ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 1/26-2108

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

С. Шевчук,

С. Владимиренко,

І. Воліка (доповідача),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства (ВАТ)

"Чортківський цукровий завод"

на постанову

від 24.10.2007 року

Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 1/26-2108

за позовом

Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах

держави в особі Аграрного фонду

до

1)          ВАТ "Чортківський цукровий завод";

2)          Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ)

"Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат";

про

стягнення 179,250 тонн цукру-піску вартістю 510 862,50 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Різник Ю.О. (дов. № 40 від 2908.2007)

відповідача-1

Буднік О.П. (дов. № 3/350 від 16.03.2007)

відповідача-2

не з’явилися

Прокуратури м. Києва

Ущапівський Я.В. (посвідчення № 140)

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Аграрного фонду звернувся до господарського суду з позовом до ВАТ "Чортківський цукровий завод" про стягнення 179,250 тонн цукру-піску вартістю 510 862,50 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідач незаконно розпорядився цукром-піском 179,250 тонн, який знаходився у нього на підставі договору зберігання № Р 205хр2 від 26.12.2005.

До закінчення дії зазначеного договору відповідач повідомив Аграрний фонд про необхідність зміни умов зберігання, однак, не отримавши вказівки щодо відвантаження, на власний розсуд, здійснив відвантаження цукру-піску в кількості 179,250 тонн на ТОВ "Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат", чим порушив умов договору зберігання та ст. ст. 936, 942, 944, 949, 950 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 07.06.2007 залучено до участі у справі в якості відповідача-2 ТОВ "Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат".

Доповідач: Волік І.М.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.06.2007 по справі № 1/26-2108 (суддя Левандовський Ю.Я.) у позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 (Дубовик О.П., Орищин Г.В., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Тернопільської області від 21.06.2007 по справі № 1/26-2108 скасовано та прийнято нове рішення; позов задоволено; стягнуто з ВАТ "Чортківський цукровий завод" на користь Аграрного фонду України цукор-пісок у кількості 179,250 тонн вартістю 510 862,50 грн., а також судові витрати у вигляді державного мита та вартості послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ВАТ "Чортківський цукровий завод" посилається на порушення господарським судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, при цьому просить постанову господарського суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення господарського суду першої інстанції.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, думку прокурора та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарських судів не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 26.12.2005 між Аграрним фондом та ВАТ "Чортківський цукровий завод" було укладено договір зберігання № Р2005 хр2, згідно умов якого Аграрний фонд передав ВАТ "Чортківський цукровий завод" на зберігання цукор-пісок державного продовольчого резерву (об’єкт державного цінового регулювання), виробництва 2005 року у кількості 5 000 тонн, на строк до 01.07.2006.

Згідно додаткової угоди від 26.05.2006 до договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2005, укладеної між сторонами по справі, строк зберігання цукру було продовжено до 01 вересня 2006 року.

Окрім цього, судовими інстанціями встановлено, що у липні-серпні 2006 року між позивачем та відповідачем-1 велася переписка, в якій відповідач-1 звертався до Аграрного фонду з проханням забрати цукор-пісок із зберігання, у зв’язку з необхідністю проведення дезинфекції складу та ремонту на що неодноразово отримував відмову Аграрного фонду та прохання продовжити термін зберігання цукру-піску.

Як результат вказаної переписки стала додаткова угода від 20.09.2006 до договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2005, укладеної між сторонами, строк зберігання цукру було продовжено до 31 грудня 2006 року.

Оскільки склади ВАТ "Чортківський цукровий завод" потребують капітального ремонту, відповідач-1 не мав можливості продовжувати термін зберігання цукру-піску на 2007 рік, а тому листом від 07.12.2006 звернувся до Аграрного фонду з проханням надати офіційний дозвіл на відвантаження цукру-піску в кількості 5 000 тонн, що зберігається на складі товариства та належить Аграрному фонду на адресу ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод”. При цьому повідомляв, що оплата перевезення цукру з/д вагонами буде здійснена за рахунок ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод”, оплата завантаження цукру у вагони - за рахунок ВАТ “Чортківський цукровий завод”.

Листом № 15 від 06.12.2006 ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод” повідомив Аграрний фонд про те, що гарантує прийняття для зберігання на свої склади цукор-пісок в кількості 5 000 тонн, а також збереження цукру під час транспортування.

07.12.2006 листом за №41-07/200Н Аграрний фонд доручив директору Тернопільського регіонального відділення Аграрного фонду отримати від ВАТ “Чортківський цукровий завод” оригінал гарантійного листа щодо збереження цукру-піску в поліпропіленових мішках по 50 кг у кількості 5000 тонн під час відгрузки для перевезення на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” та оплатити завантаження цукру-піску у вагони і взяти під особистий контроль загрузку.

Окрім цього, 11.12.2006 листом за № 41-10-1/570 Аграрний фонд повідомив ВАТ “Чортківський цукровий завод”, що не заперечує щодо відвантаження цукру-піску в кількості 5 000 тонн, який належить Аграрному фонду, за рахунок ВАТ “Чортківський цукровий завод” та перевезення його до ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод” та просив надати йому гарантійного листа, в якому ВАТ “Чортківський цукровий завод” гарантує завантаження цукру в з/д вагони за власний рахунок, додаткову угоду про розірвання договору складського зберігання цукру-піску від 26.12.2005 № Р2005хр2.

Також цим листом, Аграрний фонд просив ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод” надати гарантійного листа, в якому він гарантує перевезення цукру з ВАТ “Чортківський цукровий завод” в кількості 5000 тонн до ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод” та розвантаження залізо-дорожніх вагонів за власний рахунок, гарантує його збереження під час перевезення; крім цього, просив надати договір складського зберігання об’єкта державного цінового регулювання, підписаний зі сторони ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий завод”.

Відповідно до пункту 4.1 договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2005, зберігач зобов’язаний відгружати товар тільки поклажодавцю або у повній відповідності з рознарядками поклажодавця, в яких буде вказаний отримувач товару, строк відвантаження.

14.12.2006 листом за № 41-10-1/573 Аграрний фонд доручив ВАТ “Чортківський цукровий завод” здійснити відвантаження цукру-піску в поліпропіленових мішках по 50 кг у кількості 5 000 тонн за власний рахунок для перевезення на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат”.

18.12.2006 ВАТ “Чортківський цукровий завод” відповідно до вказівок Аграрного фонду почав відвантаження цукру-піску на адресу ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат”, та згідно акту виконаних робіт від 31.12.2006 на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” відгружено цукру-піску у кількості 179,250 тонн, який є власністю Аграрного фонду.

25.12.2006 Аграрний фонд листом за № 41-07/219 зобов’язав ВАТ “Чортківський цукровий завод” зупинити відвантаження цукру-піску в поліпропіленових мішках по 50 кг у кількості 5000 тонн для перевезення на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” до прийняття остаточного рішення дирекцією Аграрного фонду.

28.12.2006 ВАТ “Чортківський цукровий завод” на адресу Аграрного фонду був направлений гарантійний лист, в якому завод гарантує збереження цукру-піску в поліпропіленових мішках по 50 кг у кількості 5 000 тонн під час завантаження для перевезення на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” та оплату за завантаження цукру-піску.

10.01.2007 листом № 41-07/5 Аграрний фонд зобов’язав ВАТ “Чортківський цукровий завод” не здійснювати відвантаження цукру-піску в поліпропіленових мішках по 50 кг у кількості 500 тонн для перевезення на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат”, в зв’язку з тим, що уповноважених представників Аграрного фонду, яких було відряджено до Кіровоградської області з метою перевірки наявності та стану зберігання цукру-піску на ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат”, не допустили до перевірки.

Станом на 19 квітня 2007 року ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” листом за № 134 повідомив, що цукор в кількості 179,250 тонн, який є власністю Аграрного Фонду, був відвантажений з ВАТ “Чортківський цукровий завод” і одержаний для відповідального зберігання ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат”. На даний час вказаний цукор-пісок знаходиться в складі комбінату. Договір на відповідальне зберігання вказаного цукру-піску з Аграрним фондом не укладений.

Крім цього, листом № 101 від 17.05.2007 ТОВ “Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат” повідомив, що договір на зберігання цукру між Аграрним фондом і комбінатом був підписаний з його сторони і відправлений до Аграрного Фонду для підпису. Даний договір з підписом Аграрного фонду комбінату повернуто не було. Разом з тим зазначає, що в даний час на складах комбінату знаходиться 300 тонн цукру.

Виходячи з наведеного, господарський суд першої інстанції, прийшов до висновку, що відповідно до пункту 4.1 договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2005, на підставі листа Аграрного фонду № 41-10-1/573 від 14.12.2006 та діючи у відповідності до ст. ст. 951, 953 Цивільного кодексу України, ВАТ "Чортківський цукровий завод" правомірно здійснив відвантаження цукру-піску у кількості 179,250 тонн, який є власністю Аграрного фонду, та, у зв'язку з наведеними обставинами, судом відмовлено у задоволенні позову.

Господарським судом апеляційної інстанції, виходячи з вищенаведених обставин справи, було досліджено журнал реєстрації вихідної кореспонденції Аграрного фонду з 27.09.2006 (копію журналу долучено до матеріалів справи) та встановлено, що Аграрний фонд не надсилав на адресу ВАТ "Чортківський цукровий завод" листа за № 41-10-1/573 від 14.12.2006, на який посилається відповідач-1, вважаючи його рознарядкою та існування якого взагалі заперечує позивач. А тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було порушено п. 2.8 договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2005 та ст.ст. 610, 944 Цивільного кодексу України, оскільки зберігач не має права без згоди поклажодавця передавати товар іншій особі, тобто, відповідачем-1 здійснено неналежне виконання зобов’язання.

Разом з тим, апеляційний господарський суд, вважає належним доказом лист № 41-10-1/570 від 11.12.2006, існування якого не заперечує Аграрний фонд, але як вбачається із журналу реєстрації вихідної кореспонденції, вказаний лист також не надсилався до ВАТ "Чортківський цукровий завод".

Вказане свідчить про порушення судом апеляційної інстанції ст. 43 ГПК України, відповідно до якої суд зобов’язаний дослідити і оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими, і ніякі докази не мають для суду наперед установленої сили, кожен доказ підлягає оцінці господарським судом разом з іншими доказами.

Крім цього, суд апеляційної інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України, вважає, що зберігач зобов’язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. З даним висновком колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Згідно ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Виходячи з умов договору зберігання № Р2005хр2 від 26.12.2006, цукор, визначений тільки кількістю (числом, вагою, мірою), і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, тобто визначений родовими ознаками та є замінним.

Всупереч вимогам ст. 936 Цивільного кодексу України, апеляційна інстанція стверджує, що договір зберігання цукру має бути трьохсторонній –між Аграрним фондом, ТОВ "Сабліно-Знам’янський цукровий комбінат" та ВАТ "Чортківський цукровий завод". Однак, виходячи зі змісту ст. 936 Цивільного кодексу України, договір зберігання по суб’єктному складу є двостороннім договором, який укладається між зберігачем і поклажодавцем.

Колегія суддів прийшла до висновку, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції не досліджено порядок та умови виконання договору зберігання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ст. 943 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто.

Зберігач має право передати річ на зберігання іншій особі у разі, якщо він вимушений це зробити в інтересах поклажодавця і не має можливості отримати його згоду.

Про передання речі на зберігання іншій особі зберігач зобов'язаний своєчасно повідомити поклажодавця.

У разі передання зберігачем речі на зберігання іншій особі умови договору зберігання є чинними і первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання.

Виходячи з цього, за загальним правилом, зберігач має виконувати власні обов’язки за договором зберігання особисто. Винятками з даного правила можуть бути випадки, коли зберігач робив це виключно в інтересах поклажодавця і не зміг отримати його згоду після своєчасного повідомлення про такі дії. При цьому, коли зберігач передав річ на зберігання іншій особі, умови договору зберігання залишаються чинними для сторін договору, а за дії особи, якій річ було передано на зберігання, відповідає первісний зберігач, тобто відбувається не заміна сторони (боржника), а передача речі на зберігання третій особі. Таким чином, згідно з загальним правилом зберігач у такому випадку відповідає перед поклажодавцем і за дії третіх осіб.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з доводами касаційної скарги про відсутність у прокурора повноваження звертатися до суду з позовною заявою в інтересах Аграрного фонду.

Положення ч. 2 ст. 121 Конституції України встановлюють, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає в здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва інтересів держави у суді є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або державою. При цьому, прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

При цьому, господарськими судами першої та апеляційної інстанції, достовірно встановлено, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" та Постанови Кабінету Міністрів України № 543 від 06.07.2005 "Про Аграрний фонд" –Аграрний фонд є державною спеціалізованою бюджетною установою, уповноваженою реалізовувати цінову політику в агропромисловому секторі економіки. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" зміст функцій Аграрного фонду у політиці цінового регулювання полягає у здійсненні державних аграрних інтервенцій в обсягах, що дозволять встановити цінову рівновагу (фіксинг) та забезпечити належний рівень продовольчої безпеки держави. А тому доводи касаційної скарги в цій частині сприймаються колегією суддів, як намагання відповідача тлумачити законодавство на свою користь, а тому до уваги судом не беруться.

З огляду на наведене, касаційна інстанція на підставі ч.2 ст.1115 ГПК України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам справи, в зв’язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з’ясування інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення даного спору та їх подальшого врахування в сукупності з фактичними обставинами, встановленими судом першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов’язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають до скасування, а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати всі суттєві обставини справи, встановити дійсні права та обов’язки сторін, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Чортківський цукровий завод" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 21.06.2007 року у справі № 1/26-2108 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий, суддя С. Шевчук

Судді : С. Владимиренко

І. Волік