ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2008

Справа №2-30/649-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айра», м. Ялта, вул. Тімірязєва, буд. 43, кв. 32.

До відповідача Фонду комунального майна Ялтинської міської ради, м. Ялта, вул. Радянська, буд. 1.

Про визнання незаконною бездіяльність.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П р е д с т а в н и к и:

Від позивача – Мовчан, адвокат, посвід. № 007 від 27.11.2007 р.

Від відповідача – Мещерякова, за дов. від 18.03.2008 р. № 01 у справі, Толста, за дов. від 05.05.2008 р. № 03 у справі.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до Фонду комунального майна Ялтинської міської ради про визнання незаконною відмову відповідача у викупі орендованого майна – нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Заявою від 26.02.2008 р. позивач уточнив свої вимоги, просить визнати незаконною бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради стосовно ненадання згоди позивачу ТОВ «Айра» на викуп орендованого майна – нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Заявою від 06.05.2008 р. позивач знову змінив свої вимоги, просить захистити його порушене право шляхом визнання незаконною бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень площею 55,8 м.кв., розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Свої вимоги позивач пояснює тим, що він здійснив невід’ємні поліпшення орендованого майна, вартість яких перевищує 25 % від залишкової вартості майна, а тому згідно з Програмою приватизації майна, що знаходиться у комунальній власності Ялтинської міської ради на 2004 – 2006 р.р. має право на приватизацію орендованого майна, яке знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

29.09.2004 р. ТОВ «Айра» звернулося до відповідача із заявою про надання права на викуп нежитлових приміщень, що орендуються, однак відповіді не одержав, а тому просить визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо приватизації нежитлових приміщень.

Представник відповідача представив відзив на позов в якому проти задоволення позову заперечує з підстав, що згідно із Законом України «Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини» орендуєме позивачем приміщення було включено до списку виявлених пам’яток культурної спадщини місцевого значення наказом Республіканського комітету по охороні та використанні пам’яток історії та культури № 4-ов від 02.04.2001 р. і його приватизація заборонена.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, господарський суд розглядає справу по наявним в ній матеріалам, яких достатньо для розгляду справи по суті. Інших доказів сторонами не представлено.

Ухвалою господарського суду від 26.02.2008 р. строк розгляд даної справи продовжувався відповідно до ст. 69 ГПК України.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

23 червня 2003 р. КП «Ялтажилексплуатація» Ялтинського міськвиконкому (орендодавець) та ТОВ «Айра» (орендар) уклали договір оренди комунального майна № 88.

Предметом договору сторони визначили оренду нежитлового приміщення (літ. А, пом. 4 – 1) площею 63,4 кв.м., розташованого за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11. (п. 2.1., 2.2 договору).

16 липня 2004 р. Республіканський комітет по охороні культурної спадщини АР Крим та ТОВ «Айра» уклали охоронний договір на пам’яток культурної спадщини об’єкту охорони - торгові ряди Стахєєва (колишні торгові ряди готелю «Росія») побудова кінця 19 в., які включені в список виявлених об’єктів культурної спадщини місцевого значення наказом Республіканського комітету по охороні та використанню пам’яток історії та культури № 4 - об від 02.04.2001 р., рег. № 22/308 від 17.04.2001 р. ГУ юстиції МЮУ в АР Крим за адресою: м. Ялта, наб. ім.. Леніна, буд. 11 площею 55,8 кв.м.

Відповідно до п. 51 чинної Державної програми приватизації на 2000 - 2002 роки, яку затверджено Законом України «Про Державну програму приватизації» від 18.05.2000 р. №1723-III, орендар одержує право на викуп майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості майна (будівлі, споруди, приміщення).

29.09.2004 р. ТОВ «Айра» звернулося до Фонду комунального майна Ялтинської міської ради із заявою про надання права викупу нежитлових приміщень, що орендуються, розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Як зазначає позивач в позові, відповідачем була розпочата процедура надання права на викуп орендованих приміщень, замовлено проведення оцінки вартості невід’ємних поліпшень, яка була зроблена і 19.11.2005 р. був наданий відповідний висновок (а.с. 21).

Позивач пояснює, що після отримання висновку будь-які подальші дії щодо приватизації майна були припинені.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2005 р. КП «Ялтажилексплуатація» Ялтинської міськвиконкому (орендодавець) та ТОВ «Айра» (орендар) уклали додаткову угоду, якою доповнили договір від 23.06.2003 р. № 88 новим п. 3.3.4. в частині надання позивачу права викупу орендованого приміщення.

В подальшому, листом від 10.07.2007 р. № 02-11/1010 Фонд комунального майна Ялтинської міської ради зазначив, що згідно з висновком ідентифікації поліпшень було встановлено, що проведені позивачем невід’ємні поліпшення не перевищили 25 % від остаточної вартості, а тому орендар не одержав права на викуп відповідно до п. 16 абз. 3 Програми приватизації майна, яке знаходиться в комунальній власності Ялтинської міської ради на 2004 – 2006 р.р. Також відповідач зазначив, що питання щодо викупу орендованого майна на сесію міської ради не виносився, оскільки набрав сили Закон України «Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини», згідно з яким забороняється приватизації об’єктів культурної спадщини.

На думку позивача подальша бездіяльність відповідача позбавляє ТОВ «Айра» можливості реалізувати своє передбачене законом право викупу орендованого приміщення, а тому позивач просить визнати незаконною бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень площею 55,8 м.кв., розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі ст. 1 ГПК України до господарського суду мають право звертатися підприємства за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Сторонами в судовому процесі є позивачі і відповідачі. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. (ст. 21 ГПК України).

Аналізуючи приведені норми можна зробити висновок, що завданням господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємства, тобто за результатом розгляду господарської справи, суд повинен поновити порушене чи оспорюване право і охоронювані законом інтереси позивача.

Однак обраний позивачем спосіб захисту не дає суду можливості поновити порушені права позивача, оскільки визнання незаконною бездіяльності Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень не захищає та не поновлює право позивача, а лише констатує такий факт.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, якщо судом буде визнана бездіяльність незаконною, то це дасть можливість у подальшому звернутися з позовом про зобов’язання вчинити будь-які дії з приватизації орендованого майна. Таким чином, в даному випадку позивач підтвердив, що він звернувся до господарського суду не за захистом своїх порушених прав, а встановленням факту незаконної бездіяльності відповідача щодо вирішення питання про приватизацію.

По суті, така вимога, як визнання незаконною бездіяльності відповідача не направлена на встановлення порушеного права позивача, а лише може бути встановлена, як оцінка поведінки відповідача у разі вирішення спору про цивільне право, а саме: зобов’язання відповідача вчинити певні дії або стягнення збитків, якщо вони були заподіяні незаконною бездіяльністю.

З приведених підстав, суд вважає що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту, який не тягне за собою захисту та поновлення його порушених прав.

Що стосується посилань позивача в позові на пропуск строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Первинно позивач в позові ставив питання про визнання незаконною відмову відповідача у викупі орендованого майна, однак при цьому не вказував яким чином позивач відмовив йому в приватизації. В подальшому, позивач неодноразово уточнював свої вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Айра» звернулося до Фонду комунального майна Ялтинської міської ради із заявою про надання права викупу нежитлових приміщень 29.09.2004 р. Сповіщення про неодержання права на приватизацію орендованого майна позивач одержав з листа Фонду комунального майна Ялтинської міської ради від 10.07.2007 р. № 02-11/1010. З приводу викладеного, на думку суду строк позовної давності не пропущений, оскільки про неодержання права на приватизацію позивач дізнався з листа від 10.07.2007 р., а тому його поновлення не вимагається.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 06 травня 2008 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 15 травня 2008 р.

Керуючись ст. 82 – 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.