КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 174/4-03/17
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
судді:                    Ткаченка  Б.О.
(доповідач по справі),
суддів:
судді-доповідача
судового засідання   Рустам'ян Е.А.
ОСОБА_2 -дов. №7-866
від 25.05.05р., представник
першого відповідача: не
другого відповідача: Куценко
А.Г. -дов. №11-03/241 від 19.04.07р., представник
третього відповідача: не
апеляційні скарги суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 та
відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції
в Київській області на рішення господарського суду Київської області від
справі №174/4-03/17 (суддя Суховий В.Г.)
позовом           Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
до                   1. Державної виконавчої служби у Вишгородському
області Департаменту
державної виконавчої служби
2. Головного управління
Державного казначейства України у Київській
3. Державного казначейства
відшкодування моральної
підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Київської області з позовом до Державної виконавчої служби у
Вишгородському районі Київської області Департаменту державної виконавчої
служби, Головного управління Державного казначейства України у Київській
області та Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди в
від 26.05.2004р., 16.06.2004р. та ухвали Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 05.02.07р.).
час розгляду справи позивачем подано заяву від 30.05.05р. про збільшення
позовних вимог, в якій він просив стягнути з відділу Державної виконавчої
грн. завданої моральної шкоди (т. 3 а.с. 100-101).
Рішенням
господарського суду Київської області від 29.08-22.09.05р. позов задоволено
частково та стягнуто з відділу Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції в Київській області на користь позивача 2000 грн.
моральної шкоди, 85 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 891,64 грн. витрат на
проведення судово-психологічної експертизи (т. 3 а.с. 242-252).

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, суб'єкт підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення місцевого
господарського суду та стягнути на користь позивача 50000 грн. завданої
моральної шкоди.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, відділ Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління юстиції Київської області також звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого господарського
суду в частині стягнення 2000 грн. моральної шкоди, а також судових витрат, а в
решті рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.05.06р. рішення
місцевого господарського суду змінено, а позов задоволено повністю (т. 4 а.с.
82-90).

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, управління Державного казначейства України
у Київській області звернулося з касаційною скаргою, в якій просило скасувати
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
23.05.06р. та залишити рішення місцевого господарського без змін.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, відділення Державного казначейства у
Вишгородському районі Київської області також звернулося з касаційною скаргою,
в якій просило скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 23.05.06р. та залишити рішення місцевого господарського
суду без змін.

Постановою
Вищого господарського суду України від 19.09.06р. постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 23.05.06р. скасовано, а
справу передано на новий розгляд до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду (т. 4 а.с. 129-136).

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.04.07р. рішення
господарського суду Київської області від 29.08-22.09.05р. скасовано та
прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю (т. 5 а.с. 46-57).

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління Державного казначейства
України у Київській області звернулося з касаційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду
від 24.04.07р. та прийняти нове рішення, яким
відмовити у позові.

Постановою
Вищого господарського суду України від 06.11.07р. постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 24.04.07р. скасовано, а
справу передано на новий розгляд до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 26.11.07р.
порушене апеляційне провадження по справі.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.12.07р. апеляційне
провадження у справі зупинено до розгляду Верховним Судом України касаційної
скарги суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на постанову
Вищого господарського суду України від 06.11.07р. по справі №174/4-03/17 та
повернення справи до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Ухвалою
Верховного Суду України від 10.01.08р. у порушенні провадження з перегляду в
касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 06.11.07р.
по справі №174/4-03/17 відмовлено.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.02.08р.
поновлено апеляційне провадження по справі.

Представник
позивача та позивач в судовому засіданні підтримали вимоги своєї апеляційної
скарги та заперечували проти вимог апеляційної скарги першого відповідача.

Представник
першого відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не
повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Представник
другого відповідача надав пояснення по суті справи.

Представник
третього відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки не
повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та другого відповідача, судова
колегія апеляційного суду виходить із наступного.

Із
матеріалів справи вбачається, що
16.01.01р. ОСОБА_1 звернувся до відділу Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління юстиції з заявою про прийняття до
примусового виконання рішення арбітражного суду Київської області від
29.12.00р.  (т.1 а.с. 65).

25.01.01р.
відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління
юстиції на виконання наказу арбітражного суду Київської області у справі
№86/11-2000р. від 29.12.00р. винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження (за заявою стягувача) (т. 1 а.с. 74,75).

19.08.01р.
позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції з заявою про прийняття до виконання наказу
арбітражного суду Київської області від 03.08.01р.  у справі №135/18-01 (т. 1 а.с.57).

27.08.01р.
відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління
юстиції на виконання наказу господарського суду Київської області у справі
№135/18-01 від 03.08.01р. було винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження (т. 1 а.с. 60,61).

У
зв'язку з неодноразовими зверненнями та скаргами ОСОБА_1 стосовно неналежного
здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню зазначених наказів
суду у справах №86/11-2000 та №135/18-01 Київським обласним управлінням юстиції
було проведено перевірки від 10.09.01р. та від 22.10.01р., результатами яких
встановлено порушення відділом Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції ст. ст. 24, 32, 49 Закону України «Про виконавче
провадження»(т.1 а.с. 56, 79Б-85).

Позивач
звертався до господарському суду Київської області  зі скаргами на дії та бездіяльність відділу
Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції щодо
виконання наказів арбітражного суду Київської області від 29.12.2000р. у справі
№86/11-2000 та від 03.08.01р. у справі №135/18-01 (т.1 а.с.12, 15).

Ухвалою
господарського суду Київської області від 10.02.03р. у справі №135/18-01 визнано
незаконними дії відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного
управління юстиції у Київській області по примусовому виконанню рішення
господарського суду Київської області від 20.07.01р. у справі №135/18-01 в
частині порушення строків, встановлених ст. ст. 24, 25, 49 Закону України «Про
виконавче провадження»та визнано незаконною бездіяльність відділу Державної
виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській
області по примусовому виконанню рішення господарського суду Київської області
від 20.07.01р. у справі  №135/18-01 (т. 1
а.с. 13-14).

Ухвалою
господарського суду Київської області від 24.02.03р. №86/11-00 визнано
незаконними дії відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного
управління юстиції у Київській області по примусовому виконанню рішення
господарського суду Київської області від 29.06.00р. у справі №86/11-2000 в
частині порушення строків, встановлених ст. ст. 24, 25, 49 Закону України «Про
виконавче провадження»та визнано незаконною бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській
області по примусовому виконанню рішення господарського суду Київської області
від 29.06.00р. у справі №86/11-2000 (т. 1 а.с. 10-11 ).

Як
зазначає позивач, моральна шкода полягає в тому, що відділ Державної виконавчої
служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області позбавив
його належних від підприємницької діяльності коштів, присуджених рішеннями суду
і в зв'язку з цим останній був позбавлений можливості займатися підприємницькою
діяльністю. Також позивач зазначає, що у нього значно погіршився стан здоров'я.

Дослідивши
представлені докази, перевіривши застосування норм матеріального та
процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського
міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського
суду Київської області від 29.08.-22.09.05р. має бути скасоване з наступних
підстав.

Матеріалами
справи підтверджується, що 16.01.01р. ОСОБА_1 звернувся до відділу Державної
виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції з заявою про
прийняття до примусового виконання рішення арбітражного суду Київської області
від 29.12.00р.  (т.1 а.с. 65).

25.01.01р.
відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління
юстиції на виконання наказу арбітражного суду Київської області у справі
№86/11-2000р. від 29.12.00р. винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження (за заявою стягувача) (т. 1 а.с. 74,75).

19.08.01р.
позивач звернувся до відділу Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції з заявою про прийняття до виконання наказу
арбітражного суду Київської області від 03.08.2001р.  у справі №135/18-01 (т. 1 а.с.57).

27.08.01р.
відділом Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління
юстиції на виконання наказу господарського суду Київської області у справі
№135/18-01 від 03.08.01р. було винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження (т. 1 а.с. 60,61).

У
зв'язку з неодноразовими зверненнями та скаргами ОСОБА_1 стосовно неналежного
здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню зазначених наказів
суду у справах №86/11-2000 та №135/18-01 Київським обласним управлінням юстиції
було проведено перевірки від 10.09.01р. та від 22.10.01р., результатами яких
встановлено порушення відділом Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції ст. ст. 24, 32, 49 Закону України «Про виконавче
провадження»(т.1 а.с. 56, 79Б-85).

Позивач
звертався до господарському суду Київської області  зі скаргами на дії та бездіяльність відділу
Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції щодо
виконання наказів арбітражного суду Київської області від 29.12.2000р. у справі
№86/11-2000 та від 03.08.01р. у справі №135/18-01 (т.1 а.с.12, 15).

Ухвалою
господарського суду Київської області від 10.02.03р. у справі №135/18-01
визнано незаконними дії відділу Державної виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції у Київській області по примусовому виконанню
рішення господарського суду Київської області від 20.07.01р. у справі
№135/18-01 в частині порушення строків, встановлених ст.ст. 24, 25, 49 Закону
України «Про виконавче провадження»та визнано незаконною бездіяльність відділу
Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у
Київській області по примусовому виконанню рішення господарського суду
Київської області від 20.07.01р. у справі
№135/18-01 (т. 1 а.с. 13-14).

Як
встановлено відповідною ухвалою, відділом Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління юстиції у Київській області в порушення ст.
24 Закону України «Про виконавче провадження»була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження від 27.08.01р., яка надіслана скаржнику 30.08.01р.,
що підтверджується супровідним листом відділу №2-580 від 30.08.01р. В постанові
про відкриття виконавчого провадження від 27.08.01р. відділом ВДВС встановлено
строк добровільного виконання рішення суду, який згідно ст. 24 наведеного
Закону не може перевищувати семи днів, тобто 03.09.01р. до 05.09.01р. В
порушення ст. 25 зазначеного Закону відділом ДВС за період з 05.09.01р. по
17.01.02р. безпідставно не проводилися виконавчі дії. В порушення ст. 49
відповідного Закону, відділом ДВС була винесена постанова від 17.01.02р. про
арешт майна боржника, але виконавче провадження по примусовому виконанню рішень
у справах №86/11-2000 від 29.06.00р. та №135/18-01 від 20.07.01р. щодо одного й
того самого боржника не об'єднане у зведене виконавче провадження. Лише в
квітні 2002р. складено акт опису й арешту майна боржника по примусовому
виконанню вказаних рішень.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 24.02.03р. №86/11-00 визнано
незаконними дії відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного
управління юстиції у Київській області по примусовому виконанню рішення
господарського суду Київської області від 29.06.00р. у справі №86/11-2000 в
частині порушення строків, встановлених ст.ст. 24, 25, 49 Закону України «Про
виконавче провадження»та визнано незаконною бездіяльність відділу державної
виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській
області по примусовому виконанню рішення господарського суду Київської області
від 29.06.00р. у справі №86/11-2000 (т. 1 а.с. 10-11 ).

Відповідною
ухвалою встановлено, що в порушення ст. 24 Закону України «Про виконавче
провадження»відділом ДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого
провадження від 25.01.01р. Дана постанова 26.01.01р. була надіслана тільки
боржнику, чим порушено вимоги п. 3 ст. 24 даного  Закону, оскільки копія постанови про
відкриття виконавчого провадження повинна надсилатися всім учасникам
виконавчого провадження. В постанові про відкриття виконавчого провадження від
25.01.01р. боржнику було надано термін для добровільного виконання до
12.02.01р., чим порушено вимоги абз. 2 ст. 24 наведеного Закону, де зазначено,
що строк для добровільного виконання рішення не може перевищувати семи днів. В
порушення вказаних вище положень Закону відділом ДВС за період з 26.01.01р. по
15.03.01р. безпідставно не проводилися виконавчі дії. За заявою боржника
15.03.01р. відділом ДВС була винесена постанова, в резолютивній частині якої
вказано, що виконання “зупинено-відкладено” до 30.03.01р., чим порушено ст. 32
зазначеного Закону, оскільки відкладення провадження виконавчих дій, за
наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, за заявою
стягувача або боржника, або за власної ініціативи державного виконавця можливо
лише на строк до 10 днів, тобто в даному випадку до 25.03.01р. В порушення
вказаних вище положень Закону, відділом ДВС була винесена постанова від
27.04.02р. про арешт майна боржника, але виконавче провадження по примусовому
виконанню рішень у справах №86/11-2000 від 29.06.00р. та №135/18-01 від 20.07.01р.
щодо одного й того самого боржника не об'єднане у зведене виконавче
провадження. В порушення вказаних вище положень Закону відділом ДВС за період з
27.04.01р. по 11.06.01р. безпідставно не проводилися виконавчі дії.

Відповідно
до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень.

Апеляційний
господарський суд не погоджується з застосуванням місцевим господарським судом
положень Цивільного кодексу України і зазначає про необхідність застосування до
спірних відносин положень саме Цивільного кодексу УРСР, оскільки відповідні дії
відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції
у Київській області, які стали підставою для звернення позивача до суду з
позовною заявою про відшкодування моральної шкоди відбувалися в 2001 році,
тобто до прийняття Цивільного кодексу України та набрання ним чинності.

Згідно
ст. 4401 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину
або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової
шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних
вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних
страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати.

В ст.
455 ЦК УРСР в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я
організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати
потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення
працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я
(посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Матеріалами
справи підтверджується, що місцевий господарський суд, частково задовольняючи
позовні вимоги, в оскаржуваному рішенні від 29.08-22.09.05р., стягнув з відділу
Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в
Київській області, окрім судових витрат,
2000 грн. моральної шкоди.

Разом
з тим, відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1482/к від 19.08.05р.
ліквідовано відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України, Автономній Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольських міських, районних, районних у містах, міських,
міськрайонних управлінь юстиції (т. 4 а.с. 50-51).

Згідно
наказу Київського обласного управління юстиції «Про ліквідацію відділів
державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції Київської
області»№532/01 від 25.08.05р. відділ Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління юстиції в Київській області ліквідовано (т.
4 а.с. 49).

Доказів
скасування та/чи анулювання відповідних наказів позивачем не надано.

Відповідно
до довідки Управління статистики у Вишгородському районі №56 від 11.04.06р.
відділ Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції
в Київській області ліквідований з 12.09.05р., а виключений з ЄДРПОУ 16.01.06р.
(т. 4 а.с. 57).

В ч.
3 ст. 24 ГПК України зазначено, що господарський суд, встановивши до прийняття
рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом,
може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну
первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.07р.
здійснено заміну відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного
управління юстиції в Київській області його правонаступником Державною
виконавчою службою у Вишгородському районі Київської області (т. 5 а.с. 19-22).

Відповідно
до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також
інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського
спору.

Згідно
ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під  час розгляду справи позивачем доказів того,
що Державна виконавча служба у Вишгородському районі Київської області
Департаменту державної виконавчої служби є правонаступником відділу Державної
виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в Київській
області не надано і відповідно позовні вимоги про стягнення з Державної
виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Департаменту
державної виконавчої служби 50000 грн. моральної шкоди є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у
справі, якщо підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано.

Враховуючи
вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про не
задоволення позовних вимог про стягнення відповідної суми моральної шкоди з
відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції
в Київській області і провадження в цій частині підлягає припиненню.

Оскільки
Державна виконавча служба у Вишгородському районі Київської області
Департаменту державної виконавчої служби не є належним відповідачем по справі,
а докази правонаступництва відсутні, апеляційний господарський суд приходить до
висновку про безпідставність стягнення
відповідної суми моральної шкоди і з Державної виконавчої служби у
Вишгородському районі Київської області.

Посилання
позивача на лист Департаменту державної виконавчої служби №Щ-10537 від
18.05.06р. не є обґрунтованим, оскільки відповідним листом також
підтверджується, що новостворені органи Державної виконавчої служби не є
правонаступниками ліквідованих відділів державної виконавчої служби (в
матеріалах справи).

Стосовно
позовних вимог щодо Головного управління Державного казначейства України у
Київській області та Державного казначейства України апеляційний господарський
суд зазначає наступне.

Відповідно
до ст. 21 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які
проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються
розпорядникам бюджетних коштів.

Тобто,
бюджетні асигнування надаються відповідно до бюджетних призначень, які
встановлюються в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

В ст.
22 Бюджетного кодексу України зазначено, що головним розпорядником коштів
Державного бюджету України є, зокрема, уповноваженні бюджетні установи, а саме:
міністерства та інші органи влади України в особі їх керівників.

Статтею
23 Бюджетного Кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення.

Головне
управління Державного казначейства України у Київській області утримується за
рахунок бюджетних асигнувань наданих з державного бюджету згідно затвердженому
кошторису.

Пунктом
8 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено використання бюджетних коштів
тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.

Ні
Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", ні
Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" Державному
казначейству в особі його територіальних органів не встановлені бюджетні
призначення та не надані бюджетні
асигнування для погашення зобов'язань, які виникли у зв'язку із заподіянням
шкоди громадянами.

Крім
того, ні Головне управління Державного казначейства України у Київській
області, ні  Державне казначейство
України як органи державної влади в жодних правовідносинах з позивачем не
перебували, його законних прав та інтересів не порушували та відповідно не
мають нести відповідальності за дії інших органів.

Враховуючи
вищевикладене та оскільки позивачем не доведено наявності причинного зв'язку
між діями відділу Державної виконавчої служби Вишгородського районного
управління юстиції у Київській області, Державної виконавчої служби у
Вишгородському районі Київської області Департаменту державної виконавчої
служби, Головного управління Державного казначейства України у Київській
області та Державного казначейства України та погіршенням стану його здоров'я,
апеляційний господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість і
безпідставність позовних вимог про стягнення відповідної суми моральної шкоди з  Головного управління Державного казначейства
України у Київській області та Державного казначейства України.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд повторно розглядає справу
та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського
суду у повному обсязі.

За
наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до
висновку, що рішення господарського суду Київської області від 29.08-22.09.05р.
у справі №174/4-03/17 прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права,
а тому має бути скасоване.

Керуючись  п. 6 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 99, 101-105 ГПК
України, апеляційний господарський суд

постановив:

1.          Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на рішення господарського
суду Київської області від 29.08-22.09.2005р. по справі №174/4-03/17 залишити
без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Київської
області від 29.08-22.09.2005р.  по справі
№174/4-03/17 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог про відшкодування 50000 грн. моральної шкоди з
Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області
Департаменту державної виконавчої служби відмовити повністю.

4.          У задоволенні позовних вимог про
відшкодування 50000 грн. моральної шкоди з Головного управління Державного
казначейства України у Київській області відмовити повністю.

5.          У задоволенні позовних вимог про
відшкодування 50000 грн. моральної шкоди з Державного казначейства України
відмовити повністю.

6.          Припинити провадження по справі в
частині позовних вимог про відшкодування 50000 грн. моральної шкоди з відділу
Державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції в
Київській області.

7.          Справу №174/4-03/17 повернути до
господарського суду Київської області.

8.          Постанова набирає чинності з дня її
прийняття.

Головуючий
суддя:                                                                      Ткаченко  Б.О.

Судді:

Лобань  О.І.

Федорчук
Р.В.

Дата відправки  25.03.08