ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2008

Справа №2-13/12249-2007

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріна і К», м. Ялта вул. Краснова, 1-б.

До відповідача Ялтинської міської ради, м. Ялта площа Радянська, 1

З участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Компанія «РИФ», м. Миколаїв вул. Набережна, 4

Про визнання договору укладеним

Суддя ГС АР Крим А.І.Жукова

Представники:

Від позивача – Ільінська Н.Ю. – представник, дов. у справі

Від відповідача – Нізамутдінов М.І. – спец., 1-ої категорії юрид., відділу, дов. № 02.9-2/64 від 28.01.2008 року

Від третьої особи – Москаленко В.В., представник, дов. № 43 від 30.05.2007 року

Сутність спору: Позивач – ТОВ «Маріна і К» звернулося до господарського суду АР Крим із позовом до відповідача - Ялтинської міської ради та просить визнати укладеним договір оренди земельної ділянки площею 72,3 кв.м., що розташована під будівлею відповідно частки домоволодіння, яке знаходиться на праві власності, строком на 49 років за адресою: м. Ялта вул. Леніна, 11 в редакції позивача, також просить визнати укладеним договір оренди земельної ділянки площею 0,0036 га під літню площадку для обслуговування кафе строком на 49 років за адресою: м. Ялта вул. Леніна, 11 в редакції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивачем на підставі договорів купівлі-продажу від 25.11.2002 р. та 27.05.2003 р. були придбані нежитлові приміщення літер «А» «12-1 по 12-1 загальною площею 74,8 кв. м., розташовані за адресою: м. Ялта, вул.. Леніна, 11, та літер «А» з № 11-1 по № 11-2 загальною площею 34,1 кв. м. Згідно з постановою Господарського суду АР Крим від 04.07.2006 р., яка залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.08.2006 р., у справі № 2-13/6705-2006 А за ТОВ «Маріна і К» визнано право користування на підставі договору оренди на долю земельної ділянки площею 72,3 кв. м., розташованої під будівлею за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, 11, а також визнано право на оренду літньої площадки площею 0,0036 га для обслуговування підприємства загального харчування, розташованого за адресою: м. Ялта. вул. Леніна, 11, яке належить на праві власності ТОВ «Маріна і К». 15.09.2006 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про укладення договору оренди земельної ділянки площею 72,3 кв. м., яка знаходиться під будівлею, відповідно до долі домоволодіння, яке знаходиться у власності, строком на 49 років за адресою: м. Ялта. Вул.. Леніна, 11, а також укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,0036 га під літню площадку для обслуговування кафе строком на 49 років за адресою: м. Ялта, вул.. Леніна, 11. Дана заява була зареєстрована та одержана відповідачем 21.09.2006 р. Однак з моменту подання заяви відповідачем не розглянуто питання про укладення договору оренди на земельні ділянки.

04.10.2007 р. відповідачем до матеріалів справи був наданий відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає та вказує наступне. Відповідно до статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції та виключно на пленарних засіданнях місцевих рад відносить вирішення у відповідності з законом питань регулювання земельних відносин, що свідчить про необхідність прийняття рішення саме відповідною радою, а не господарським судом. Крім того, відповідач вказує на те, що у порушень вимог чинного законодавства, позивачем проект відводу земельної ділянки не затверджений рішенням ради.

Ухвалою ГС АР Крим від 04.10.2007 року провадження по справі було зупинено та призначена судова землевпорядкувальна експертиза.

25.12.2007р. до Господарського суду АР Крим надійшли матеріали контрольної справи з висновком експертизи № 284 від 20.12.2007 року.

Обставини, що зумовили зупинення провадження у справі було усунено та провадження по справі поновлено.

Ухвалою ГС АР Крим від 19.02.2008 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ТОВ «Компанія «РИФ», м. Миколаїв.

Строк розгляду справи було продовжено у порядку статті 69 ГПК України за згодою сторін.

У засіданні суду у порядку ст. 77 ГПК України було оголошено перерву з 05.03.2008 р. до 31.03.2008 р.

Розглянувши матеріали справи пояснення представників, суд -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Марина і К», ТОВ “Компанія “РИФ” є власником нежитлових приміщень по вул. Леніна, 11 в м. Ялта.

Крім них власниками нежитлових приміщень за цією ж адресою є ряд інших юридичних осіб.

Згідно до ст. 120 Земельного Кодексу України під час переходу права власності на будову та споруду до декількох осіб право користування на земельну ділянку визначається пропорційно долям у вартості будови і споруди, якщо інше не передбачене в договорі відчуження будови та споруди.

Таким чином, ТОВ «Компанія «РИФ» наряду з позивачем та з іншими співвласниками домоволодіння по вул. Леніна, 11 мають право на оренду спірних земельних ділянок.

Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за наступними підставами.

Приписи статті 13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 759 Цивільного Кодексу України та частини другої статті 792 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), а відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною шостою статті 93 Земельного кодексу України також передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до пункту 34 статті 26, пункту другого статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Відповідно до п. 5 Оглядового листа № 01-8/918 Вищого Господарського Суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з орендою земельних ділянок”, необхідною умовою укладення та поновлення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, зобов'язання цього органу укласти або поновити договір оренди земельної ділянки, у разі відсутності такого рішення, це є порушенням виключного, передбаченого Конституцією України, права на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями органу місцевого самоврядування, яке підлягає захисту.

Позивач, в свою чергу, не представив суду доказів прийняття відповідачем рішення радою на право тимчасового користування землею на умовах оренди.

Згідно з ч.1 ст. 33 Господарського Процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивачем не виконанні вимоги ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, щодо обґрунтованості позовних вимог, при цьому суд враховує, що обов’язок щодо доказування обставин на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень покладається саме на зацікавлену сторону, в даному випадку позивача, в іншу чергу відповідач надав докази якими підтвердив обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Витрати по оплаті державного мита, на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу і за проведену судову експертизу відносяться на позивача у порядку статті 49 ГПК України.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі та підписане 07.04.2008 року.

Відповідно до викладеного, керуючись ст.ст. 49, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.