ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.04.2008

Справа №2-27/17221-2006А

За позовом ТОВ “Керченський стрілочний завод”, м. Керч, вул. Белік,12.

До відповідача ДПІ в м. Керч, м. Керч, вул. Борзенько, 40.

Про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача – не з’явився.

Сутність спору:

Позивач звернувся до господарського суду АР Крим про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень №/0 від 07.04.2006 р., №/1 і №/1 від 03.05.2006 р., №/2 і №/2 від 03.05.2006 р., №/3 і /3 від 28.09.2006 р.

Ухвалою ГС АР Крим від 21.11.2006 р. провадження по справі №2-25/17221 – 2006А за позовом ТОВ «Керченський стрілочний завод» до ДПІ в м. Керч про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень було зупинено до отримання результатів розгляду справи №2-27/2066-2006, яка знаходиться в провадженні Вищого адміністративного суду України.

Згідно до ухвали першого заступника голови ГС АР Крим Ковтун Л. О. від 15.01.2007 р. в зв’язку з переходом судді ГС АР Крим Маргаритова М. В. до іншого суду, справу передано на розгляд судді Воронцової Н. В. з присвоєнням їй номеру 2-27/17221- 2006А.

Позивач клопотанням від 26.11.2007 р. просив провадження по справі поновити. Вказане обґрунтовував тим, що у нього відсутня інформація про те, що касаційна скарга ДПІ в м. Керч на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду по справі №2-27/2066-2006 прийнята до розгляду Вищим адміністративним судом України.

Також просив визнати нечинними податкові повідомлення – рішення №/0 від 07.04.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 62731,26 грн., №/1 від 03.05.2006 р. на суму 61371 грн., №/1 від 03.05.2006 р. на суму 1360,00 грн., №/2 від 17.07.2006 р. на суму 61371,26 грн. і від 17.07.2006 р. №/2 на суму 1360,00 грн., /3 від 28.09.2006 р. на суму 61371,26 грн. і №/3 від 28.09.2006 р. на суму 1360,00 грн.

ДПІ в м. Керч клопотанням також повідомила про те, що їй не відомо чи була розглянута касаційна скарга на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду по справі №2-27/2066-2006 у Вищому адміністративному суді України.

При таких обставинах справи, суд ухвалою від 28.01.2008 р. провадження по справі поновив.

Позивач у доповненнях до позову повідомив про те, що рішенням ГС АР Крим від 06.04.2006 р. по справі №2-27/2066-2006 позов ТОВ “Керченський стрілочний завод” був задоволений та визнані недійсними податкові повідомлення – рішення ДПІ в м. Керч АР Крим №/0 від 13.05.2005 р. про нарахування пені за порушення строків розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 2666,62 грн. і штрафу за подання недостовірної інформації в декларації в сумі 340,00 грн.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 р. рішення ГС АР Крим по даній справі було залишено без змін і вступило в законну силу.

Позивач вказує на те, що податкові повідомлення – рішення №/0 від 07.04.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/2 від 17.07.2006 р., від 17.07.2006 р. №/2, /3 від 28.09.2006 р. і №/3 від 28.09.2006 р., що є предметом розгляду по справі №2-27/17221 – 2006 , засновані на тих же самих підставах, що були вже розглянуті судом по справі №2-27/2066-2006, та яким дана належна правова оцінка. Тобто, за думкою позивача, дані обставини не повинні доказуватися по справі №2-27/17221 – 2006, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАСУ.

Також вказав, що на тих же самих підставах позивачу були нараховані штрафні санкції за результатами перевірки за 2006 р.. безпідставно ігноруючи висновки, зроблені судовими інстанціями при розгляді справи №2-27/2066-2006.

Також вказав, що постановою ГС АР Крим від 26.07.2007 р. по справі №2-22/7546 – 2007А було визнано нечинними рішення про застосування фінансових санкцій від 14.05.2007 р. №/0 і №/0, від 11.06.2007 р. №/1 і №/1. Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 р. по справі №2-22/7546-2007А вищевказана постанова ГС АР Крим була залишена без змін.

Таким чином, позивач вважає, що обставини, що є предметом розгляду по справі №2-27/2066-2006 вже двічі були розглянуті двома судовими інстанціями та їм була дана належна правова оцінка.

На підставі викладеного просить суд визнати нечинними податкові повідомлення – рішення №/0 від 07.04.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/2 від 17.07.2006 р., від 17.07.2006 р. №/2, /3 від 28.09.2006 р. і №/3 від 28.09.2006 р.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, заявою від 13.03.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд визнати нечинними рішення про застосування штрафних санкцій №/0 від 07.04.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р. , винесенні Керченською міжрайонною державною податковою інспекцією, а також рішення про застосування штрафних санкцій №/2 від 17.07.2006 р., №/2 від 17.07.2006 р., /3 від 28.09.2006 р. і №/3 від 28.09.2006 р., винесенні державною податковою інспекцією в м. Керч АР Крим.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В період з 10.02.2006 р. по 23.03.2006 р. Керченською МДПІ АР Крим, правонаступником якої є ДПІ в м. Керч АР Крим, було проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства позивачем за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р.

По результатам перевірки було складено акт №561/23-1/31929136 від 30.03.2006 р.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено рішення №/0 від 07.04.2006 р. про застосування штрафних ( фінансових ) санкцій у розмірі 62731,26 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся до Керченської МДПІ зі скаргою №01/174 від 12. 04. 2006 р.

Керченська МДПІ рішенням про результати розгляду первинної скарги від 03.05.2006 р. №5214/10/25-0 у задоволенні скарги було відмовлено.

По результатам розгляду вказаної скарги було також винесено рішення №/1 від 03.05.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 61371,26 грн. і №/1 від 03.05.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 1360,00 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою №01/240 від 11.05.2006 р. до ДПА в АР Крим.

ДПА в АР Крим рішенням про результати розгляду повторної скарги від 10.07.2006 р. №1449/10/25-007 у задоволенні скарги відмовила.

По результатам розгляду вказаної скарги було також винесено рішення №/2 від 17.07.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 61371,26 грн. і №/2 від 17.07.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 1360,00 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою №01/382 від 20.07.2006 р. до ДПА України.

ДПА України рішенням про результати розгляду скарги від 20.09.2006 р. №10543/6/25-0415 у задоволенні вказаної скарги було відмовлено.

По результатам розгляду вказаної скарги було також винесено рішення №/2 від 28.09.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 61371,26 грн. і №/3 від 28.09.2006 р. про застосування фінансових санкцій у розмірі 1360,00 грн.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

В ході проведення перевірки посадовими особами Керченської МДПІ було встановлено порушення ст.. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземної валюті» в частині імпорту і на підставі ст.. 4 вказаного Закону та роз’яснення ДПА в АР Крим від 07.03.2006 р. №1682/7/22-0-06/2 підлягає донарахуванню пеня за період з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р. в сумі 21962,89 грн.

В п.п. «а» розділу 3 вищевказаного Акту перевірки було виявлено, що при здійсненні зовнішньоекономічних операцій мала місце недопоставка ВАТ “ФерроТрансТрейд” ( Російська Федерація, м. Москва ) імпортного вантажу на суму 3780 доларів США за контрактом №ФТР57/02 від 10.10.2002 р. В зв’язку з вказаним відповідачем було донараховано пеню за 2005 р. за порушення строку надходження товару.

Відповідно до ст.. 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземної валюті” імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до ст..4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземної валюті” порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Судом встановлено, що 10.10.2002 р. між позивачем ( покупець ) по справі з одного боку і ВАТ “ФерроТрансТрейд” ( продавець ) укладено контракт №ФТР57/02 , відповідно до якого продавець продав, а Позивач придбав Товар.

Відповідно до п. 3.1 поставка Товару буде проведена залізничним транспортом загального користування на умовах DAF – кордон РФ – Україна, станція переходу Соловей, Південно – Східної залізної дороги ( в редакції “Інкотермс – 2000” ).

При постачанні товару по вказаному контракту було проведено відгрузку по залізничної накладної №00025886 в вагоні №.09.2004 р. Оплата проведена 02.09.2004 р., що підтверджується платіжним дорученням в іноземної валюті №7.

Підтвердженням кількості відвантаженого товару є вантажна митна декларація № 10608050/090904/0006785, складена Кемеровською митницею, в графі 35 якої вказане вага відвантаженого товару – 134570 кг.

Таким чином, суд робить висновок про те, що постачальник виконав всі прийнятті на себе забовязання.

У відповідності з правилами Інкотермс – 2000 за умовами DAF, продавец забовязаний надати нерозвантажуваний товар у розпорядження покупця на при бувшому транспортному засобі на вказаному місці поставки на кордоні. Відповідно до штемпеля на залізничних накладних, поставка була здійснена 17.09.2004 р. ( станція Соловей ).

Відповідно до п. 3.2 “Типової технології взаємодії митних органів і залізничних адміністрацій держав - учасників СНД з питань технології митного оформлення і контролю товарів, багажу і вантажобагажу, що переміщуються залізничним транспортом” посадові особи митних органів і працівники прикордонної станції в порядку і в терміни, встановлені технологічним процесом роботи станції, узгоджені з митним органом, проводять перевірку кількості і номерів транспортних засобів, що приймаються, цілісність пломб, збереження товарів на відкритому рухомому складі тощо. На всі виявлені при даній перевірці невідповідності працівниками прикордонної станції складаються акти загальної форми, а у випадках, передбачених угодами, комерційні акти. В актах обов'язково вказується прізвище посадової особи прикордонного митного органу, яка брала участь у перевірці. Копії вказаних документів передаються до митних органів.

При ввозі товару на митну територію України, невідповідність по масі вантажу, що ввозився, не виявлено. Документально підтверджено відповідність кількості вантажу транспортними документами.

Проміжною вантажною митною декларацією №804000003/4/112726, складеною 17.09. 2004 р. Куп’янською митницею встановлено, що в вагонах №67636357 і № 65834582 кількість вантажу, що пройшов митний контроль, складає теж 134570 кг.

Таким чином, продавець належним чином виконав забовязаня по поставці товару, доставивши його в обумовлене місце на кордоні РФ – Україна, не допустивши недопоставки. Тобто відповідальність, встановлена ст.. 4 Закону України “Про здійснення розрахунків в іноземної валюті”, не може бути застосована при даних обставинах.

При прийманні вантажу по кількості на станції призначення – було виявлено недостачу вантажу в вагоні №65834582 в кількості 10870 кг., про що складено комерційний акт №182255/1 від 21.09.04 р. Вантажною митною декларацією №600070004/4/001987, складеною 20.10.2004 р. Керченською митницею встановлено кількість вантажу, що прибув у вказаних вагонах – 123700 кг. Тобто при перевозкі по території України було втрачено 10870 кг. вантажу.

Судом встановлено, що позивач по справі звернувся в Господарський суд м. Київа до Державної адміністрації залізничного транспорту України ( Укрзалізниця ) про стягнення з відповідача - Державної адміністрації залізничного транспорту України суми збитків від не збереженої перевозки у розмірі 34308,98 грн. Позов було обгрунтовано тим, що під час руху територією України вантажу із Росії, одрежуввачкем якого є позивач – Керченський стрілочний завод, відбулася його часткова втрата, відповідальність за що позивач покладає на відповідача - Державну адміністрацію залізничного транспорту України.

Рішення ГС м. Київа від 08.07.2005 р. по №14/348 позов було задоволено у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2005 р. по справі №14/348 рішення ГС в м. Київі від 08.07.2005 р. залишено без змін.

При даних обставинах, відповідальність за шкоду, що виникла в наслідок недостачі маси вантажу повинна бути покладена на Державну адміністрацію залізничного транспорту “Укрзалізницю”, оскільки недостача вантажу вникла після перетинання митного кордону України, а також після виконання постачальником умов контракту і з вини перевізника – резидента України.

Таким чином, суд робить висновок про те, що застосування пені за недопоставку продукції в сумі 1805,17 грн. є незаконним.

Також під час проведення вказаної перевірки посадовими особами відповідача було виявлено ввезення технічної документації без оформлення вантажної митної декларації. На підставі викладеного, відповідачем було донараховано пеню за 2005 р. за порушення строку надходження товару по ін спорту за договором №5506 від 14.09.2004 р. в сумі 39408,37 грн.

З вказаним суд не може погодитися в зв’язку з наступним.

14.09.2004 р. між ЗАТ “Ленпромтранспроект” ( продавець ) і Позивач ( продавець ) було укладено договір купівлі – продажу робочої документації №5506.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору продавець продає, належну йому на правах власності, Робочу Документацію, а покупець придбає і сплачує вказану документацію.

Виконанням умов договору є акт приймання – здачі робочої документації.

В даному випадку, предметом договору є технічна документація, розроблена іноземними спеціалістами з урахуванням завдання замовника і повинна розглядатися, як “виконання інженерних робіт”, результати яких виконані на паперових носіях, які повинні декларуватися по ціні паперового носія.

Відповідно до листа ЗАТ “ДХЛ Інтернешнл Україна” – експрес – перевізника, що здійснював доставку документів від ЗАТ “Ленпромтранспроект” до позивача і відомостей авіанакладної №, вказане відправлення було здано відправником без заявлена вартості, як “неоподаткований митами документ”.

В зв’язку з даною обставиною, у відповідності до п. 1.4 Порядку митного контролю та митного оформлення міжнародних експрес - відправлень, затвердженого Наказом Державної митної служби України від 26.07.2000 р. №405 вказане відправлення відносится до Міжнародних експрес – відправлень документального характеру.

Відповідно до п. 5.8 вказаного Порядку випуск у вільний обіг міжнародних експрес – відправлень документального характеру здійснюється шляхом вибіркового митного огляду, що і було виконано експрес –перевізником і сповіщено отримувачу листом №0904 від 15.04.2005 р. і начальнику митного поста “Керч”.

Правильність такої кваліфікації Міжнародного експрес – відправлення підтверджена листом Державної митної служби України від 08.08.2003 р. №11/7-10-11891 – ЕП “Про декларування технічної документації”, де визначено, що митні органи у разі імпорту вказаної технічної документації, здійснюють митний контроль носіїв. При цьому декларуються такі носії за своєю вартістю без включення вартості інженерних робіт. Вказана документація була виконана на паперових носіях, вартість яких складає менше 100 доларів США, а відповідно до п. 6.4 наказу Державного митного комітету України від 30.12.1991 р. №7, вантажна митна декларація на товари і майно, вартість яких менше ніж 100 доларів США не оформлюється.

Крім того, відповідно до п. 1.3 наказу Державної митної служби “Про затвердження Порядку здійснення митного контролю і митного оформлення товарів та інших предметів з застосуванням вантажних митних декларацій” від 14.10.2002 р. №561 товари - будь-яка переміщувана через митний кордон України продукція, яка є об'єктом купівлі-продажу або обміну, у тому числі продукція, на яку поширюються права інтелектуальної власності.

Відповідно до п. 6.1 вказаного Договору документація становиться власністю Покупця після підписання акту прийоми – здачі робочої документації і не може використовуватися іншими підприємствами без узгодження з ЗАТ “Ленпромтранспроект” , тобто фактично, за даним договором не передавалося право власності на документацію, що робить дану угоду не відповідаючею умовам договору купівлі – продажу у розумінні ст.. 655 Цивільного кодексу України.

В данному випадку, предметом договору була технічна документація, розроблена іноземними фахівцями з урахуванням завдання замовника і повинна розглядатися, як виконання інженерних робіт, результати яких втілені на паперових носіях, які повинні декларуватися за ціною паперового носія.

Той факт, що за даним договором були виконані роботи з виготовлення робочої документації по індивідуальному замовленню позивача підтверджується також п. 4.3 вищевказаного договору, відповідно до якого вбачається, що у випадку мотивованої відмови покупця ( позивача по справі ), сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок і строків їхнього виконання. Цей пункт також вказує на те, що предметом договору було виконання інженерних робіт, а не купівля – продаж документації.

При відправленні копії технічних документів ЗАТ “Ленпромтранспроект” не було заявлено їх вартість, а це ще раз підтверджує. що данні копії не мають власної промислової цінності і при перетинанні кордону обґрунтовано віднесені до МЕВ документального характеру. Випуск їх у вільний обіг здійснений шляхом вибіркового митного огляду.

З урахуванням всього вищевикладеного, вимога відповідача про оформлення вантажної митної декларації для випуску у вільний обіг технічної документації, отриманої за договором №5506 від 14.09.2004 р., не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також відповідачем було нараховано штрафні санкції за порушення при заповненні декларації про валютні цінності на суму 1360,00 грн. Вказане також є незаконним по підставам, що вже були викладені вище.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач застосував до позивача штрафні санкції за новий звітний період за порушення чинного законодавства, оцінка яким вже була дана судом під час розгляду справи №2-27/2066 -2006 р.

Рішенням ГС АР Крим від 06.04.2006 р. по даній справі позовні вимоги ТОВ “Керченський стрілочний завод” були задоволені саме на підставі вищевказаних обставин.

При цьому постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 р. рішення ГС АР Крим від 06.04.2006 р. по справі №2-27/2066 -2006 р було залишено без змін.

При цьому даних про те, що постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 р. оскаржено в касаційному порядку сторонами надано не було.

Відповідно до ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Доказів того, що нарахування застосованих до позивача штрафних санкцій спірними рішеннями здійснено правильно та правомірно, відповідачем суду не надано.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 01.04.08 р.

Постанову було виготовлено у повному обсязі 07.04.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинними рішення про застосування штрафних санкцій №/0 від 07.04.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., №/1 від 03.05.2006 р., винесенні Керченською міжрайонною державною податковою інспекцією АР Крим.

3. Визнати нечинними рішення про застосування штрафних санкцій №/2 від 17.07.2006 р., №/2 від 17.07.2006 р., /3 від 28.09.2006 р. і №/3 від 28.09.2006 р., винесенні державною податковою інспекцією в м. Керч АР Крим.

4. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Керченський стрілочний завод”, м. Керч, вул. Белік, 12, ( р/р 260096331 в КРД АППБ «Аваль», м. Сімферополь, МФО 324021, ЗКПО 31929136 ) 3,40 грн. судового збору.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.