КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2008                                                                                           № 41/712-31/541

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Лосєва А.М.

Зубець Л.П.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Здоренко С.М., дов. б/н від 01.10.2007р.

відповідача-1: Михайленко Л.С., дов. № 11/07-01 від 11.07.2007р.

відповідача-2: не з’явились

відповідача-3: не з’явились

третьої особи: не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємство "Український центр духовної культури" Товариство "ЗнанняУкраїни"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.02.2008

у справі № 41/712-31/541 (Качан Н.І.)

за позовом                               Підприємство "Український центр духовної культури" Товариство "ЗнанняУкраїни"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Стіф"

Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Комунальне підприємство "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт"

третя особа відповідача           Київська міська рада

про                                                  визнання недійсним інвестиційного договору № 16 від 17.05.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 41/712-31/541 від 08.02.2008р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Підприємство “Український центр духовної культури” Товариство “Знання України” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва у справі № 41/712-31/541 від 08.02.2008р. повністю та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним п. 2.2 Інвестиційного договору № 16 від 17.04.2006р., в частині “Замовник зобов’язується вжити відповідних заходів, щодо звільнення орендарями приміщень об’єкту інвестування шляхом не продовження договорів оренди об’єкту та не включення його до переліку об’єктів, що підлягають приватизації”.

Товариство з обмеженою відповідальністю “СТІФ” надало відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення Господарського суду м. Києва у справі № 41/712-31/541 від 08.02.2008р. є законним та обґрунтованим, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду м. Києва у справі № 41/712-31/541 від 08.02.2008р. залишити без змін.

Представники відповідача-2, відповідача-3 та третьої особи у судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-2, відповідача-3 та третьої особи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Судом встановлено, що 24.04.2003р. між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Підприємством «Український центр духовної культури» Товариство «Знання України» було укладено Договір оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Києва № 10/0803.

Відповідно до договору Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» на підставі рішення Київської міської ради від 24.04.2003р. №382/3429 (додаток 1 п.21) передало Підприємству «Український центр духовної культури «Товариству «Знання України» в оренду нежиле приміщення по вул. Софіївській, 10 літ. Б в м. Києві загальною площею 71, 80 кв.м. Договір оренди № 10/0803 від 25.04.2003р., укладений строком на 3 роки, для розміщення видавництва.

17.04.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТІФ», Головним управлінням комунальної власності та Комунальним підприємством «Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт» було підписано Інвестиційний договір № 16 про реконструкцію та будівництво нежитлового будинку № 10 літ. Б по вул. Софіївська в м. Києві. Договір набрав чинності з моменту його укладення.

Відповідно до п. 2.2 Інвестиційного договору № 16 від 17.04.2006р. Замовник зобов'язаний вжити відповідних заходів щодо звільнення орендарями приміщення об'єкту інвестування шляхом не продовження договорів оренди об'єкта інвестування та не включення його до переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Позивач вважає, що Інвестиційним договором порушено його права, оскільки відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК.

Частинами 1, 2, 3, 5 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Рішенням Київської міської ради від 24.06.2004р. № 332/1532 «Про затвердження переліку будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти» нежилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Софіївська, 10 літ. Б включений до переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти.

Також, позивач стверджує, що п.2.2 Інвестиційного договору № 16 від 17.04.2006р., відповідно до якого Замовник зобов'язаний вжити відповідних заходів щодо звільнення орендарями приміщення Об'єкту інвестування шляхом не продовження договорів оренди об'єкта інвестування та не включення його до переліку об'єктів, що підлягають приватизації не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права.

Крім того, позивач вказує, що згідно з рішенням Київської міської ради від 24.10.2007 року нежилий будинок № 10 літ. Б по вул. Софіївській виключений з переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади м. Києва, які підлягають реконструкції або реставрації, а на Головне управління комунальної власності м. Києва покладено обов'язок розірвати вказаний договір в установленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 1 та 2 п. 6 Положення про Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.2003р. № 584/744, до основних завдань Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради належать завдання по організації державної та регіональної політики у сфері управління майном та здійснення в повноважень функцій щодо управління майном комунальної власності територіальної громади м. Києва та державним майном, що передане до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Отже, до компетенції відповідача 2 повністю належать питання пов'язані із продовження договорів оренди комунального майна та не внесення або внесення об'єктів комунальної власності до переліку таких, що підлягають приватизації чи можуть бути включені до переліку об'єктів інвестування.

Таким чином, твердження позивача, що пункт 2.2. Інвестиційного договору не відповідає компетенції відповідача 2 та той факт, що він діяв поза межами компетенції з порушенням вимог чинного законодавства є недоведеними та необгрунтованими.

Крім того, укладення Інвестиційного договору № 16 від 17.04.2006р. в жодній мірі не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки залучення інвестора до реконструкції та будівництва будинку № 10-Б по вул. Софійській відбувалось на конкурсній основі у відповідності до Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 6 червня 2005 року № 945, яким затверджено Положення про порядок залучення інвесторів до реконструкції або реставрації жилих та нежилих будинків, а також вбудованих в жилі будинки нежилих приміщень, що знаходяться на балансі житлово-експлуатаційних та інших організацій (підприємств, установ) комунальної власності територіальних громад м. Києва.

Отже, позивач мав можливість прийняти участь у конкурсі з метою придбання об'єкту оренди, однак, зазначеною можливістю не скористався та не подав заявку в порядку встановленому вказаним нормативним актом.

Також, слід зазначити, що конкурсною документацією по залученню інвесторів до реконструкції об'єкту передбачено наявність двох орендарів (Розділ II), а також те, що переможець конкурсу, крім витрат на будівництво, компенсує втрати територіальної громади м. Києва від недоотриманої орендної плати з дати відселення орендаря, сплату земельного податку до введення об'єкту в експлуатацію. У разі ж фінансування інвестором витрат на відселення орендарів або на ремонт приміщень, ці витрати враховуються при визначенні розміру компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав позовну заяву до Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація" про поновлення договору оренди. За означеним позовом Господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №3/451.

Вищим господарським судом України у порядку касації 17.07.2007р. винесено постанову по справі № 3/451, якою залишено касаційну скаргу Підприємства „Український центр духовної культури" Товариства „Знання України" без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду без змін.

Постановою Вищого господарського суду України у порядку касації 17.07.2007р. винесено постанову по справі № 3/451, в якій зазначено, що підстави для поновлення договору оренди у позивача відсутні, а тому, в поновленні договору оренди Підприємству „Український центр духовної культури" Товариство „Знання України" відмовлено.

Верховним судом України відмовлено позивачу в перегляді справи в порядку касації. Таким чином, договір оренди, який був укладений у 2003р. з терміном його дії по 24 квітня 2006р. на час прийняття рішення по даній справі є припиненим. Позивач не має статусу орендаря і не існує відповідних орендних правовідносин.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Твердження ж позивача з приводу того, що відповідач 2 своїми діями відповідно до пункту 2.2. Інвестиційного договору № 16 від 17.04.2006р. позбавив позивача права на переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк та переважне право перед іншими особами на придбання об'єкту оренди не відповідають дійсності з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 282 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Відповідно до ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Під час розгляду справи № 3/541, 24.02.2006р., встановлений строк дії договору № 10/0803 оренди не житлового приміщення загальною площею 71,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Софіїфська, 10-б, укладеного між позивачем та відповідачем, закінчився.

Орендодавець за договором оренди нежитлового приміщення листом від 27.04.2006 № 155/05-928 повідомив позивача про припинення дії договору № 10/0803 оренди нежитлового приміщення, а також про вимогу звільнити займане приміщення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до вказаних правовідносин не застосовуються положення ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", до ст. 777 Цивільного кодексу України та ст. 282 Господарського кодексу України, оскільки оспорюються умови трьохстороннього Інвестиційного договору, а не договору оренди за участю господарюючих суб'єктів , які є учасниками даного спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Позивачем не надано достатніх доказів та належним чином не підтверджено той факт, що зазначений пункт Інвестиційного договору порушує вимоги чинного законодавства та права і охоронювані законом інтереси позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Підприємства “Український центр духовної культури” Товариство “Знання України” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2008 року у справі № 41/712-31/541 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства “Український центр духовної культури” Товариство “Знання України” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2008 року у справі № 41/712-31/541 без змін.

Матеріали справи № 41/712-31/541 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Лосєв А.М.

Зубець Л.П.