КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2008                                                                                           № 16/109

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Гопкало О.В. – представник за дов. б/н від 15.03.2008;

від відповідача 1-Маслюк А.А. – представник за дов. б/н від 24.06.2008;

від відповідача 2 Кімлик Ю.А. – представник за дов. б/н від 03.07.2008;

від третьої особи: Кімлик Ю.А. – представник за дов. б/н від 03.07.2008;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Завод "Маяк"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.04.2008

у справі № 16/109

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Завод "Маяк"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Будівельно-виробничий комплекс "Маяк"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вілія-Буд-Центр"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів

Відкрите акціонерне товариство „Завод Маяк” (далі – позивач) у лютому2008 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства „Будівельно-виробничий комплекс „Маяк” (далі – відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Вілія-Буд-Центр” (далі – відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007, укладеного між Закритим акціонерним товариством „Будівельно-виробничий комплекс „Маяк” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Вілія-Буд-Центр”.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі № 16/109 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивач не виконав умов договору купівлі-продажу від 13.04.2006, а саме щодо оплати вартості акцій. На думку суду першої інстанції, відповідачем 1 було дотримано порядок розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, що передбачений умовами останнього та не суперечить нормам діючого законодавства, отже, відповідач 1, при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу мав право продажу простих іменних акцій, згідно ст. 658 ЦК України, а відповідач 2, як один із акціонерів відповідача 1, мав право придбати акції додаткової емісії відповідача 1. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 2 добросовісно виконує взяті на себе зобов’язання щодо оплати акцій за оскаржуваним договором купівлі-продажу від 05.03.2007, а отже оскаржуваний договір не може бути визнаний судом недійсним з підстав його фіктивності.

Позивач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 по справі № 16/109 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, позивач порушив клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007, укладений між Закритим акціонерним товариством „Будівельно-виробничий комплекс „Маяк” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Вілія-Буд-Центр”, на думку апелянта, є таким, що вчинений без наміру настання наслідків, які ним обумовлюються.

На думку апелянта, відповідач 1 та відповідач 2 змовилися між собою і уклали спірний договір, не повідомивши про це інших акціонерів, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю „Альфапласт”, яке можливо також виявило б бажання придбати акції. Відповідачем 1 питання щодо продажу акцій додаткової емісії було вирішено самостійно і дане питання не узгоджувалося з акціонерами Закритого акціонерного товариства „Будівельно-виробничий комплекс „Маяк”, а також пропозиції про купівлю зазначених акцій не надходило до жодного з акціонерів.

Отже, з огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що спірний договір є фіктивним і повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 у справі № 16/109 було відновлено пропущений строк подання апеляційної скарги, апеляційна скарга була прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

В судовому засіданні 24.06.2008 представник відповідача 1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 залишити без змін з підстав того, що позивач прострочив оплату вартості акцій більше, ніж на три місяці. Відповідач 1, реалізовуючи умови п. 3.2 договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2008, укладеного між Відкритим акціонерним товариством „Завод Маяк” та Закритим акціонерним товариством „Будівельно-виробничий комплекс „Маяк”, листом № 44 від 15.02.2007 повідомив позивача про розірвання цього договору. Цим же листом відповідач 1 повідомив позивача про те, що акції відповідача 1, щодо яких порушені строки викупу, будуть розповсюджені між іншими акціонерами. В зв’язку з цим, 05.03.2007 між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено спірний договір.

Відповідач 2 у відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 залишити без змін з підстав того, що він добросовісно і в повному обсязі виконав взяті на себе зобов’язанні щодо оплати акцій за оскаржуваним договором, підтвердженням чого є копії платіжних доручень № 281 від 05.03.2007, № 309 від 12.03.2007, № 337 від 15.03.2007, № 369 від 20.03.2007, № 400 від 26.03.2007, № 10 від 21.01.2008, № 77 від 19.03.2008, № 78 від 04.08.2008, № 80 від 07.04.2008, № 79 від 07.04.2008, № 84 від 09.04.2008, № 99 від 10.04.2008.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 розгляд апеляційної скарги по даній справі було відкладено на підставі ст. 77 ГПК України та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Товариство з обмеженою відповідальністю „Альфапласт” (далі – третя особа) на підставі ст. 27 ГПК України за ініціативою суду (в редакції ухвали Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2008).

В судове засідання 08.07.2008 з’явилися представники всіх учасників судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні 08.07.2008 заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи належних чином засвідчених копій листів № 48 від 03.03.2007, № 46 від 01.03.2007 та № 47 від 01.03.2008 про повідомлення акціонерів щодо можливості придання акцій додаткової емісії в кількості 3289163 шт., яке задоволено судом апеляційної інстанції.

Представник третьої особи у судовому засіданні 08.07.2008 надав письмові пояснення щодо того, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Альфапласт” було належним чином повідомлене про можливість придбання акцій додаткової емісії, але відмовилося від свого переважного права у зв’язку з відсутністю грошових коштів.

Представник позивача в судовому засіданні 08.07.2008 просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 скасувати з підстав, викладених в апеляційній скарзі, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 08.07.2008 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 залишити без змін.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні 08.07.2008 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні 08.07.2008 просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових поясненнях, рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Відкрите акціонерне товариство “Завод “Маяк”, Товариство з обмеженою відповідальністю “Вілія–Буд–Центр” та Товариство з обмеженою відповідальністю “Альфапласт” є засновниками відповідача - Закритого акціонерного товариства “ Будівельно-виробничий комплекс “Маяк”.

З метою залучення додаткових інвестицій відповідачем 1 здійснено додаткову емісію цінних паперів у вигляді простих іменних акцій номіналом 1 гривня та в кількості 5 356 943 штуки.

Дана емісія та її погодження були здійснені відповідно до норм діючого законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується жодною з сторін.

Так, 03.04.2006 на загальних зборах акціонерів відповідача 1 було прийнято рішення про емісію, що затверджено 100 відсотковим голосуванням. Зазначене рішення загальних зборів акціонерів було оформлено протоколом № 12, в якому визначено строк і порядок розміщення акцій та їх оплата. Акціонерами, які виявили бажання придбати акції додаткового випуску, пропонувалося подати відповідачу 1 заяву, в якій висловити таке бажання. З відповідними заявами до відповідача 1 звернулися два акціонери, а саме: позивач та відповідач 2.

13.04.2006 між відповідачем 1 та позивачем було укладено договір купівлі-продажу 3 289 163 простих іменних акцій, а між відповідачем 1 та відповідачем 2 – договір купівлі-продажу 2 067 780 простих іменних акцій.

Стосовно договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, що був укладений між відповідачем 1 та позивачем, то відповідно до п. 2.1. останнього, ціна продажу (3 289 163,00 грн.) простих іменних акцій відповідача 1 повинна була сплачуватися позивачем у наступному порядку: 1) не менше 50% від суми договору повинні бути сплачені позивачем не пізніше 24.06.2006; 2) виплата решти суми договору повинна бути сплачена позивачем протягом одного року з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду відповідача 1. Позивач не виконував вищезазначені договірні обов’язки щодо оплати акцій відповідача 1, чим порушував умови договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006. Відповідно до п. 3.2. договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, у випадку прострочення позивачем строків оплати вартості акцій більш ніж на 3 місяці, відповідач 1 має право розірвати даний договір в односторонньому порядку, повідомивши про це позивача не пізніше ніж за 10 днів до розірвання даного договору. Відповідач 1 неодноразово повідомляв позивача про порушення ним строків оплати акцій та про можливість застосування наслідків передбачених п. 3.2. договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, підтвердженням чого є листи № 32 від 18.09.2006р.,№ 35 від 28.09.2006р. (арк. справи 81, 82), але позивач так і не сплатив, навіть 50% від суми договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, що є прямим порушенням умов договору та порушує вимоги ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України.

Позивач факт невиконання ним умов договору купівлі-продажу від 13.04.2006 не заперечував ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції. Викладене не спростовується також доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що позивач прострочив оплату вартості акцій більш ніж на 3 місяці, відповідач 1, реалізовуючи умови п. 3.2. договору, листом № 44 від 15.02.2007 (арк. справи 83) повідомив позивача про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006. Цим же листом позивача було повідомлено про те, що акції відповідача 1, щодо яких порушені строки викупу, будуть розповсюджені між іншими акціонерами, що відповідає п. 6.2.11 статуту відповідача 1 - Закритого акціонерного товариства “Будівельно-виробничий комплекс “Маяк”, затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів № 12 від 03.04.2006.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем 1 було дотримано порядок розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, який передбачений умовами останнього та не суперечить нормам діючого законодавства.

Посилання позивача на те, що відповідач 1 не надав йому відстрочки на оплату акцій за договором купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006 (прохання застосувати відстрочку обґрунтовувалося фінансовими труднощами позивача), були правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідач 1, укладаючи договір купівлі-продажу цінних паперів з позивачем, переслідував виключно одну мету – збільшення розміру статутного фонду шляхом реалізації акцій додаткової емісії, а не виконання позивачем обов’язку щодо оплати акцій додаткової емісії робило неможливим досягнення вищевикладеної мети відповідача 1. Крім того, позивачу було відомо, що відсутність у боржника необхідних коштів, згідно п. 5.4. договору купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006, не є форс-мажорними обставинами і не звільняє сторін від відповідальності, що передбачена п. 3.1. - п. 3.6.даного договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачу 1 з метою поповнення статутного фонду необхідно було реалізувати 3 289 163 простих іменних акцій, стосовно яких був розірваний договір купівлі-продажу цінних паперів з позивачем. У зв’язку з цим, 05.03.2007 між відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів, за умовами якого відповідач 2 зобов’язується придбати 3 289 163 простих іменних акцій відповідача 1. На момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу від 05.03.2007 вказані цінні папери перебували у власності відповідача 1, стосовно них не існувало дійсних договорів, які б засвідчували перехід права на них до третьої особи. Договір купівлі-продажу цінних паперів від 13.04.2006 між відповідачем 1 та позивачем відносно даних 3 289 163 простих іменних акцій відповідача 1 був розірваний останнім ще в лютому 2007 року.

Відповідно до п. 6.2.11 статуту відповідача 1, затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів № 12 від 03.04.2006, акціонери товариства мають переважне право на придбання додатково випущених акцій чи придбання акцій, що продаються іншими акціонерами.

Відповідно до п. 6.3.1 статуту відповідача 1 акціонери товариства зобов’язані повністю викупити акції у встановлений строк.

Таким чином, відповідач 1, при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу мав право продажу простих іменних акцій згідно ст. 658 ЦК України, а відповідач 2, як один із акціонерів відповідача 1, мав право придбати акції додаткової емісії відповідача 1.

Відповідно до п. 2.1. оскаржуваного договору купівлі-продажу ціна продажу цінних паперів, що становить 3 289 163 грн., має бути сплачена відповідачем 2 у наступному порядку:

а) не менше 50% від суми договору купівлі-продажу має бути сплачена відповідачем 2 не пізніше 15.05.2007;

б) виплати решти суми договору купівлі-продажу має бути здійснена відповідачем 2 на протязі одного року з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду Відповідача 1.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач 2 добросовісно виконує взяті на себе зобов’язання щодо оплати акцій за оскаржуваним договором купівлі-продажу від 05.03.2007. Так, в строк до 15.05.2007 відповідач 2 сплатив 50% від суми договору купівлі-продажу, а саме: 1 644 581,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 281 від 05.03.2007, № 309 від 12.03.2007, № 337 від 15.03.2007, № 369 від 20.03.2007, № 400 від 26.03.2007. Станом на 25.03.2008 відповідач 2 перерахував відповідачу 1 на виконання оскаржуваного договору купівлі-продажу 2 044 581,50 грн.; повна оплата акцій повинна бути здійснена відповідачем 2 до 26.04.2008, тобто до закінчення річного строку з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду відповідача 1 (державна реєстрація змін до статуту відповідача 1 щодо збільшення статутного фонду була проведена державним реєстратором Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації 26.04.2007, що підтверджується відповідним записом на титульній сторінці статуту відповідача 1, який міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В судовому засіданні 08.07.2008 представник відповідача 2 в якості додатків до відзиву на апеляційну скаргу подав копії платіжних доручень № 78 від 04.08.2008, № 80 від 07.04.2008, № 79 від 07.04.2008, № 84 від 09.04.2008, № 99 від 10.04.2008, які свідчать про сплату вартості акцій додаткової емісії в повному обсязі на виконання умов підп. „б” п. 2.1 оскаржуваного договору.

Неможливість подання цих доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, відповідач 2 обгрунтував тим, що 50% решти суми договору купівлі-продажу має бути здійснена відповідачем 2 на протязі одного року з дати реєстрації змін до статуту щодо збільшення статутного фонду відповідача 1, тобто 26.04.2008, а отже після винесення рішення судом першої інстанції. Крім того, платіжні доручення № № 84, 99 також датовані 09.04.2008 та 10.04.2008 відповідно.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007 є таким, що відповідає нормам діючого законодавства, підстав для визнання його недійсним, з підстав фіктивності не існує.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Посилання апелянта на ст. 234 ЦК України та необхідність застосуваня ст. 215 ЦК України, яка вказує, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог щодо спрямування його на реальне настання правових наслідків є підставою для визнання такого правочину недійсним, відхиляються судом як необґрунтовані та безпідставні.

Із визначення фіктивного правочину, яке міститься у ч. 1 ст. 234 ЦК України випливає, що його ознаками є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін, відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину – спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин.

Таких обставин за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в порядку розділу ХІІ ГПК України Київським апеляційним господарським судом не встановлено.

Отже, вищенаведені твердження апелянта про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів від 05.03.2007р. недійсним з підстав його фіктивності, відхиляються судом як необґрунтовані в розумінні ст. 33 ГПК України.

Зазначені твердження апелянта повністю спростовуються матеріалами справи. Інші доводи не приймаються Київським апеляційним господарським судом не приймаються в розумінні ст. 34 ГПК України.

Київський апеляційний господарський суд вважає, суд першої інстанції дійшов правомірного до висновку, що підстави для визнання договору недійсним в розумінні п. 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України відсутні.

З огляду на вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Відкритого акціонерного товариства „Завод Маяк” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.04.2008 у справі №16/109 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 16/109 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом місяця.

Головуючий суддя

Судді

10.07.08 (відправлено)