СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

09 квітня 2008 року

Справа № 2-22/14538-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Ходирева Сергія Сергійовича, довіреність № б/н від 09.01.08;

відповідача: Кузьміна Володимира Володимировича, довіреність № 13640/к/100 від 06.08.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 22.01.2007 у справі № 2-22/14538-2007А

за позовом           приватного підприємства "Жайворонок" (вул. Більшовицька, 33,Ялта,98637)

до           Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної республіки Крим від 22.01.2007 у справі № 2-22/14538-2007А позов задоволено частково.

Скасовано рішення ДПІ у м. Ялта від 15.06.2007 № про застосування до приватного підприємства “Жайворонок” фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного підприємства “Жайворонок” 1,13 грн.- судового збору.

В іншій частині позовних вимог –у позові відмовлено.

Суд визнав доведеним факт порушення позивачем статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” і тому відмовив у задоволенні позову щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 425,00 грн.

При скасуванні рішення податкового органу про застосування до позивача фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн. суд виходив з того, що у приватного підприємства "Жайворонок" є ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а також те, що наданий контролюючим органом фіскальний чек (копія) не може бути доказом продажу позивачем алкогольних напоїв на розлив для споживання їх на місці.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, який передбачений Конституцією та законами України, в наслідок чого відмовив у задоволенні вимог по визнанню зазначених дії протиправними.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати в частині задоволення вимог, прийняти нову постанову, якою у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно встановив обставини справи та порушив норми матеріального права.

Так, відповідач посилається на відсутність ліцензії у позивача на дозвіл торгівлі алкогольними напоями на розлив та відсутність доказів, які б підтверджували той факт, що приватне підприємство "Жайворонок" не торгує вином на розлив по 100 грамів, у зв’язку з чим, на його думку, суд порушив норми статей 1 та 15-3 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Повторно розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач зареєстрований як суб’єкт підприємницької діяльності рішенням виконкому Ялтинської міської ради від 25.02.1994.

Працівниками відповідача на підставі направлень № 0095 та № 0094 від 04.06.2007 була проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій позивачем у магазині , розташованому за адресою: м. Ялта, вул. Ленінградська 14/1.

За результатами вказаної перевірки був складений акт № 001749, в якому зроблений висновок про порушення позивачем п. 5, 11 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 15-3 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

На підставі вказаного акту відповідач 15.06.2007 прийняв рішення № про застосування фінансових санкцій, згідно з яким за здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями на розлив для застосування на місці застосував до нього згідно зі статтею 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” штрафні санкції у розмірі 1700,00 грн.

Крім того на підставі зазначеного акту перевірки відповідач 15.06.2007 прийняв рішення про застосування штрафних санкцій № , згідно з яким відповідно до п. 3, п. 6 статті 17 “ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” застосував до позивача штрафні санкцій у сумі 425,00 грн.

Однак, суд апеляційної інстанції враховує те, що заявник апеляційної скарги не оскаржує рішення в частині відмови у позові щодо скасування вищенаведеного акту.

Відповідно до пункту 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, в цій частині судова колегія постанову суду першої інстанції повторно не переглядає.

Крім того, з тих же підстав, апеляційна інстанція не переглядає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій посадових осіб відповідача.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та тютюновими виробами визначені у Законі України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Відповідно до статті 15 вказаного закону - роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб’єктами підприємницької діяльності всіх форм власності за наявності у них ліцензій.

У матеріалах справи є копія Ліцензії Серія АВ № 144995 яка видана позивачу на роздрібну торгівлю алкогольними напоями терміном дії з 20.10.2006 по 20.10.2007 з визначенням місця торгівлі м. Ялта, вул. Ленінградська 14/1.

Статтею 15-3 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” визначені обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, згідно з якими продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки підприємствам громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус підприємств громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Таким чином, підлягає встановленню факт продажу суб’єктом господарювання алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці. Саме на таки протиправні дії посилається податковий орган в апеляційній скарзі і про що зазначено в акті перевірки.

Судова колегія звертає увагу на копію квитанції (том 1, а. с. 73), на яку посилається відповідач і яка фактично є єдиним документальним доказом покладеним в основу акту перевірки. Так, в даній квитанції є вказівка загальної ціни сплаченої за „портвейн червоний” –12,00 грн., із зазначенням ціни за 100 гр. –1,20 грн. Однак, головним у даному випадку є те, що контрольною закупкою було придбано саме 1 літр, а не 100 грамів.

Посилання податкового органу на те, що у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували той факт, що суб’єкт господарювання не торгує вином на розлив по 100 грамів взагалі є хибним.

Так, пунктом 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Тобто, процесуальним законом чітко передбачено, що у таких випадках, як у даній справі, саме контролюючий орган повинен надати докази порушення суб’єктом господарювання норм чинного законодавства, зокрема доказ торгівлі приватним підприємством "Жайворонок" вином на розлив по 100 грамів.

Проте, копія квитанції (том 1, а. с. 73) таких відомостей не містить.

Таким чином, доводи Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим про продаж позивачем віна малими порціями (100 грам) є лише припущенням.

Відповідальність за порушення норм Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” визначена у статті 17 цього Закону .

У матеріалах справи є документи, яки свідчать про те, що позивач здійснює роздрібну торгівлю віном на винос шляхом його розливу з 10 літрових ємностей у разову тару ємністю 1 літр з кришкою. Зазначену тару позивач отримує від постачальників алкогольних напоїв.

В обґрунтування цього висновку також свідчить Асортимент продукції, що реалізується узгоджений з головним державним санітарним лікарем м. Ялти (том 1, а. с. 15).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем фактично здійснювалась діяльність з продажу за готівкові кошти алкогольних напоїв безпосередньо громадянам для їх особистого некомерційного використання, що відповідно до Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими Постановою КМУ № 854 від 30.07.1996, є саме роздрібно торгівлею алкогольними напоями.

Всі ці обставини в своєї сукупності вказують на помилковість висновку податкового органу про продаж позивачем алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Таким чином, акт перевірки є неналежним доказом виявлення відповідачем порушень Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення відповідача від 15.06.2007 № про застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 1700,00 грн. є неправомірним і підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.01.2007 у справі № 2-22/14538-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова