КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.01.2008
№ 8/159

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
23.10.2007

у справі № 8/159

за позовом                               ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "Вікінг-МВ"

третя особа відповідача          ОСОБА_2

ОСОБА_3

третя особа позивача

про
визнання
недійсною заяви про відступлення частини частки у статутномуфонді та визнання
дійсним статуту товариства

Суть рішення і апеляційної скарги:

ОСОБА_1(далі - позивач) у травні 2007
року звернулася до господарського суду Чернігівської області з позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг -МВ” (далі - відповідач), треті
особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача: ОСОБА_3,ОСОБА_2про визнання дійсною заяви ОСОБА_4від 18 серпня
2005р. про відступлення частини належної йому частки у статутному фонді
товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг - МВ”  позивачці в розмірі 60%, що становить 69
036,50 грн. з залишенням за собою решти частки - 5%, що становить 3 633,50грн.;
про визнання дійсним статут товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг -
МВ” у редакції, затвердженій учасниками 18.07.2005. Крім того, позивач просив
суд призначити судово - почеркознавчу експертизу з встановленням належності
підписів ОСОБА_4на протоколі загальних зборів від 18.07.2005 та статуті у новій
редакції від 18.07.2005.

Після порушення провадження у справі
представником позивача 23.10.2007 подана заява про відмову від позову в частині
визнання дійсним статуту в новій редакції від 18.07.2005, про що зазначено в
протоколі судового засідання суду першої інстанції від 23.10.2007.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 23.10.2007 у справі № 8/159 провадження в частині
визнання дійсним статуту товариства з обмеженою відповідальністю ”Вікінг - МВ”
в редакції від 18.07.2005 припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України в
зв'язку з тим, що позивач відмовився в частині позовних вимог, дії позивача по
відмові від частини позовних вимог не суперечать чинному законодавству, не
порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а в частині
визнання дійсним заяви ОСОБА_5від 18.07.2005 про відступлення частини належної
йому частки у статутному капіталі ТОВ „Вікінг - МВ” - відмовлено в задоволенні
позову.

Рішення мотивоване тим, що судом може
бути визнаний дійсним правочин, який підлягав обов'язковому нотаріальному
посвідченню, але не був посвідчений в силу незалежних від особи, яка вчинила
такий правочин, обставин. Враховуючи, що правочин по відступленню частини
частки у статутному капіталі товариства не потребує нотаріального посвідчення,
а законом не передбачено такого способу захисту, як визнання дійсним право-
чину, для якого не вимагається обов'язкове нотаріальне посвідчення, суд першої
інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в позові в цій частині. Крім
того, суд першої інстанції прийняв відмову позивача від позову в частині
визнання дійсним статуту товариства в редакції від 18.07.2005, тому провадження
у справі в цій частині припинено.

Не погоджуючись частково із вказаним
рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить Київський апеляційний господарський суд його скасувати в частині
визнання дійсною заяви ОСОБА_6 про відступлення частини належної йому частки у
статутному капіталі ТОВ „Вікінг - МВ”, та прийняти нове рішення, яким позов у
вказаній частині задовольнити. Також апелянт просив призначити судово -
почеркознавчу експертизу з встановлення належності підпису ОСОБА_5на протоколі
зборів учасників ТОВ „Вікінг - МВ” від 18.07.2005 № 6, на вирішення якої
поставити наступне питання: ким, ОСОБА_5чи іншою особою виконано підпис на
протоколі № 6 зборів учасників ТОВ „Вікінг - МВ” від 18.07.2005 в графі
„ОСОБА_5”.

Ухвалою Київського апеляційного господарського
суду від 22.11.2007 по справі № 8/159 апеляційна скарга прийнята до розгляду та
порушено апеляційне провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
частиною 3 ст. 29 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців” на думку заявника передбачено, що відступлення
учасником частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю
оформлюється шляхом заяви, яка є однією із підстав для внесення відповідних змін
до статуту товариства та має бути зроблена в нотаріальній формі. Оскільки
відступлення частини частки у статутному фонді також має за наслідок перехід
прав та обов'язків учасника товариства з обмеженою відповідальністю іншій особі
в межах та обсягах, співвідносних з розміром частини частки, що відступається,
то такий правочин, на думку апелянта, також має нотаріально посвідчуватися.
Тому в апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку стосовно того, що односторонній правочин з відступлення
частини частки у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю не
потребує нотаріального посвідчення, та безпідставно відмовив апелянту у
заявленому позові.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2007 та 15.01.2008 розгляд апеляційної скарги
відкладався та суд зобов'язував сторін надати суду додаткові документи, а саме:
позивача - оригінал протоколу зборів учасників ТОВ „Вікінг - МВ” від
18.07.2005р. № 6, оригінали інших документів доданих до позовної заяви;
відповідача - відзив на апеляційну скаргу з підтверджуючими документами, доводи
(міркування) щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи з встановлення
належності підпису ОСОБА_5на протоколі зборів учасників ТОВ „Вікінг - МВ” від
18.07.2005р. № 6 в розумінні ст. 41 ГПК України; третіх осіб - доводи
(міркування) щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи з встановлення
належності підпису ОСОБА_5на протоколі зборів учасників ТОВ „Вікінг - МВ” від
18.07.2005р. № 6.

Представники
сторін в судові засідання 11.12.2007, 15.01.2008 та 29.01.2008 не з'являлися,
вимоги ухвал суду апеляційної інстанції від 11.12.2007 та 15.01.2008 не
виконали, про причини неявки суду не повідомляли. Тоді як, представники сторін
належним чином повідомлялися про час і місце судового засідання. Так, поштові
повідомлення за № № 24563, 24562 підтверджують обізнаність третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3та
ОСОБА_2відносно часу та місця розгляду скарги.

На
адресу позивача, яка була зазначена самим апелянтом в апеляційній скарзі
(АДРЕСА_1) направлялися вищезазначені ухвали, що підтверджується штампом
відділу діловодства Київського апеляційного господарського суду на зворотних
аркушах даних ухвал, реєстром відправленої рекомендованої кореспонденції від
13.12.2007 та 17.01.2008 (додані до матеріалів справи). Крім того, 23.01.2008
на адресу позивача судом була направлена телеграма з повідомленням про вручення
про час та місце розгляду справи. Тоді як 24.01.2008 до канцелярії Київського
апеляційного господарського суду надійшла телеграма від відділу зв'язку
Чернігів 602/88 32 24/1 1345, в якій зазначалось, що „телеграма, подана по
квитанції 001/312 23/1 АДРЕСА_1ОСОБА_1не доставлена, квартира закрита, адресат
по повідомленню за телеграмою не з'являється - експедитор ОСОБА_6”.

Поштове
повернення ухвали від 11.12.2007 від позивача (апелянта) також надійшло на
адресу суду 28.01.2007 з довідкою про причину повернення - за закінченням
терміну зберігання. Також, з даного поштового повернення вбачається, що
представник пошти постійно намагався вручити даний лист, а саме: 20.12.2007,
25.12.2007, 08.01.2008, 14.01.2008 та 17.01.2008.

Відповідачу
ухвали направлялись по двох адресах 1) 14000 м. Чернігів, вул. Толстого, 130/18.
2) 14020 м. Чернігів. вул. Шевченка, 162а, що підтверджується штампом відділу
діловодства Київського апеляційного господарського суду на зворотних аркушах
даних ухвал, реєстром відправленої рекомендованої кореспонденції від 13.12.2007
та 17.01.2008. Поштове повернення надійшло тільки з другої адреси, в довідці
якого значилось, що „за зазначеною адресою сторона не значиться”. Крім того,
директором відповідача є позивач по даній справі згідно протоколу № 6/1
загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг -
МВ” (аркуш справи 60).

До
повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників
судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому
примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті
органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т.п., з
урахуванням конкретних обставин справи можуть вважаться належними доказами
виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового
процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (аналогічна позиція
міститься в інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-8/1228
„Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального
кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів
у 2005 році”).

За
таких обставин Київський апеляційний господарський суд вжив всіх передбачених
законом заходів щодо повідомлення учасників судового процесу про час і місце
судового засідання, в тому числі апелянта (за адресою вказаною особисто) та
відповідача (за двома адресами).

Враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася,
сторони не скористалися належним їм процесуальним правом приймати участь в
судовому засіданні 29.01.2008, Київський апеляційний господарський суд дійшов
висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за
наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 ГПК України.

Стосовно клопотання апелянта про
проведення експертизи, Київський апеляційний господарський суд відмовляє в його
задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 3.2 п. 3
“Оформлення матеріалів для проведення експертиз (досліджень)” Інструкції „Про
призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень”,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, до
експертної установи надаються: постанова (ухвала) про призначення експертизи,
об'єкти, зразки для порівняльного дослідження та, у разі потреби матеріали
справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів
тощо).

Відповідно
до п. 1 розділу “Почеркознавча експертиза” Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, затверджених
наказом Міністерства юстиції України N 53/5 від 08.10.98, у виняткових
випадках, коли оригінали досліджуваних документів не можуть бути представленими
експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями
документа, приєднаними до справи у встановленому законом порядку. Про
проведення експертизи за такими матеріалами має бути вказано у постанові
(ухвалі) про її призначення. Почеркознавчі дослідження за копіями об'єктів
дослідження можуть бути проведені лише після вирішення експертами в галузі
технічного дослідження документів питання про відсутність монтажу.

Заважаючи
на те, що матеріали справи містять лише копію протоколу № 6 від 18.07.2005,
відсутні оригінали будь-яких документів, підписаних ОСОБА_1, а також
неодноразовою неявкою представників сторін у судове засідання, ігнорування
учасниками судового процесу вимог ухвал Київського апеляційного господарського
суду від 11.12.2007 та від 15.01.2008 щодо подачі оригіналів документів,
клопотання позивача (апелянта) про призначення почеркознавчої експертизи
відхиляється судом апеляційної інстанції з підстав того, що, по-перше,
вищевказана експертиза не підпадає під поняття виключного випадку, коли
оригінали досліджуваних документів не можуть бути представленими експертові.
По-друге, предметом спору по даній справі є визнання дійсної заяви, тому в силу
ст.ст. 34, 36 ГПК України зазначене клопотання є необґрунтованим також в
розумінні принципу належності та допустимості доказів.

Таким чином, Київським апеляційним
господарським судом було вжито всіх заходів для отримання необхідного об'єкту
дослідження, а матеріали справи такого не містять, враховуючи ст.ст. 33-34, 36
ГПК України та той факт, що розгляд справи неодноразово відкладався на підставі
ст. 77 ГПК України у зв'язку з неявкою представників сторін та неподанням
витребуваних доказів, а також на те, що строк розгляду скарги, передбачений ст.
102 ГПК України, сплинув та з метою недопущення порушення строків розгляду
апеляційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення постанови по
суті.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду № 01-23/1/3 від 28.01.2008 „Про зміну складу
колегії суддів”, в зв'язку з виходом судді Алданової С.О. в щорічну відпустку
доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 8/159 колегії суддів у складі:
Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Капацин Н.В., Коротун О.М.

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, позивач є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг
- МВ” (відповідач), що підтверджується розділом 3 статуту товариства, зареєстрованого
розпорядженням Чернігівського міського голови від 18.03.2004 № 92-р.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також,
апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному
обсязі.

Учасником
відповідача також був чоловік позивача, ОСОБА_5, який загинув 20.08.2005, про
що видано свідоцтво про смерть серії 1-ЕЛ № НОМЕР_1 від 25.08.2005.

Відповідно
до п. 8.3. цього статуту статутний капітал товариства визначений у розмірі
111800 грн., при цьому згідно із п. 8.4. статуту частка позивача у статутному
капіталі становила 39130грн., або 35% статутного капіталу. Решта розміру
статутного капіталу 7267 грн., що становило -65% належало ОСОБА_4.

В
матеріалах справи наявна копія протоколу № 6 від 18.07.2005 (аркуш справи 16 т.
1), із змісту якого вбачається, що 18 липня 2005 проводилися збори учасників
товариства, на яких вирішувалися питання про збільшення статутного фонду
товариства, терміни формування розміру статутного фонду (капіталу) товариства,
розглядалася заява ОСОБА_4 про відступлення частини належної йому частки у
статутному фонді іншому учаснику - ОСОБА_1 (позивачу), та питання про
приведення установчих документів товариства у відповідність до вимог чинного
законодавства.

Відповідно
до протоколу учасників товариства, вони вирішили погодитись про відступлення
частки у статутному фонді товариства яка належить ОСОБА_4 у розмірі 72 670,00
грн. (65%) наступним громадянам в таких розмірах:

-          учаснику ОСОБА_4 - 3633,50 грн. або
5% відсотків статутного фонду.

-          учасниці ОСОБА_169 036,50 грн. або
(60%) відсотків статутного фонду.

Як встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_5 загинув 20.08.2005, в зв'язку з чим 10.04.2006 державним
нотаріусом першої Чернігівської нотаріальної контори видані ОСОБА_2та
ОСОБА_3(треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача) свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку
спадкового майна кожному, яке складається з частки в статутному фонді ТОВ
„Вікінг - МВ” в розмірі 65%, що належала ОСОБА_4. Свідоцтва зареєстровані в
реєстрі за № 1-894, № 1-892 (аркуші справи 132-133 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, та
не заперечується учасниками судового процесу, 05.07.2006 державним нотаріусом
першої Чернігівської нотаріальної контори видано ОСОБА_6свідоцтво про право на
спадщину за законом на ј частку спадкового майна кожному, яке складається з
частки в статутному фонді ТОВ „Вікінг - МВ” в розмірі 65%, що належала ОСОБА_4.
Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1-1888, (аркуші справи 2 т. 2).

06.07.2006
державним нотаріусом першої Чернігівської нотаріальної контори видано
ОСОБА_1свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку спадкового майна
кожному, яке складається з частки в статутному фонді ТОВ „Вікінг - МВ” в
розмірі 65%, що належала ОСОБА_4. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №
1-1886, (аркуші справи 3 т. 2).

Як вбачається із копії протоколу № 6,
на зборах учасників від 18.07.2005 ОСОБА_5 заявив про відступлення частини
належної йому частки у статутному капіталі товариства, а саме 60% розміру
статутного капіталу, іншому учаснику - ОСОБА_1, на що було отримано згоду всіх
учасників товариства.

В зв'язку з відступленням частини
частки на зборах була прийнята нова редакція статуту товариства, відповідно до
п. 8.4. якого частки учасників у статутному капіталі становлять:

- ОСОБА_5 3633,50 грн. або 5%
статутного капіталу;

- ОСОБА_1108 166,50 грн. або 95%
статутного капіталу;

Суд першої інстанції вірно встановив,
що Державна реєстрація змін до статуту на день вирішення спору не була
проведена.

Згідно з ст. 53 Закону України „Про
господарські товариства” в редакції, яка діяла станом на 18.07.2005 вказано, що
учасник товариства з обмеженою відповідальністю може за згодою решти учасників
відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього ж
товариства.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 147
Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її
частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Аналіз зазначеної статті свідчить, що
поняття відступлення частки (її частини) включає в себе такі дії, як міна,
дарування і передбачає передачу частки (її частини) іншій особі. Не є
відступленням передача частки за договором застави. Про свій намір продати
частку (її частину) учасник зобов'язаний повідомити в силу ч. 2 ст. 147 ГПК
України усіх учасників товариства. У своєму повідомленні він має зазначити ціну
та інші умови продажу (наприклад, терміни та форми розрахунків). Учасники мають
право протягом місяця з дня повідомлення реалізувати своє переважне право, якщо
інший строк не встановлено у статуті чи домовленістю між учасниками товариства.
Такого повідомлення матеріали справи не містять.

Як уже зазначалося, перехід часток
від учасника до інших осіб відбувається на підставі договору, але можливий
перехід частки в силу обставин, що не залежать від волі учасника (ч.5 цієї
статті). Мається на увазі смерть учасника - фізичної особи або ліквідація
учасника - юридичної особи. Проте, ч. 5 цієї статті не застосовується до
спірних правовідносин, оскільки такий перехід, за твердженням позивача, мав
місце, до смерті ОСОБА_4.

Ані Законом України „Про господарські
товариства”, ані статутом товариства не визначений порядок оформлення передачі
частки (її частини) від одного учасника товариства іншому.

Київський апеляційний господарський
суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при відступленні частки
(її частини) у статутному капіталі обов'язок щодо передачі цієї частки виникає
саме у особи, яка її відступає. Договору дарування чи іншого договору щодо
відступлення частки у статутному капіталі відповідача сторонами не надано,
інших доказів існування таких угод судам також не надано.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків, При цьому, за своєю природою правочин являє собою правомірні
вольові дії особи, спрямовані на досягнення певного результату. В силу вказаної
статті правочин може бути одностороннім, дво - чи багатостороннім. За
загальними вимогами дійсності  (чинності)
правочину, встановлених ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України
„Про господарські товариства” статут товариства має містити відомості про
розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними
вкладів. Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в зв'язку
із відступленням учасником товариства його частки іншим учасникам, до статуту
товариства мають бути внесені відповідні зміни.

Так, згідно з ст. 29 Законом України
„Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” для
проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи
засновники (учасники) або уповноважений ними орган чи особа повинні подати
особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи;

- нотаріально посвідчену копію
рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу,
яким затверджено зміни до установчих документів;

- оригінал установчих документів
юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію;

- два примірники змін до установчих
документів юридичної особи та два примірники установчих документів у новій
редакції, або два примірники установчих документів у новій редакції;

- документ, що підтверджує внесення
реєстраційного збору за проведення державної реєстрації змін до установчих
документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню
лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Ст. 219 ЦК України передбачає, що у
разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього
правочину такий правочин є нікчемним. Суд в свою чергу, може визнати такий
правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі
особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала
обставина, яка не залежала від її волі.

Серед позовних вимог по даній справі
не заявлялась вимога про визнання дійсним будь-якого правочину, не визначався
склад сторін за такими вимогами та підсудність такого спору; в суді першої
інстанції не уточнялись позовні вимоги, а до повноважень суду апеляційної
інстанції не належить розгляд вимог, які не були предметом розгляду в суді
першої інстанції.

Згідно
з п.4 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що
виникають з корпоративних відносин між господарським товариством (відповідач по
нашій справі) та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі
учасником який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та
організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Ч. 2 цієї ж статті передбачено, що у випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та
інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Саме з таким спором, передбаченим п.4
ч. 1 ст. 12 ГПК України і звернувся позивач по даній справі, пред'явивши вимогу
до Товариства з обмеженою відповідальністю „Вікінг -МВ”.

Разом
з цим, позивачем не доведено порушення або оспорювання його прав саме
відповідачем по справі.

Тоді
як в силу Рішення Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року у справі
про охоронюваний законом інтерес вирішено: поняття „охоронюваний законом
інтерес”, що вживається в частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах
України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям „права”, треба розуміти як
прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом,
як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у
суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом
судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам
України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та
іншим загальноправовим засадам.

На
підставі п. 2 резолютивної частини цього ж рішення Конституційного суду України
від 1 грудня 2004 визначено, що акціонер може захищати свої права та
охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення,
оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є,
органами чи іншими акціонерами цього товариства.

Позивачем
не доведено, а судом апеляційної інстанції за результатом перегляду апеляційної
скарги по даній справі не встановлено порушень або оспорювань прав позивача
відповідачем по заявленому спору, що є підставою для відмови в задоволенні
вищенаведених позовних вимог.

Як вже наголошувалося, позивач в
позовній заяві просив визнати дійсною саме заяву ОСОБА_4 про відступлення
частини належної йому частки у статутному фонді товариства з обмеженою
відповідальністю „Вікінг - МВ”  позивачці
в розмірі 60%, з залишенням за собою решти частки 5%.

Фактично, сторона подала позов про
визнання дійсною усної заяви (чи факту здійснення такої заяви в усній формі),
оскільки такої письмової заяви померлий ОСОБА_5 не вчиняв.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Способами
захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке
існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної
(немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, зокрема визнати
дійсним правочин на підставі ст. 219 ЦК України. Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої
- п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд дійшов висновку, що предмет позову не відповідає
встановленим законом способам захисту прав, що також є підставою для відмови в
задоволенні позовної вимоги про визнання дійсною заяви ОСОБА_4 про відступлення
частини належної йому частки у статутному фонді товариства з обмеженою
відповідальністю „Вікінг - МВ”  позивачці
в розмірі 60%, що становить 69 036,50 грн. з залишенням за собою решти частки
5%, що становить 3 633,50 грн.

Отже, якщо в апеляційній інстанції
оскаржується лише частина судового рішення, суд зобов'язаний перевірити законність
і обґрунтованість й тієї його частини, щодо якої відсутні доводи особи, яка
подала апеляційну скаргу. Це правило стосується перевірки законності і
обґрунтованості лише того судового рішення, яке оскаржено в апеляційному
порядку, і не поширюється на решту судових рішень, ухвалених господарським
судом у конкретній справі. (аналогічна позиція міститься в листі Вищого
господарського суду від 06.02.2006 № 01-8/1228 „Про деякі питання практики
застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у
доповідних записках про роботу господарських судів у 2005).

Стосовно припинення провадження по
справі, в іншій частини позовних вимог, хоча апелянт і погоджується з рішенням
в цій частині, суд апеляційної інстанції його перевірив та підстав для
скасування рішення в частині припинення за результатом розгляду апеляційної
скарги не вбачає.

З
огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК
України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись
ст. ст. 49, 99, 101, 103-105, ГПК України, Київський апеляційний господарський
суд  -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без
задоволення.

2.   Рішення господарського суду Чернігівської
області від 23.10.2007 р. у справі № 8/159 залишити без змін.

3.
Матеріали справи № 8/159 повернути до господарського суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя

Судді

01.02.08 (відправлено)