ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 10/249-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Бондаренко Н.І.. дов. від 27.02.08р.

відповідача

Горулька А.О.. дов. від 06.02.08р., Стригунова Г.І., дов. від 06.02.08р., Семенович Ю.О., дов. від 06.02.08р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.10.2007 року

у справі

№ 10/249-07 господарського суду Київської області

за позовом

Дочірнього підприємства "Стара фортеця"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг"

про

стягнення 40121,01грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 40121,01грн., в тому числі 36500,92грн. боргу за поставлений товар, 3077,08грн.пені за прострочення платежу, 543,01грн. відсотків річних, посилаючись на прострочення відповідачем зобов'язань по оплаті товару, статтю 193 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, що визначають порядок виконання зобов'язань та наслідки їх неналежного виконання.

Відповідач відхилив позовні вимоги, посилаючись на невірно визначену позивачем суму заборгованості, наявність зустрічних невиконаних грошових зобов'язань, які мають бути враховані судом, а також на неналежну якість одержаної продукції за відсутності відповідних документів.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.07.2007р. (суддя Тищенко О.В.) позовні вимоги задоволено частково; з відповідача на користь позивача стягнуто 36500,92грн. основного боргу, 543,01грн. відсотків річних, 370,43грн. витрат по сплаті державного мита та 108,94грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 169085,92грн., що підтверджується документальними доказами та визнається відповідачем, з яких, враховуючи залік зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями позивача перед відповідачем, стягненню підлягає 36500,92грн. згідно поданого позивачем розрахунку та річні на вказану суму. Відмовляючи у стягненні пені, місцевий господарський суд послався на одержання відповідачем продукції за видатковою накладною № СФ-0000019 від 02.10.2006р. поза договором від 26.12.2005р.

Судом визнано, що внаслідок прийняття відповідачем поставленого позивачем товару на суму 133325,92грн. товару за накладною № СФ-0000019 від 02.10.2006р. між сторонами виникли зустрічні зобов'язання, аналогічні зобов'язанням за договором поставки, які підлягають виконання кожною зі сторін згідно статей 11, 202 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України; належних та допустимих доказів неякісності одержаної від позивача продукції відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не надано.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.10.2007 року (судді: Мазур Л.М. - головуюча, Рудченко С.Г., Писана Т.О.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його повноту, обґрунтованість та законність; наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача відхилено з мотивів їх юридичної та фактичної необґрунтованості, суперечності фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм процесуального та матеріального права: всупереч статтям 4-2, 4-3, 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України суди не надали оцінки доводам відповідача, що йому не було передано належні документи, які підтверджують якість отриманої продукції, прийняті судами документи про якість продукції не стосуються спірної продукції; порушено частину 3 статті 538 Цивільного кодексу України, що надає одержувачу продукції право зупинити виконання свого обов'язку чи відмовитись від нього, відтак строк виконання грошового зобов'язання відповідачем не наступив; за ненастання строку виконання грошових зобов'язань відповідача суди прийняли зарахування зустрічних однорідних вимог, що суперечить статті 601 Цивільного кодексу України.

Позивач не надав відзив на касаційну скаргу; сторони не скористались правом на участь сторін у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є належність виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого товару та застосування передбаченої законодавством відповідальності за його порушення.

За приписами статей 11 та 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки передбачені договором або законом, зокрема, за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений законом або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у встановлений строк (термін).

Статтею 538 Цивільного кодексу України передбачено порядок та строки зустрічного виконання зобов'язань, в яких виконання свого обов'язку однією із сторін обумовлене виконанням свого обов'язку другою стороною. За загальними правилами при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, а відповідачем не спростовано, що між ним та позивачем виникли зобов'язання на підставі договору № 26/12-05 від 26.12.2005р. та приймання-передачі продукції за видатковими накладними № ЯГ-000005 від 19.01.2006р. на суму 35760грн. та № СФ-0000019 від 02.10.2006р. на суму 133325,92грн.; одержання даної продукції визнається відповідачем та відображено у його бухгалтерському обліку.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що прийом-передача продукції за видатковою накладною № СФ-0000019 від 02.10.2006р. на суму 133325,92грн. є підставою виникнення між сторонами прав та обов'язків, аналогічних зобов'язанням за договором поставки.

Оплату переданого товару відповідачем не було здійснено, натомість, визначаючи суму основного боргу за даним позовом, позивач зменшив її на суму власної заборгованості перед позивачем, посилаючись на здійснення заліку зустрічних однорідних зобов'язань за статтею 601 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи даний спір, суди правомірно застосували до спірних правовідносин положення статті 712 Цивільного кодексу України, за якими цивільні права та обов'язки сторін за договором поставки є зустрічними (продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлені строки товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму).

Відтак висновок судів про настання строку виконання грошового зобов'язання для відповідача як згідно умов договору за накладною від 19.01.2006р., так і в силу приписів статей 538 та 712 Цивільного кодексу України за накладною від 02.10.2006р. є законним та обґрунтованим.

За весь період прострочення судами правомірно стягнуто відсотки річних від простроченої суми, у розмірі, встановленому статтею 625 Цивільного кодексу України.

За статтями 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України на кожну зі сторін покладається обов'язок доведення обставин, на які вони покликаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Таким чином, покликаючись на неналежне виконання зобов'язань позивачем, вжиття передбачених законодавством заходів у зв'язку з допущеними позивачем порушеннями, відповідач зобов'язаний довести відповідні обставини.

Перевіривши наведені відповідачем заперечення, суди попередніх інстанцій відхилили їх з мотивів недоведеності: відсутність будь-яких документальних доказів неякісності продукції, складених актів про її недоліки тощо; відповідач, покликаючись на зупинення виконання в порядку частини 3 статті 538 не надав доказів у підтвердження цієї обставини.

Касаційна скарга не спростовує висновків судів у цій частині, не містить посилання на будь-який наданий відповідачем документ, якому не надано оцінки при прийнятті рішення чи постанови.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували зобов’язальні відносини сторін; встановили та дослідили обставини виконання зобов’язань за вказаним договором та з урахуванням статей 22, 610, 623 Цивільного кодексу України, статті 33 Господарського процесуального кодексу України суди дійшли законних і обґрунтованих висновків за наслідками розгляду справи.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, та обґрунтовано відмовлено в позові.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої заявником апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи відповідача про порушення порядку здійснення зарахування зустрічних зобов'язань позивачем виходять за межі даного спору, оскільки стосуються заборгованості позивача перед відповідачем, за стягненням якої в разі незгоди зі зарахуванням відповідач вправі звернутися до суду з самостійним позовом.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної та першої інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.10.2007 року у справі № 10/249-07 господарського суду Київської області та рішення господарського суду Київської області від 17.07.2007р. залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач