ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"11" січня 2008 р.                                        Справа № 18/369/28 (3/371у/8у)

Позивач: Ніжинська об’єднана державна податкова інспекція

16600, м. Ніжин, вул. Поштова, 2

Відповідач –1: Відкрите акціонерне товариство „Ніжинський м’ясокомбінат”

16600, м. Ніжин, вул. Космонавтів, 25

Відповідач –2: Приватне підприємство „Темп-Ю”

01010, м. Київ, пл. Арсенальна, 1-б

про визнання недійсною угоди

Суддя А.С.Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: Градобик А.Г. –ст. держподатінспектор, дов. від 10.01.2008р. № 19/9/10-003

Від відповідача-1: Журко Н.М. –предст., дов. від 11.01.2008р. № 27

Від відповідача-2: не з’явився

В судовому засіданні 11.01.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ :

Ніжинською об’єднаною державною податковою інспекцією (надалі – позивач) заявлено адміністративний позов до Відкритого акціонерного товариства „Ніжинський м’ясокомбінат” (надалі –відповідач –1) та Приватного підприємства „Темп –Ю” (надалі –відповідач –2) про визнання недійсною угоди купівлі –продажу від 17.01.2005р. на суму 93450,00 грн., на підставі ст. 207 Господарського кодексу України, як такої, що вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Також, Позивач, в порядку ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, просить застосувати наслідки визнання господарського зобов’язання недійсним –зобов’язати ПП „Темп –Ю” повернути ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” грошові кошти в сумі 93450,00 грн. та стягнути з ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” грошові кошти в сумі 93450,00 грн. в доход держави.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що угода купівлі –продажу від 17.01.2005р. була укладена Відповідачем –2 з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Даний висновок Позивач робить виходячи з того, що на момент укладення даної угоди відповідач –2 був обмежений в загальній правоздатності як юридична особа та був позбавлений спеціальної правоздатності як платник податку на додану вартість, оскільки судовим рішенням було скасовано його державну реєстрацію, а органом державної податкової служби за його місцезнаходженням було анульовано свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість. Крім того, Відповідач –2 не подавав до податкового органу податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону, а ветеринарні свідоцтва, передані Відповідачу –1 разом з товаром на підставі оспорюваної угоди, установою ветеринарної медицини не видавались взагалі.

Відповідач –1 у запереченнях на позовну заяву підтвердив факт укладання 17.01.2005р. з Відповідачем –2 усної угоди купівлі – продажу на загальну суму 93450,00 грн. Проте, позовні вимоги Ніжинської ОДПІ він вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, Відповідач –1 посилається на те, що під час укладення спірної угоди Відповідач –2 мав статус юридичної особи, був включений до ЄДРПОУ і мав відповідні права та обов’язки, зокрема право укладати угоди. Рішення суду про скасування державної реєстрації є лише підставою для скасування державної реєстрації, а підприємство вважається ліквідованим тільки після внесення до ЄДРПОУ запису про припинення його діяльності. Позбавлення ж Відповідача –2 статусу платника ПДВ ніяким чином не впливає на можливість укладення ним будь –яких угод.

Також, Відповідач –1 зазначає, що Позивачем не надано доказів обізнаності Відповідача –2 про наявність винесеного у його відношенні рішеня господарського суду про скасування державної реєстрації та про анулювання податковим органом свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість, що в свою чергу не дає можливості зробити об’єктивні висновки про наявність умислу на укладення угоди, спрямованої на ухилення від сплати податків та усвідомлення Відповідачем –2 протиправності своїх дій при укладенні угоди та видачі податкової накладної. Умисел же юридичної особи визначається як умисел тієї посадової особи або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Відповідач –2 письмових заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з’явився.

Ухвала господарського суду від 21.11.2007р. про відкриття провадження у справі та судові повістки про виклик представника, що направлялись Відповідачу –2 на адресу, зазначену в позовній заяві: м. Київ, площа Арсенальна, 1 –б, були повернуті до суду у зв’язку з відсутністю підприємства за своїм місцезнаходженням.

На запит господарського суду від 13.11.2007р. № 18/365 (3/383у/23у)/3574 заступник голови Печерської районної у м. Києві державної адміністрації повідомив, що приватне підприємство „Темп –Ю” зареєстроване за адресою: м. Київ, площа Арсенальна, 1 –б.

Станом на 29.11.2007р. рішення суду та/або вищого органу управління товариства щодо припинення юридичної особи до державного реєстратора не надходило. Проте з моменту державної реєстрації підприємства, тобто з 30.04.1996р. і по теперішній час, його учасниками жодних рішень не приймалось, включення відомостей про дану юридичну особу до Єдиного державного реєстру не відбулося.

За таких обставин неявка представника Відповідача –2 не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників Позивача та Відповідача –1, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Ніжинський м’ясокомбінат” зареєстроване розпорядженням Ніжинської районної державної адміністрації від 24.07.1995р. № 114, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців внесені відомості за № 1 000165.

17.07.1997р. Відповідачем –1 було отримане Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 33639648.

Приватне підприємство „Темп –Ю” зареєстроване розпорядженням Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.04.1996р., про що в журналі обліку реєстраційних справ зроблений запис за № 16887.

25.07.1997р. відповідачем –2 було отримане Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 37444139.

17.01.2005р. між ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат”, м. Ніжин та ПП „Темп –Ю”, м. Київ була укладена усна угода купівлі –продажу. Відповідно до умов укладеного договору Відповідач –2 передав у власність Відповідачу –1 м’ясопродукти (шпик хребтовий –7000,00 кг). В свою чергу, Відповідач –1 сплатив Відповідачу –2 за отриманий товар грошові кошти в сумі 93450,00 грн., в т.ч. 15575,00 грн. ПДВ.

Факт укладання усної угоди купівлі –продажу та виконання сторонами її умов підтверджується листом від 22.06.2005р. № 549, подорожніми листами від 17.01.2005р. № 971671 серії 02 АДШ на автомобіль ГАЗ –53 д.н. 7147 ЧМП та № 971668 серії 02 АЕК на автомобіль ГЗСА –891 д.н. 2208 ЧНП, якими м’ясопродукти були доставлені Відповідачу –1, видатковою накладною від 17.01.2005р. № РН –000013, податковою накладною від 17.01.2005р. № 13, посвідченням про якість № 10 та ветеринарним свідоцтвом від 17.01.2005р. серії КІ-33 № 668686.

Розрахунок за придбані м’ясопродукти здійснювався готівкою, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів за № 25 від 17.01.2005р., за № 26 від 18.01.2005р., за № 27 від 19.01.2005р., за № 28 від 20.01.2005р., за № 29 від 21.01.2005р., за № 30 від 24.01.2005р., за № 31 від 25.01.2005р., за № 32 від 26.01.2005р., за № 33 від 27.01.2005р. та за № 34 від 28.01.2005р. на загальну суму 93450,00 грн., які містять відтиск печатки отримувача готівкових коштів (ПП „Темп – Ю”) та підпис відповідальної особи (головного бухгалтера).

Таким чином, усна угода купівлі –продажу від 17.01.2005р., укладена між відповідачами, виконана сторонами в повному обсязі.

За результатами виконаної угоди Відповідач –1 відніс до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно вартість м’ясопродуктів та суму податку на додану вартість.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.10.2003р. по справі № 44/69 скасовано державну реєстрацію ПП „Темп –Ю”, оскільки дане підприємство з 03 лютого 1998р. не подає до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Згідно з актом ДПІ у Печерському районі м. Києва від 01.12.2003р. № 2868, у зв’язку з скасуванням державної реєстрації ПП „Темп –Ю” на підставі судового рішення, анульоване свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 37444139, що видане ПП „Темп –Ю” 25.07.1997р.

ДПІ у Печерському районі м. Києва листом № 13394/7/01-310 повідомило Позивача про те, що Відповідач –2 останню податкову звітність подав за ІІІ квартал 2001 року.

Відповідно до листа Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 17.06.2005р. № 94 ветеринарне свідоцтво від 17.01.2005р. серії КІ-33 № 668686 даною установою не видавалось.

Разом з тим, приймаючи постанову, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання недійсною угоди, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не можуть бути предметом позову, а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

У відповідності з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частиною 1 статті 208 цього Кодексу, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а в разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також усе належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише в однієї зі сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним. Як зазначено у частині 2 статті 215 цього Кодексу визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання такого правочину (угоди, господарського зобов'язання) недійсним судовому розгляду не підлягають.

Органи державної податкової служби, вказані в абзаці 1 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. Висновок суду стосовно нікчемності правочину має бути викладений у мотивувальній, а не в резолютивній частині судового рішення.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, застосовуються санкції, передбачені частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України. За змістом статті це можливо лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Зазначені санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням була б несплата податків, а не вчинення правочину. Для стягнення цих санкцій є необхідною наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування ПДВ у разі його несплати контрагентами до бюджету або вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

Згідно з частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України передбачені нею санкції застосовує лише суд. Це правило відповідає статті 41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки зазначені санкції є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то вони належать не до цивільно-правових, а до адміністративно-господарських санкцій як такі, що відповідають визначенню, наведеному в частині першій статті 238 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд закриває провадження у ній.

Даний висновок відповідає правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеній в постанові від 25.09.2007р. у справі № 07/99 за позовом ДПА до Відкритого акціонерного товариства "Луцький автомобільний завод" та Приватного підприємства "Стар-Трейд" про визнання угод недійсними, надісланої Інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 26.12.2007р. № 1358/9/1/13-07.

Що стосується встановлення наявності умисла у Відповідача –2 на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то суд вважає за необхідне відмітити наступне:

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, що ПП “Темп-Ю” при укладенні спірної угоди мало умисел на приховування від оподаткування доходів, та діяло з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства Ніжинською ОДПІ суду не надано.

Суд вважає, що у випадку порушення ПП "Темп-Ю” податкового законодавства це було би підставою для застосування до нього фінансових санкцій на підставі відповідних законів з питань оподаткування, проте дана обставина не вказує на наявність саме завідомого умислу на завдання шкоди державі при здійсненні господарської операції.

Фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, відповідно до ст. 205 Кримінального кодексу України являється злочином.

Факт фіктивного підприємства може встановлюватись винятково у порядку кримінального судочинства, а не цивільного або господарського, відповідно до ст. 24 ЦПК України, ст. 12 ГПК України.

Позивачем не надано доказів порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ПП “Темп-Ю”.

Згідно листів Печерської районної у м. Києві держадміністрації від 04.07.2005р. та 25.10.2005р., ПП "Темп-Ю” значиться у реєстрі суб`єктів підприємницької діяльності.

Вищенаведене вказує на те, що на дату укладання спірної угоди ПП „Темп-Ю”, не було виключено з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, а отже на момент укладення спірної угоди мало право укладати господарські договори, зокрема в межах ліквідаційної процедури.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав неподання звітності мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, у тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягнув за собою недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв’язку між скасуванням державної реєстрації ПП „Темп -Ю” за рішенням господарського суду м. Києва від 28.10.2003р. по справі № 44/69 та спірною угодою, як не доведено і наявність умислу на її укладання з боку ПП „Темп-Ю” з метою, саме завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, що є підставою для застосування ст. ст. 207,208 Господарського кодексу України.

ВАТ „Ніжинський м’ясокомбінат” в свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, при укладенні та виконанні спірної угоди діяло як сумлінний контрагент і у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто без мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, чого не заперечує і позивач.

Керуючись ст. ст. 215, 228 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 207, 208 Господарського кодексу України, ст. ст. 71, 94, 157, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсною угоди купівлі –продажу від 17.01.2005р. на суму 93450 грн. 00 коп., укладеної між відкритим акціонерним товариством „Ніжинський м’ясокомбінат”, м. Ніжин, вул. Космонавтів, 25 (код 00444375) та приватним підприємством „Темп-Ю”, м. Київ, пл. Арсенальна, 1-б (код 21652669), як такої, що вчинена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

В решті позову відмовити.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 16 січня 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко