ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2008 р.

№ 25/626

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу           Товариства з обмеженою відповідальністю

"Інтеркон"

на рішення           господарського суду міста Києва

від 07.02.2008 року

у справі                                                  № 25/626

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю

"Інтеркон"

до                                                            Міністерства юстиції України

за участю третьої особи          Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про                                                            стягнення 10 600 грн.

за участю представників:

позивача –          Педан О.Т.

відповідача -                                          Андреєвої О.Г.

третьої особи -                                           Рублевської Н.П.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року ТОВ "Інтеркон" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про стягнення заподіяної шкоди у розмірі 6 042 грн., 3 700 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 858 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.02.2008 року (суддя Морозов С.М.) в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ "Інтеркон" просить скасувати рішення місцевого господарського суду у даній справі і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст.1 ГПК України, відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про відшкодування шкоди.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої главою 82 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити незаконність чи бездіяльність дій.

При вирішенні даного спору наведені обставини, що мають істотне значення для справи, повністю з’ясовані місцевим господарським судом.

Так, господарським судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.01.2003 року частково задоволено позов ТОВ «Інтеркон» про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом»238 004,77 грн., в зв"язку з чим 28 лютого 2003 року видано наказ на примусове виконання цього рішення.

28.03.2003 року відділом державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу.

В той же час 07.02.2003р. господарським судом м. Києва порушено провадження у справі про банкрутство НАЕК «Енергоатом», в зв"язку з чим на підставі пункту 8 частини першої статті 34 закону України «Про виконавче провадження» зазначене виконавче провадження приєднано до зведеного та зупинено.

Протягом періоду відновлення зведеного виконавчого провадження на користь ТОВ «Інтеркон»перераховано 50 133, 26 грн.

Вподальшому, ухвалою господарського суду міста Києва від 02.12.2003 року у справі №43/167 про банкрутство НАЕК «Енергоатом»зведене виконавче провадження зупинено.

У зв"язку з невиконанням вищевказаного наказу місцевого господарського суду позивач вказав на порушення статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»та звернувся до суду з даним позовом.

Місцевий господарський суд повно, всебічно дослідив надані сторонами докази і доводи, належно їх оцінив та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому, суд виходив з відсутності доказів на підтвердження притягнення посадових осіб Міністерства юстиції України до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов’язків, або рішення загального суду (яким може бути встановлено факт неправомірності дій відповідача), що могли завдати шкоди позивачу. При цьому, позивачем не зазначено, які саме конкретні дії, обов’язок виконання яких в силу закону покладений на Міністерство юстиції України, не вчинено останнім.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що відповідно до пункту 19 статті 4 Положення про Міністерство юстиції України останнє відповідно до покладених на нього завдань організовує в установленому порядку своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), яке покладено на державних виконавців.

Також місцевий господарський суд вказав, що порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби визначено статтею 121І ГПК України, якою передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України на кожну сторону покладено обов"язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Позивач при розгляді справи не довів, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог та не надав доказів підставності покладення на Міністерство юстиції України обов"язку по відшкодуванню шкоди у зв"язку з невиконанням судового рішення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" та статтей 1,3 Закону України "Про державну виконавчу службу" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Згідно статті 5 Закону України "Про державну виконавчу службу" Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснює керівництво органами державної виконавчої служби та контроль за їх діяльністю, добір кадрів, методичне керівництво діяльністю державних виконавців, підвищення їх професійного рівня, фінансове і матеріально-технічне забезпечення органів державної виконавчої служби, розглядає скарги на дії державних виконавців, організовує виконання рішень відповідно до закону, надає роз'яснення та рекомендації щодо виконання державними виконавцями рішень у порядку, встановленому законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведення позивачем обставин незаконного вчинення Міністерством юстиції України дій чи бездіяльності під час здійснення відділом державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Хмельницької області від 28 лютого 2003 року.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи, чинному законодавству, зокрема, ст.1173 ЦК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарським судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки суду першої інстанції відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а тому його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеркон" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.02.2008 року у справі №25/626 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

С.Р. Шевчук