КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2008                                                                                           № 05-5-9/1292

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кірічек С.В. (дов. від 20.02.2008 р. № 354);

від відповідача - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 05.02.2008

у справі № 05-5-9/1292

за позовом                               Одеської залізниці

до                                                   Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

про                                                  стягнення 27756,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.02.2008 року у справі №05-5-9/1292 позовну заяву Одеської залізниці (далі по тексту – позивач) до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач” (далі по тексту – відповідач, ДП МТЗ “Укрзалізничпостач”) про стягнення 27 756,35 грн. було повернуто без розгляду

Одеська залізниця, не погоджуючись з прийняттям судом такої ухвали по справі, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу на розгляд господарського суду м. Києва.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач стверджує, що при прийнятті оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а саме, суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не дотримано вимог п. 3-1 ч. 1 ст. 57 та ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, тобто не надано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою від 14.03.2008 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Одеської залізниці до провадження та призначив до розгляду в судовому засіданні на 31.03.2008 року.

ДП МТЗ “Укрзалізничпостач” надало письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу Одеської залізниці без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 05.02.2008 року – без змін.

В судове засідання 31.03.2008 року з’явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи наявність в матеріалах справи мотивованої апеляційної скарги, та у зв’язку із тим, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття судового рішення, та, крім того, у зв’язку з тим, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмового відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.02.2008 року позовну заяву Одеської залізниці до ДП МТЗ “Укрзалізничпостач” про стягнення 27 756,35 грн. повернуто без розгляду на підставі пунктів 2, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Повертаючи позовні матеріали Одеської залізниці, господарський суд м. Києва обґрунтував свою ухвалу тим, що на доданому до позовної заяви платіжному доручені № 7366 від 28.12.2007 року відсутня печатка юридичної особи платника та підписи відповідальних осіб платника, тобто вказані реквізити не заповнені як того вимагає Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2004 року № 22. Крім того, зазначене платіжне доручення № 7366 від 28.12.2007 року не містить підпису повноважної посадової особи та печатки установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення, що суперечить вимогам Порядку оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258.

З висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних підстав.

Як встановлено ст.. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: вжиття заходів досудового врегулювання господарського спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, з кожним із відповідачів (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - відповідно договір, проект договору, лист, який містить вимогу про укладання, зміну чи розірвання договору, відомості про пропозиції однієї сторони і розгляд їх у встановленому порядку, відповідь другої сторони, якщо її одержано, та інші документи; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - копія претензії, докази її надсилання відповідачу, копія відповіді на претензію, якщо відповідь одержано); відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі; сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Як визначено ст.. 47-1 ГПК України, розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Вищого господарського суду України.

Відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 (далі – Порядок), розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом господарських справ становить 118,00 грн.

Згідно п. 11 Порядку, кошти від оплати витрат спрямовуються на інформування учасників судових процесів про хід і результати розгляду справ, виготовлення та видачу копій судових рішень, що здійснюються шляхом створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційної системи, веб-порталу судової влади, комп'ютерних локальних мереж, сучасних систем фіксування судового процесу, придбання та обслуговування комп'ютерної і копіювально-розмножувальної техніки, впровадження електронного цифрового підпису та інше. З метою перерахування коштів для оплати витрат у графі платіжного доручення "Призначення платежу" зазначається "Інформаційно-технічне забезпечення судового процесу", а також найменування суду, до якого особа звертається з позовною заявою, скаргою, заявою про відкриття окремого провадження у справі, клопотанням про видачу дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до п. 12 Порядку, документ про оплату витрат додається до позовної заяви, заяви, клопотання, скарги, яку особа подає до суду відповідно до процесуального законодавства. Документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

Як вбачається з матеріалів справи, Одеська залізниця надала до позовної заяви, поданої нею до господарського суду міста Києва, оригінал платіжного доручення від 28.12.2007 року № 7366 про сплату 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, згідно ст. 44 ГПК України, за позовом Одеської залізниці до ДП МТЗ “Укрзалізничпостач”, яке підписане уповноваженою посадовою особою банку, скріплене печаткою установи банку – АБ “Експрес-банк”, з відміткою про дату виконання платіжного доручення – 28.12.2007 року.

Посилання суду першої інстанції на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2004 року № 22 є необґрунтованим, оскільки зазначена Інструкція встановлює загальні правила розрахунків банків та інших юридичних і фізичних осіб у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банку, що зазначено в п. 1.2 Інструкції. Однак, розмір та порядок сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України, а саме, Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258.

Разом з тим, судова колегія зазначає, у випадку сумніву щодо відповідності доданих до позовної заяви копій документів оригіналам чи дійшовши висновку про недостатність такого доказу, суду надано право витребувати додаткові докази, що передбачено статтями 38, 65 Господарського процесуального кодексу України.

Про витребування доказів від сторони, а також від інших підприємств, установ, організацій, державних органів господарський суд зазначає в ухвалі про порушення провадження у справі (статті 64 та 65 ГПК).

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд м. Києва не приймав ухвали у справі № 05-5-9/1292 щодо витребування доказів, а саме, довідки про зарахування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн., сплачених згідно платіжного доручення № 7366 від 28.12.2007 року, до державного бюджету.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, що є підставою для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської залізниці на ухвалу господарського суду м. Києва від 05.02.2008 року по справі № 05-5-9/1292 задовольнити повністю.

Ухвалу господарського суду м. Києва від 05.02.2008 року по справі № 05-5-9/1292 скасувати повністю.

Справу № 05-5-9/1292 передати на розгляд до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

01.04.08 (відправлено)