ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.07.08                                                                                           Справа № 10/72

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого –судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л., при секретарі судового засідання Боршовському Т.І., розглянувши апеляційну скаргу Мукачівського міського комунального підприємства “Мукачівтепло” від 14.05.2008 року № 13-1/160 (вх. № 147 від 26.05.2008 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72

за позовом Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ.

до Мукачівського міського комунального підприємства “Мукачівтепло”, м.Мукачево

про стягнення 637255,65 грн.

за участю представників сторін: від позивача –Працьовита С.М., від відповідача - не з‘явився.

Представнику позивача роз»яснено права та обов»язки передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України). Відводів суддям колегії та секретарю судового засідання від сторін не надходило.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 задоволено позов Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” до Мукачівського міського комунального підприємства “Мукачівтепло”: стягнено з останнього 544983,30 грн. інфляційних та 92272,35 грн. –3 % річних з простроченої суми та 6609,01 грн. в відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, Мукачівське міське комунальне підприємство “Мукачівтепло” (відповідач у справі, надалі –Мукачівтепло) оскаржило його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та за неповного з»ясування всіх обставин справи. В обгрунтування таких висновків посилається на те, що позивачем вже стягувались інфляційні втрати та три відсотки річних за користування простроченою сумою. Судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано відсутність вини відповідача в простроченні сплати суми основного боргу та те, що стягнення даних штрафних санкцій може призвести до банкрутства відповідача. Також апелянт зазначає про те, що судом не було застосовано норми ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) щодо застосування строків спеціальної позовної давності до спірних правовідносин. За наведеного, просить рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Дочірній компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” в позові до нього.

Дочірня компанія “Газ України” НАК “Нафтогаз України” (позивач у справі, надалі –ДК «Газ України») вимоги апеляційної скарги заперечила, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу № 31/10-6025 від 28.05.2008 року (вх. № 3524 від 02.06.2008 року). Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 залишити без змін.

Відповідач явки представника в судове засідання не забезпечив. Однак, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи повідомлення відповідача належним чином про час та місце слухання справи, що стверджується поштовим повідомленням про вручення йому під розписку ухвали суду від 30.05.2008 року, яке знаходиться в матеріалах справи, положення ст. 101 ГПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 17.07.2006 року у справі № 10/213 стягнено з Мукачівського міського комунального підприємства “Мукачівтепло” на користь Дочірньої компанії “Газ України” НАК “Нафтогаз України” 1881726,63 грн. основного боргу та відмовлено в позові щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та штафу. Даним рішенням встановлено факт невиконання відповідачем зобов»язань по договору № 06/03-985 ТЕ-12 від 24.01.2003 року (надалі –Договір) щодо оплати поставленого йому позивачем з січня по жовтень 2003 року природного газу. Також зазначеним рішенням господарського суду встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 1881726,62 грн. Дане рішення в частині задоволення позову ДК «Газ України»про стягнення основного боргу в сумі 1881726,63 грн., залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2007 року, а отже, набрало законної сили, а факти встановлені ним відповідно до ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

В позовній заяві від 13.03.2008 року ДК «Газ України»просить стягнути з Мукачівтепло 544983,30 грн., що становлять інфляційні втрати з простроченої суми (1881726,63 грн.) по Договору за період з серпня 2006 року по січень включно .2008 року та 92272,35 грн., що складають 3% річних з простроченої суми по Договору за період з 18.07.2006 року по 07.03.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не подано суду доказів того, що рішення господарського суду Закарпатської області від 17.07.2006 року у справі № 10/213 є виконаним Мукачівтепло станом на 07.03.2008 року в добровільному чи примусовому порядку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Статтею 193 Господарського кодексу України (надалі –ГК України), ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даних Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, кредитор не позбавлений можливості звернутись до суду, в разі прострочення боржником грошового зобов‘язання, з окремим позовом про стягнення інфляційних втрат, заподіяних внаслідок прострочення, та 3% річних з простроченої суми, оскільки стягнення зазначених коштів є самостійним способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який встановлений законом, а саме: ст. 625 ЦК України.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підставності нарахування відповідачу 544983,30 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2006 року по січень включно 2008 року та 92272,35 грн. –3% річних за період з 18.07.2006 року по 07.03.2008 року, оскільки їх нарахування повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про необхідність застосування судом спеціального строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні нарахування є складовою частиною суми основного боргу, оскільки їх суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від обезцінювання грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в зв‘язку з простроченням відповідачем грошового зобов‘язання, а три відсотки річних –є компенсацією (платою) боржника за користування грошовими коштами, які підлягають сплаті кредитору. Тобто зазначені інфляційні нарахування та три відсотки річних по своїй правовій природі не є неустойкою в розумінні ст. 549 ЦК України, і до них не можуть застосовуватись скорочені строки позовної давності, передбачені ч. 1 ст. 223 ГК України, ст. 258 ЦК України. Крім цього, дані нарахування, не є збитками в розумінні ст.ст. 224-226 ГК України, та штрафними санкціями в розумінні ст. 230 ГК України, і до них не може бути застосований передбачений ст. 232 даного Кодексу порядок застосування штрафних санкцій.

Крім цього, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції того, що несплата суми заборгованості по Договору сталась не з його вини, а з вини державної виконавчої служби. При цьому, апеляційний суд виходить з того,що нарахування відповідачу інфляційних та 3% річних відбулось не в зв»язку з невиконанням відповідачем рішення господарського суду від 17.07.2006 року у справі № 10/213, а в зв»язку з невиконанням грошового зобов»язання по договору № 06/03-985 ТЕ-12 від 24.01.2003 року. При цьому, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України відповідальність боржника за неможливість виконання грошового зобов»язання настає незалежно від вини самого боржника.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов ДК «Газ України»є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 є законним та обгрунтованим, а тому відсутні, встановлені ст. 104 ГПК України, підстави для його скасування чи зміни.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49, 99 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Мукачівського міського комунального підприємства “Мукачівтепло” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 22.04.2008 року у справі № 10/72 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий- суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь