення;
25.09.06р. представник контролюючого органу склав акт поточної перевірки
виконання умов договору купівлі-продажу, вказавши, що покупець не виконав умов
договору про утримання об'єкту приватизації у належному санітарному стані.

Постановою
Луганського апеляційного господарського суду від 28.11.2007 р. (судді: Баннова
Т.М. - головуючий, Парамонова Т.Ф., Семендяєва І.В.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін з огляду на відповідність його вимогам
чинного законодавства та обставинам справи; погодившись із висновками місцевого
господарського суду щодо відсутності підстав для застосування позивачем
положень статті 623 Цивільного кодексу України, апеляційна інстанція додатково
зазначила в постанові про недоведеність позивачем у даному випадку наявності
заподіяних державі збитків.

Не
погоджуючись з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Скаргу
мотивовано доводами про неповне з'ясування судами обставин справи щодо змісту
зобов'язання відповідача, який свідомо прийняв на себе зобов'язання утримувати
об'єкт, який перебував у незадовільному стані, зазначає, що судові рішення
ґрунтуються на припущеннях, також скаржник вказує на порушення судами норм
матеріального права, які визначають порядок виконання зобов'язання та наслідки
його порушення.

Відповідач
у відзиві на касаційну скаргу та усно в судовому засіданні заперечив її доводи;
позивач не скористався правом на участь представника у судовому засіданні.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, пояснення представника відповідача, присутнього у
судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні,
колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами
для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду
або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом спору є наявність чи відсутність
передбачених законодавством підстав для застосування до відповідача
відповідальності у вигляді відшкодування збитків, заподіяних позивачу
відповідачем порушенням договірних зобов'язань.

За
пунктом 8 статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" органи приватизації здійснюють контроль
за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу, а разі їх невиконання
застосовують санкції, передбачені чинним законодавством, та можуть у
встановленому порядку порушувати питання про розірвання договору; за пунктом 6
статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" збитки,
заподіяні порушенням законодавства про приватизацію, підлягають відшкодуванню
за позовами заінтересованих осіб у порядку, передбаченому законодавством
України.

За
статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Водночас
приписи законодавства про можливість відшкодування збитків повинні
застосовуватись з врахуванням наданого статтею 22 Цивільного кодексу України
поняття збитків, що визначає їх як є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена
вигода).

Звертаючись
з позовом, позивач повинен самостійно визначити, в чому саме полягають завдані
йому збитки; натомість, посилаючись у позові на завдання збитків державі через
руйнування належного відповідачу на праві власності майнового об'єкту, позивач
не навів доводів у підтвердження будь-яких речових прав держави на це майно,
які зазнали змін та потребують відновлення.

Саме
тільки посилання на втрачену можливість повернення цього майна до державної
власності внаслідок розірвання договору купівлі-продажу об'єкту приватизації є
гіпотетичним за відсутності реальних правових дій, які б змінювали чи припиняли
правовідносини  сторін за договором
купівлі-продажу із застосуванням відповідних наслідків.

За
таких обставин судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок
апеляційного господарського суду про недоведеність позивачем наявності
заподіяних державі збитків у даному випадку.

З'ясувавши
відсутність такого елементу складу цивільного правопорушення як реально завдані
збитки, про стягнення яких йдеться у позовній заяві, господарські суди
правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Таким
чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла
висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101
Господарського процесуального кодексу України
всебічно, повно та об'єктивно розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування
своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували  правовідносини, що виникли та існували між
сторонами.

Висновки
апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на
належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як
наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105
Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного
суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та
доповненнями.

Доводи
скаржника про невірне застосування судами норм матеріального права суперечать
дійсним обставинам справи та приписам статті 22 Цивільного кодексу; доводи
стосовно неповноти дослідження обставин справи фактично зводяться до переоцінки
обставин, встановлених судами апеляційної
та першої інстанції та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду
на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу
України.

Твердження
заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, з
огляду на що підстав для скасування судових рішень з мотивів, наведених у
касаційній скарзі колегія  суддів не
вбачає.

Керуючись
статтями 43, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119
Господарського  процесуального кодексу
України,  Вищий  господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій
області залишити без задоволення.

Постанову
Луганського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року у справі №
8/341 господарського суду Луганської області та рішення господарського суду
Луганської області від 04.09.2007р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т.
Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач