ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.08
р.
Справа № 4/384

Представниками
сторін не надані письмові клопотання про здійснення технічної фіксації судового
процесу. Відповідно до статті 81-1 ГПК України складається протокол судового
засідання.

03.03.2008р. оголошена перерва на
12-00годин 19.03.2008р. на підставі ст.77 ГПК України, про що повідомлені
представники сторін в судовому засіданні.

Господарський
суд Донецької області у складі головуючого судді  Гринько С.Ю.

при
секретарі судового засідання Кужель А.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали позовної  заяви:

за
позовом -                                    Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м. Павлоград

Дніпропетровської області

до
відповідача -
Відкритого акціонерного товариства “Торезтвердосплав” м. Торез

про
стягнення 22778,09грн. заборгованості, 3% річних, індексу інфляції, пені,
штрафу

за
участю представників сторін:

від
позивача - ОСОБА_2 - за довіреністю, ОСОБА_1 - підприємець,

від
відповідача - Устьянцева С.Б. - головний бухгалтер за дорученням,

в с т
а н о в и в :

Позивач заявив позовні вимоги про
стягнення з відповідача 22778,09грн., з яких: 11308,00грн. - заборгованість,
676,59грн. - 3% річних, 2918,69грн. - індекс інфляції, 1613,22грн. - пеня,
6261,60грн. - штраф.

В підтвердження позову позивач
посилається на укладений з відповідачем договір купівлі-продажу №2 від
30.03.2006року, накладну №14 від 30.03.2006року на суму 31308,00грн. та
довіреність серії ЯЛГ №607580 від 30.03.2006року, по яких відповідачем
отриманий товар, витяг з банківського рахунку, який свідчить про часткову
оплату відповідачем отриманого товару, претензію №1/2 від 27.11.2007року, яка
направлена відповідачу з вимогою оплати.

Позивач надав клопотання про зміну
відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Торезтвердосплав” на
Відкрите акціонерне товариство “Торезтвердосплав” м.Торез, обґрунтовуючи
допущеною помилкою у заявленому позові.

У відповідності з статтею 24 ГПК
України за клопотанням сторони до прийняття рішення за наявністю достатній
підстав, вияснивши, що позов подано не до тієї особи, не припиняючи провадження
у справі, має право допустити заміну первісного відповідача належним
відповідачем.

Відповідач,
який вказаний у позові - Товариство з обмеженою відповідальністю
“Торезтвердосплав” не являється стороною за договором, виконання якого є
предметом даного спору, тому суд на підставі п.3ст.24 ГПК України ухвалив
11.02.2008р. замінити первісного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю
Торезтвердосплав” на належного - Відкрите акціонерне товариство
“Торезтвердосплав” м.Торез за згодою позивача, яка повинна відповідати за
позовом.

З
часу заміни первісного відповідача належним відповідачем строк вирішення спору
починається заново у відповідності з вимогами абзацу 4 ст.24 ГПК України.

У
відзиву на позов, новий відповідач не погодився з вимогами позову на тій
підставі, що договір № 2 від 03.03.2006р., на який посилається позивач, між
сторонами не укладався. Між сторонами по справі укладений договір № 2 від
30.03.2006р. Претензія позивачем направлена не йому, а іншій особі - ТОВ
“Торезтвердосплав”. Посилання позивача на ст.230 і ч.4 ст.231 ГК України
відповідач вважає необґрунтованими, так як сплив строк позовної давності в один
рік, а саме 11.04.2007року і позивачем не заявлено клопотання про застосування
судом позовної давності. Згідно ч.6ст.232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців
від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Оскільки сторонами за договором
від 30.03.2006р. не встановлений строк оплати, зобов'язання повинно бути
виконано за правилами ч.2ст.530 ГПК України в термін 7 днів після виставленого
рахунку, тобто 14.09.2006р. Крім цього відповідачем направлені листи позивачеві
щодо зарахування зустрічних вимог у відповідності з ст.601 ЦК України, які
залишилися позивачем без врахування.

2

Позивач  надав заяву від 19.02.2008р. про зменшення
позовних вимог, посилаючись на ст.22 ГПК України, зокрема, стягнення суми боргу
- 11308,00грн., який виник з договору  №2
від 30.03.2006року, 1873,72грн. - пені за несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання та 2918,69грн - індексу інфляції і 689,60грн. - 3%річних від
простроченої суми.

Крім цього, позивач просить визнати
недійсними заяви відповідача, оформлені у вигляді листів №№ 894-1 від
13.12.2006р. та № 92 від 07.02.2008р. про зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 39136,92грн. Позивач сплатив державне мито як з позовної заяви
майнового так і немайнового характеру в порядку і розмірах, встановлених
законодавством України.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено, що між сторонами
підписаний договір купівлі-продажу №2 від 30.03.2006р., в якому передбачені всі
істотні умови для договорів купівлі-продажу, а саме: предмет договору, строки
та умови поставки, умови оплати, відповідальність сторін, тому він вважається
судом укладеним.

За цим договором позивач взяв на себе
зобов'язання продавця, а саме до закінчення строку договору поставити до 30
березня 2006р. відповідачу товар (п. 1.1 договору) на умовах часткової
передплати, а покупець зобов'язався провести повний розрахунок в строк до 10
квітня 2006року згідно накладних на відвантаження товару (п. 2.2 договору).

Таким чином, сторонами в договорі
передбачені конкретні строки оплати продукції.

За
цим договором, представником відповідача на підставі довіреності серії ЯЛГ
№607580 від 30.03.2006р. одержана продукція по накладній №14 від 30.03.2006року
на загальну суму 31308,00грн.

Відповідач
в порушення умов договору частково оплатив борг в сумі 20000,00грн., що
підтверджується витягом з банківського рахунку, який доданий до матеріалів
справи, таким чином сума боргу на час звернення із позовом складає 11308,00грн.

Позивач
направив претензію №1/2 від 27.11.2007року з вимогою оплати до Товариства з
обмеженою відповідальністю “Торезтвердосплав”, яка останнім залишена без
відповіді та задоволення.

Суд
не бере до уваги заперечення відповідача стосовно неодержання претензії від
позивача, так як досудовий порядок спору не обумовлений сторонами договором, а
законодавець не наполягає на обов'язковому претензійному порядку. Таким чином,
суд вважає, що позивачем не порушені умови договору.

Оскільки
відповідно до загальних умов виконання зобов'язання викладених в статті 526
Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виконано належним чином
відповідно до умов договору і судом встановлено факт не виконання відповідачем
своїх зобов'язань, передбачених пунктом 2.2 договору, а саме, ним не сплачена
до 10 квітня 2006року одержана продукція вартістю 11308,00грн. і цей факт не
спростовується відповідачем, тому господарський суд задовольняє вимоги позову
стосовно стягнення суми заборгованості (31308,00грн.- 20000) - 11308,00грн.

Стаття
526 Цивільного кодексу України також передбачає виконання зобов'язань у строки,
передбачені сторонами чи законом.

Строки виконання грошового
зобов'язання відповідачем порушені, так як відповідач повинен був  сплатити одержану продукцію до 10 квітня
2006року і до наступного часу повністю не розрахувався. Заперечення відповідача
стосовно недотримання позивачем умов частини
другої статті 530 Цивільного кодексу України не відповідають фактичним
обставинам справи, тому не приймаються до уваги.

За вказаною статтею боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором або законом.

3

Враховуючи
доведеність позивачем факту прострочення відповідачем його зобов'язання щодо
повної та своєчасної оплати отриманого товару, суд задовольняє вимоги позивача
щодо стягнення 689,60грн. - 3% річних, 2918,00грн. - індексу інфляції в повному
обсязі.

Відповідно
до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, яка є грошовою сумою або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Вимоги
позивача щодо стягнення з боржника 1873,72грн. пені задовольняються в повному
обсязі, так як сторонами передбачена відповідальність пунктом 3.1 договору за
прострочку оплати чи часткову оплату у вигляді штрафу в розмірі 20% від суми
договору і пені в розмірі 0,1% від суми договору за кожен день прострочки.

Посилання
відповідача щодо зарахування боргу зустрічними однорідними вимогами не може
бути прийнято судом, оскільки відповідно до статті 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо
зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на
сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні
обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), так як остання передбачає, що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно
до статі 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також, строк яких не
встановлений моментом пред'явлення вимоги.
Як встановлено судом сторонами  в
договорі встановлений порядок і строк оплати.

Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За
змістом названих правових норм залік можливий лише при наявності таких умов:
вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних
зобов'язань між двома сторонами, де кредитор одного зобов'язання є боржником
іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема, можна
зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома
вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред'явити до
зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке підлягає виконанню.

При
цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають
значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою
та матеріальним змістом.

Отже,
за правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є
односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга
сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі
статті  16 ЦК України та статті 20
Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних
законом прав до господарського суду, і спір підлягає вирішенню по суті з
урахуванням усіх матеріалів справи. (Ця думка викладена у постанові Вищого
господарського суду України по справі № 1-22-31-28-26-31/8-05-23 від
14.11.2006р.).

Приймаючи
до уваги, що позивач звернувся до суду за захистом своїх охоронюваних законом
прав з позовною заявою, підставою якого є виконання договору № 2 від
30.03.2006р., а відповідач просить зарахувати поставку позивачу продукції за
накладною № Т-2277 від 05.09.2006р. в якої є посилання на інший договір - №
81/2006 від 04.09.2006р., суд вважає правомірними вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача боргу за договором № 2 від 30.03.2006р. Відповідач же
має законні підстави вимагати борг у позивача за поставлену продукцію позивачу
на загальних умовах, передбачених діючим законодавством.

Вимоги
позивача щодо визнання недійсними заяви відповідача, які оформлені у вигляді
листів № 894-1 від 13.12.2006р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на
суму 39136,92грн. і № 92 від 07.02.2008р. на суму 39136,92грн. не законні, так
як вони не є актами ненормативного характеру в розумінні статті 12
Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не мають
обов'язкового характеру. Крім цього, господарським судам не підвідомчі спори
про визнання вимоги такою, що не підлягає виконанню.

4

Щодо
заперечення відповідача стосовно порушення позивачем строку позовної давності
не підтверджено, тому не приймається судом до уваги.

Не приймається до уваги і надана
відповідачем мирова угода, так як вона не є предметом спору і не стосується
укладеного сторонами договору, виконання якого розглядується в даній справі.

Приймаючи до уваги, що з вини
відповідача виник цей спір на нього покладаються судові витрати в розмірі,
передбаченому законодавством.

На
підставі ст.ст.526,530,546,549,625,599,601 Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49,82,84,81-1,85
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Павлоград Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торезтвердосплав” м. Торез  частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Торезтвердосплав” м. Торез-86604, вул. Трудова, 83, на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (адреса для
кореспонденції: АДРЕСА_2) заборгованість в розмірі 11308,00грн., 689,60грн. -
3% річних, 2918,00грн. - індексу інфляції, пеню в розмірі 1873,72грн., державне
мито - 167,90грн. та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

В
іншій частині позову відмовити.

Суддя
Гринько С.Ю.

Рішення господарського
суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через
місцевий господарський суд в термін, передбачений ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення оголошений
19.03.2008року.

Надруковано у 3прим.:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу