ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.08 Справа № 29/25

За позовом:

Компанії „Менбрайт трейдинг лімітед” (назва англійською мовою –Manbrite Trading Limited), Британські Віргінські острови,

до відповідача:

Відкритого акціонерного товариства „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат”, м. Жидачів,

про:

стягнення 47’588,74 грн.

Суддя М. Синчук

За участю представників:

позивача:

Федоренко Л. В. –дов. від 22.05.2007 р.,

відповідача:

Попович Ю. В. –дов. від 03.10.2007 р. №23/4516.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Компанії „Менбрайт трейдинг лімітед” до відкритого акціонерного товариства „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат” про стягнення 47’588,74 грн. Ухвалою від 04.02.2008 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 25.02.2008 р. Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач в порушення умов договору купівлі-продажу цінних паперів №Е-106-30 від 22.02.2006 р. не зареєстрував випуск акцій в Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку, які придбав позивач, не повернув сплачених коштів позивачем коштів. У зв’язку з цим порушив узяте на себе зобов’язання, тому повинен сплатити неустойку в розмірі 47’588,74 грн., яка передбачена умовами укладеного договору.

Відповідач заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке:

1)          відповідач виконував умови договору добросовісно, у відповідності із законодавчими приписами, позивач своїми діями перешкоджав здійсненню відповідачем своїх обов’язків;

2)          позивач неправильно визначив період, за який може бути нараховано та стягнуто пеню. Вважає, що потрібно застосувати норми ч. 6 ст. 232 ГК України про припинення нарахування пені через шість місяців. А пеня повинна була нараховуватися за період з 31.01.07 по 08.04.07 та становити 9’021,41 грн.;

3)          в судових рішеннях про розірвання договору купівлі-продажу не встановлено вини відповідача;

Крім того, просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог частково, оскільки позивач пропустив строк для звернення з позовом.

В судовому засіданні 24.03.2008 р. позивачем подано пояснення на відзив. Зазначив, що рішеннями судів встановлено факт порушення відповідачем обов’язку повернути грошові кошти, тому ці обставини доводити не потрібно. Крім того, не потрібно застосовувати положення п. 6 ст. 232 ГК України, оскільки п. 6 ст. 231 ГК України та п. 5.2 договору купівлі-продажу передбачено, що пеня нараховується за увесь період прострочення. Просить задоволити позов у повному обсязі, стягнути з відповідача 47’588,74 грн. неустойки.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів, що придбаються на умовах підписки №Е106-30 від 22.02.2006 р. (надалі –Договір). Відповідно до умов цього Договору відповідач зобов’язався передати покупцю (позивач у справі) прості іменні акції у кількості 5’696’913 штук вартістю 284’845,65 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.09.2007 р. №4/2287-24/313 повністю задоволено позовні вимоги компанії „Менбрайт трейдинг лімітед” (назва англійською мовою –Manbrite Trading Limited), розірвано Договір, з відкритого акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" на користь позивача стягнуто 284’845,65 грн. коштів, сплачених за придбання акцій, а також судові витрати.

Відповідно до положень пп. б п. 3.1 Договору емітент (відповідач по справі) зобов’язався повернути сплачені позивачем кошти у випадку неможливості завершення ним додаткового випуску цінних паперів, а саме: неодноразові відмови ДКЦПФР у реєстрації додаткового випуску цінних паперів або інші, незалежні від відповідача обставини, ятрок дії яких не може перевищувати 6 (шести місяців), починаючи з 07.03.2006 р. При чому цей обов’язок виникає не пізніш, як через 30 днів з дати настання наведеної вище обставини.

Станом на час проведення судового засідання суду не представлено доказів сплати відповідачем заборгованості в сумі 284’845,65 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Умовами Договору передбачено, що відповідач узяв на себе обов’язок передати позивачу прості іменні акції (п. 1.1 Договору), або повернути сплачені позивачем кошти у випадку неможливості завершення ним додаткового випуску цінних паперів, а саме: неодноразові відмови ДКЦПФР у реєстрації додаткового випуску цінних паперів або інші, незалежні від відповідача обставини, ятрок дії яких не може перевищувати 6 (шести місяців), починаючи з 07.03.2006 р. (пп. б п. 3.1 Договору).

Таким чином, позивач просить стягнути неустойку, яка є формою відповідальності за порушення обов’язку повернути грошові кошти, а не за порушення обов’язку передати (або ж зареєструвати емісію) прості іменні акції. За таких обставин суд не бере до уваги посилання відповідача на відсутність своєї вини при реєстрації додаткової емісії цінних паперів. Відповідач не вказував на відсутність своєї вини або ж на неможливість повернення грошових коштів позивачу в разі неможливості завершення реєстрації додаткового випуску цінних паперів. Тому суд вважає дії (бездіяльність) відповідача при поверненні грошових коштів неправомірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обгрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до положень п. 5.2 Договору у випадку несвоєчасного повернення коштів згідно з п. 3.1 цього Договору, емітент (відповідач у справі) сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховувалася пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Суд не бере до уваги посилання позивача на п. 6 ст. 231 ГК України з огляду на таке. Стаття 231 ГК України ("Розмір штрафних санкцій") регулює, встановлює правила визначення розміру належних до сплати штрафних санкцій (пені), встановлено, що вони нараховуються за кожен день прострочення. А стаття 232 ГК України регулює порядок застосування цих штрафних санкцій.

Так, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Таким чином, враховуючи, що строк виконання обов’язку з повернення грошових коштів сплив 07.10.2006 р., нарахування пені повинно було початися 08.10.2006 р., а завершитися 08.04.2007 р.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання, а тому позовну давність потрібно обчислювати щодо кожного дня окремо. Враховуючи те, що перебіг позовної давності з вимог про стягнення пені почався 08.10.2006 р., а позов подано до суду 31.01.2008 р., позивач має право заявляти вимогу про стягнення пені лише за період з 31.01.2007 р. по 08.04.2007 р. (останній день шестимісячного строку, за який може бути нараховано пеню) на суму 9’021,41 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача на ст. 266 ЦК України з огляду на таке. Відповідно до положень цієї норми зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Ця норма означає автоматичний сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, якщо вона спливла щодо основної вимоги.

Проте в даному випадку мова не йде про сплив позовної давності щодо основної вимоги, на що звертає увагу сам позивач. Те, що позовна давність не спливла щодо основної вимоги не означає, що позовна давність не може сплисти щодо додаткової вимоги.

Суд не бере до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки позивач нараховує пеню за період з 30.01.2007 р. по 30.01.2008 р. і не вимагає стягнення пені за попередній період.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги частково, в сумі 9’021,41 грн. пені, яка нарахована за період з 31.01.2007 р. по 08.04.2007 р.

Оскільки в позові відмовлено частково, суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          У задоволенні позову відмовити частково.

2.          Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (адреса: вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81700; ) на користь компанії "Менбрайт Трейдинг лімітед" (назва англійською мовою –"Manbrite Trading Limited"; адреса: Британські Віргінські острови, Тортола, Роуд Таун Р. О., 3175; поштова адреса: вул. Чорновола, 2/34, м. Київ, 01135) 9’021,41 грн. пені, 90,25грн. відшкодування витрат на оплату державного мита, 22,37 грн. відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В решті позову відмовити.

4.          Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Синчук М.М.