ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№ 36/155

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Т.Б. Дроботова

суддів :

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Дніпропетровську

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2005

у справі

№ 36/155

господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

акціонерного товариства закритого типу "Завод залізобетонних виробів і конструкцій"

до

Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську

про

визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/3 від 03.06.2005, №/3 від 03.06.2005

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та дату судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

Бойко О.П. –дов. № 6308/10/10-1 від 25.02.2008

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу "Завод залізобетонних виробів і конструкцій" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/3 від 03.06.2005, №/3 від 03.06.2005.

Відповідач відхилив позовні вимоги повністю, пославшись на те, що позивачем під час перевірки не було надано контролюючому органу доказів використання придбаних підприємством харчових продуктів саме в господарській діяльності, що і стало підставою для визначення відповідачем зобов’язання з податку на прибуток і штрафних санкцій у загальному розмірі 25650, 00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 (суддя: Кожан М.П.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, місцевий господарський суд покликався на те, що за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації про податок на додану вартість, сума такого завищення вважається сумою податкового зобов’язання, прихованого від оподаткування. Якщо внаслідок такого завищення отримано бюджетне відшкодування, платник податку визнається таким, що ухиляється від оподаткування і до нього застосовуються санкції відповідно до чинного законодавства.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2005 року (головуючий суддя –Белінська В.О., судді – Сизько І.А., Тищик І.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано; позов задоволено; визнано недійсним податкові повідомлення-рішення Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську №/3 від 03.06.2005, №/3 від 03.06.2005 з мотивів необґрунтованості та невідповідності чинному законодавству.

Оскаржуючи постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2005, Лівобережна міжрайонна державна податкова інспекція у м. Дніпропетровську звернулась до касаційної інстанції з касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить їх скасувати та залишити без змін рішення господарського суду першої інстанції.

Від позивача відзиву не надійшло.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (утому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, які справи підвідомчі господарським судам.

В липні 2005 року прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функції на основі законодавства в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є вимоги акціонерного товариства закритого типу "Завод залізобетонних виробів і конструкцій" про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську №/3 від 03.06.2005, №/3 від 03.06.2005. Під час здійснення перегляду рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у даній справі, апеляційна інстанція дійшла висновку, що розгляд у даній справі повинен провадитися за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Однак, такий висновок є помилковим, оскільки за своїм правовим змістом цей спір не є господарським.

Відповідачем у даній справі є орган державної податкової служби.

Згідно пунктів 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Відповідно до пункту 6 цієї статті вказані податкові органи забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами.

Отже, позов по справі пред’явлений про визнання недійсними рішень податкового органу, винесених останнім внаслідок виконання своїх функцій суб’єкта владних повноважень, а не у зв’язку із здійсненням ним у спірних правовідносинах господарської діяльності.

Виходячи з положень вказаних приписів законодавства, справа за позовом юридичної особи до державної податкової інспекції про оскарження правових актів індивідуальної дії є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) та підвідомча адміністративному суду.

У відповідності з пунктом 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги та подання розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом.

Відтак, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, приймаючи постанову у даній справі за приписами Господарського процесуального кодексу України, вийшов за межі своєї компетенції, у зв’язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для здійснення судового провадження за правилами Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2005р. у справі № 36/155 господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

Справу направити до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для дотримання вимог розділу VII Прикінцевих та перехідних положень кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий                     Т. Дроботова

Судді: Н.Волковицька

Л. Рогач