ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 2-4/2982-2006А

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Джанкойської об'єднаної Державної податкової інспекції

та касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

18.04.2006р.

у справі

№2-4/2982-2006А

Господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран"

до

1). Джанкойської об'єднаної Державної податкової інспекції

2). Джанкойського відділення Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим

за участю

прокурора

про

стягнення процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з держбюджету, через відповідача-2, 286 336 грн. процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, і з відповідача-1 2 863 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Місцевий Господарського суду Автономної Республіки Крим розглянув справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України і постановою від 21.02.2006р. (суддя Бєлоглазова І.К.) позов задовольнив, постановив стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран" проценти на бюджетну заборгованість з ПДВ у сумі 286 336 грн. та витрати на оплату державного мита у сумі 3, 40 грн.

Оскарженою постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Волкова К.В., суддів Голика В.С., Фенько Т.П.) постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.02.2006р. змінено, та постановлено викласти її резолютивну частину у наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран" проценти на бюджетну заборгованість з ПДВ у сумі 144 911, 89 грн. та витрати на оплату державного мита у сумі 1 149 грн.". В решті позову постановлено відмовити.

Апеляційний господарський суд, пославшись на приписи ст.2, п.1 ст.3, ст.ст.4, 17, 50 Кодексу адміністративного судочинства України, п.1.12 ст.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст.2 Господарського кодексу України, п.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, зазначив, що справи між контролюючими органами та суб'єктами господарювання, що стосуються господарської діяльності підлягають розгляду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України і переглянув постанову місцевого господарського суду в апеляційному порядку за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В касаційній скарзі Джанкойська об'єднана Державна податкова інспекція (далі –відповідач-1) просить скасувати судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій та закрити провадження, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: п/п 7.7.1, 7.7.3 ст.7, п.8.1 ст.8 Закону України "Про податок на додану вартість", п.п.1, 2.4, 4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України та Головного Управління державного казначейства України від 02.07.1997р. №209/72, п.3.1 Порядку взаємодії між органами Державної податкової служби України та Державного казначейства України в процесі судового розгляду та виконання рішень суду щодо безспірного списання коштів з рахунків, на яких обліковуються надходження Державного бюджету України з податку на додану вартість, затвердженого сумісним наказом ДПА України та Державного казначейства України №82/245 від 27.04.2004р.

В своїй касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран" просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2006р., а постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.02.2006р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.19, 85, 92 Конституції України, ст.19 Закону України "Про судоустрій України", ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", п.4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України та Головного Управління державного казначейства України від 02.07.1997р. №209/72, ст.159, п.6 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони та прокурор не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Від Джанкойської об'єднаної Державної податкової інспекції надійшла телеграма з клопотанням перенести розгляд касаційної скарги на більш пізній строк.

Розглянувши вказане клопотання суд касаційної інстанції дійшов висновку що, неявка керівника та представника відповідача-1 в судове засідання не перешкоджає перегляду справи в суді касаційної інстанції. За вказаних обставин клопотання відповідача-1 задоволенню не підлягає.

Переглянувши у касаційному порядку судове рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами господарської діяльності позивач в період з квітня 2000р. по лютий 2003р. подавав відповідачу-1 податкові декларації з податку на додану вартість, у яких різниця між загальною сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту мала від'ємне значення. Згідно висновків позивача він мав право на бюджетне відшкодування суми 690 280 грн., у тому числі експортного відшкодування –629 349 грн., бюджетного відшкодування –60 931 грн.

12.03.2003р. позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про перерахування сум надмірно сплаченого ПДВ на його поточний рахунок, яка була залишена без задоволення.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.11.2004р. у справі №2-15/4714.1-2004, яке набрало законної сили, стягнуто з державного бюджету на користь позивача 690 280 грн. вказаної суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість. Зазначене рішення суду виконано відповідачем в примусовому порядку 25.06.2005р.

Згідно акту звірки нарахувань процентів за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість між відповідачем-1 і позивачем за період з 01.06.2000р. по 24.06.2005р., сума процентів складає 286 336 грн.

Позивач, дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся з позовом про стягнення процентів на бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 144 911 грн., державного мита в сумі 1 449 грн., витрат на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги і просив стягнути з держбюджету, через відповідача-2, 286 336 грн. процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, і з відповідача-1 2 863 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Таким чином спір в даній справі виник з приводу податкових, бюджетних відносин.

Відповідно до приписів ст.1 ч.2 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Згідно з частиною 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Із змісту ст.4 ч.1, ст.ст.42, 43, 52, ст.19 ч.5 Господарського кодексу України вбачається, що господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення господарюючих суб’єктів.

Із приписів ст.12 ГПК України вбачається, що із набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України даний спір не підвідомчий господарським судам.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Статтею 4 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" встановлено, що Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районні у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

У пункті 1 статті 3 цього кодексу зазначено, що справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Пунктом 7 статті 3 цього Кодексу вичерпно визначено коло суб'єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи викладене, даний спір є публічно-правовим спором і підвідомчий адміністративним судам України.

Проте, судом апеляційної інстанції в порушення зазначених вимог процесуального закону розглянуто справу адміністративної юрисдикції, яка до того ж розглянута судом першої інстанції як судом адміністративної юрисдикції, за правилами Господарського процесуального кодексу України.

При цьому належить враховувати, що відповідно до приписів п.6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Цією нормою також визначено, що після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються цими судами до апеляційного адміністративного суду, якщо апеляційне провадження у справі ще не відкрито.

Згідно ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

З викладеного вбачається, що оскільки процесуальним законом вирішення даного спору віднесено до підвідомчості адміністративних судів, а апеляційна скарга в цій справі адресована до Севастопольського апеляційного господарського суду як суду адміністративної юрисдикції (а.с.1 апеляційної скарги), у останнього відсутні правові підстави для прийняття та розгляду такої апеляційної скарги за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином прийняте в даній справі судом апеляційної інстанції судове рішення є незаконним і тому підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для виконання вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Джанкойської об'єднаної Державної податкової інспекції та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Авіакомпанії "Ветеран" задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.04.2006р. у справі №2-4/2982-2006А Господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для виконання вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало