донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.04.2008 р.                                                              справа №12/188пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Кулебякіна О.С.

суддів

Волкова Р.В. , Запорощенка М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Фірус А.О. представник за довір. № 01/03 від 01.03.2008 р. - Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит", м. Шахтарськ Донецької області,

від відповідачів:

від третіх осіб:

Дубин І.М. представник за довір. № 9329 від 14.04.2008р. - ВДВС Шахтарського районного управління юстиції, м.Шахтарськ Донецької області

Поважна І.О. представник за довір. № 18-10/07 від 19.10.2007 р.; Крамаренко Ю.В.представник за довір. №21-10/07 від 30.12.2007 р. - ТОВ "Каменеобробний завод "Омфал", м. Шахтерськ Донецької області

Сомова К.А. представник за довір. № 78/05-ю-08 від 02.01.2008 р. - СДП "Укрспец'юст" в особі Донецької філії СДП "Укрспец'юст", м. Донецьк

Державна холдінгова компанія "Шахтарськантрацит",

м. Шахтарськ Донецької області - не з"явився

Міністерство вугільної промисловості України, м. Київ - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" м.Шахтарськ

на рішення господарського суду

Донецької області

від

04.02.2008 року

по справі

№12/188пд (судді Сковородіна О.М., Мєзєнцев Є.І., Новікова Р.Г.)

за позовом

Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит", м.Шахтарськ Донецької області

до

за участю третіх осіб

1) Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції, м. Шахтарськ Донецької області

2) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Каменеобробний завод "Омфал", м. Шахтерськ Донецької області

1) Спеціалізованого державного підприємства "Укрспец'юст" в особі Донецької філії спеціалізованого державного підприємства "Укрспец'юст", м. Донецьк

2) Державної холдінгової компанії "Шахтарськантрацит",

м. Шахтарськ Донецької області

3) Міністерства вугільної промисловості України, м. Київ

про

визнання недійсним протоколу № 305032-1 від 16.05.03р. проведення публічних торгів по реалізації майна УМТС ДХК "Шахтарськантрацит" на суму 145000грн., визнати недійсним угоду на суму 13847грн.20 коп., зобов"язати повернути позивачу об"єкт "Нефтебаза"

Рішенням господарського суду Донецької області від 04.02.2008 р. у задоволені позовних вимог відмовлено. Провадження відносно Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції припинено.

Управлінням матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит", м. Шахтарськ подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення з мотивів неповного з’ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Відділ державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції, м. Шахтарськ, Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод "Омфал", м. Шахтарськ та Спеціалізоване державне підприємство „Укрспец'юст” в особі Донецької філії Спеціалізованого державного підприємства „Укрспец'юст”, м. Донецьк вважають апеляційну скаргу необґрунтованою, а судове рішення –законним.

Державна холдінгова компанія "Шахтарськантрацит", м. Шахтарськ та Міністерство вугільної промисловості України, м. Київ своїх представників до судового засідання не направили та відзиву на апеляційну скарги не подали.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" звернулось до господарського суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції та Товариства з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод "Омфал" про визнання недійсними протоколів проведення прилюдних торгів, визнання недійсною угоди, укладеної на цих торгах та зобов’язання повернути об’єкт позивачеві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при підготовці та проведені публічних торгів з реалізації комплексу будівлі та споруд „Нафтобаза”, розташованої за адресою: Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Леніна, 85а, виконавчою службою порушені вимоги Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факт використання спірного майна у виробничому процесі, а відтак і поширення на нього дії мораторію на примусове реалізацію державного майна. Крім того, суд послався на положення ст. 388 Цивільного кодексу України щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, відчуженого в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У судовому рішенні також зроблено посилання на невірне обрання позивачем способу захисту свого порушеного права.

Апеляційна інстанція вважає, що судовий акт не відповідає вимогам законодавства з наступних підстав.

Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" є підприємством з державною формою власності. В силу приписів ст. ст. 1, 2 Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна” майно позивача не підлягає примусовій реалізації, в тому числі і в порядку виконання судових рішень. Незважаючи на це, суд першої інстанції визнав прилюдні торги законними, пославшись на недоведеність використання об’єкту „Нафтобаза” у господарській діяльності позивача.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи.

Скасовуючи судові рішення у даній справі і направляючи її на новий розгляд, Вищий господарський суд України у постанові від 23.01.2007 року вказав на відсутність у матеріалах справи документів, що підтверджують не використання „Нафтобази” у господарський діяльності. У відповідності до положень ст. ст. 43, 33 ГПК України, відповідачі під час нового судового розгляду повинні були подати суду переконливі докази на підтвердження того, що об’єкт „Нафтобаза” позивачем не використовувався, а тому його відчуження на спірних прилюдних торгах не суперечило Закону України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”. Проте, відповідних доказів виконавчою службою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод "Омфал" не надано.

Разом з цим, апеляційна інстанція вважає доведеними доводи позивача щодо використання спірного об’єкту у виробничій діяльності підприємства.

Так, основним напрямом діяльності позивача є забезпечення шахт, підприємств і організацій, що входять до складу Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" матеріально-технічними ресурсами, що закріплено у пункті 2.2 Статуту Управління матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит". Із пояснень позивача та наданих ним документів видно, що призначенням об’єкту „Нафтобаза”, є відпуск нафтопродуктів. Таким чином, між цільовим призначенням спірного об’єкту і статутними завданнями позивача існує очевидний взаємозв’язок, що не давало виконавчій службі жодних підстав відносити це майно до майна, яке не використовується в господарській діяльності підприємства -боржника.

Матеріали справи свідчать про те, що на момент проведення прилюдних торгів нафтобаза була діючим об’єктом.

Так, наказ позивача від 16.08.2003 р. № 88 підтверджує, що до примусової реалізації спірного об’єкту на ньому працювали працівники підприємства, які були звільнені, у зв’язку з скороченням штату з посиланням на продаж цього об’єкту з прилюдних торгів. Об’єкт „Нафтобаза” фігурує і в інших наказах позивача з приводу тих чи інших питань організації роботи підприємства (арк.. справи 44-48 т.2). Аргументи, за якими суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені докази, апеляційна інстанція вважає непереконливими.

Долучені до справи довіреності і товарно-транспортні накладні підтверджують відпуск з нафтобази паливо-мастильних матеріалів у лютому, березні і квітні 2003 року (арк. справи 49-90 п.2). Посилання в рішенні суду першої інстанції на те, що ці документи не мають відношення до діяльності спірного об’єкту є безпідставними, оскільки у справі відступні дані щодо наявності на підприємстві іншого підрозділу, призначеного для відпуску нафтопродуктів.

Як встановлено під час апеляційного провадження, висновок про те, що нафтобаза не використовувалось в господарській діяльності позивача виконавчою службою зроблений виключно на підставі довідки від 11.12.2002 р. № 657, підписаної колишнім керівником підприємства Акатовим С.В. Між тим, надані позивачем докази свідчать про зворотне. Крім того, порушуючи вимоги ст. 11112 ГПК України щодо обов’язковості вказівок касаційної інстанції, місцевий господарський суд не перевіряв наявності у Акатова С.В. повноважень підписувати документ, який за своїм змістом фактично є дозволом на відчуження майна держаного підприємства.

Пунктом 4.4 Статуту позивача передбачає, що відчуження засобів виробництва підприємства, що є державною власністю, можливо лише з дозволу Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит" і в порядку, встановленому діючим законодавством. Але, свої дії, спрямовані на відчуження майна нафтобази Акатов С.В. з холдінговою компанією не погоджував. Не погоджувались ці дії і з органом державної влади, уповноваженим управляти майном підприємства, що не узгоджується з діючими на той час законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, зокрема, частиною 3 ст. 10 Закону України „Про підприємства в Україні” і пунктом 4 Положення про порядок відчуження основних засобів,           що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999 р. № 1477.

Виходячи з викладеного, довідка від 11.12.2002 № 267 не могла слугувати достатньою правовою підставою для відчуження на прилюдних торгах державного майна, яке підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна”.

Таким чином, доводи позивача щодо порушення виконавчою службою вимог вищевказаного закону знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Що ж стосується посилань суду першої інстанції на ст. 388 Цивільного кодексу України, то вони є помилковими з огляду на наступне.

Дійсно, частина 2 наведеної норми, передбачає неможливість відчуження від добросовісного набувача майна, проданого у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Однак, така гарантія встановлена законом лише для тих випадків, коли майно було продане з дотриманням вимог чинного законодавства, що регламентує порядок продажу (постанова Верховного Суду України від 09.03.2004 р. у справі № 18/15). У випадку, що розглядається, виконавчою службою продане майно, яке взагалі не підлягає відчуженню з огляду на встановлений законодавством мораторій. Саме ця обставина унеможливлює застосування до набувача такого майна, приписів частини 2 ст. 388 Цивільного кодексу України

Позицію суду першої інстанції щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх цивільних прав, апеляційна інстанція вважає юридично неспроможньою. Адже змістом позовних вимог є визнання недійсним правочину, укладеного на прилюдних торгах. Такий спосіб захисту цивільних прав прямо передбачений пунктом 2 частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Правомірність обраного позивачем способу захисту не піддавалась сумніву і під час розгляду справи касаційною інстанцією

Незаконним відчуженням нафтобази порушено право позивача на володіння цим об’єктом, а також майнові інтереси держави. Тому, позивач мав правові підстави для звернення за судовим захистом. Вимоги позивача про повернення йому незаконно відчуженого об’єкту, ґрунтується на положеннях частини 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Таким чином, у суда першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Разом з цим, апеляційна інстанція погоджується з правомірністю припинення провадження у справі щодо Відділу державної виконавчої служби Шахтарського районного управління юстиції, оскільки у матеріалах справи є відомості про виключення цієї установи з державного реєстру.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню.

На підставі частини 4 ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод "Омфал", з огляду на припинення провадження відносно іншого відповідача у зв’язку з його ліквідацією.

Керуючись ст. ст.43,49,99,101-105 Господарського процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 04.02.2008 у справі № 12/188пд частково скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним протокол № 3050321-1 від 16.05.2003 р. проведення прилюдних торгів з реалізації майна, що належить Управлінню матеріально-технічного постачання Державної холдингової компанії "Шахтарськантрацит". Визнати недійсною угоду, укладену на цих прилюдних торгах.

Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод "Омфал" повернути позивачу в первинному стані об’єкт „Нафтобази”, розташований за адресою: Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Леніна, 85 „а”, відчужений на вищевказаних прилюдних торгах.

Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Каменеобробний завод „Омфал”.

В решті частині рішення господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий          О.С. Кулебякін

Судді:          Р.В. Волков

М.Д. Запорощенко

Надруковано: 8 прим.

1. позивачу

2-3. відповідачам

4-6. третім особам

7. у справу

8. ДАГС