РІШЕННЯ

"04"
квітня 2008 р.

Справа №
10/40-728

Господарський суд Тернопільської області  складі

судді Півторака М.Є.

Розглянув
справу

за
позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, жителя с. Оришківці
Гусятинського району Тернопільської області

до
відповідача: Товариства
з обмеженою відповідальністю “Бучач-цукор“, м. Бучач, вул. Тичини , 3
Тернопільської області

За участю представників:

позивача:
ОСОБА_1- приватного підприємця, Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_1;

відповідача:
Пустовійта М.М. -юрисконсульта, доручення № 1 від 06.03.2008 року.

У розпочатому судовому засіданні
представника позивача та відповідача
ознайомлено з процесуальними правами та обов'язками  згідно з ст. 22 ГПК України.

В порядку статті 77
Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні
оголошувалася перерва до 12 годин 03 квітня 2008 року та 12 годин 55 хвилин 04
квітня 2008 року .

Суть справи: Позивач -суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, житель с. Оришківці
Гусятинського району Тернопільської
області звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю “Бучач-цукор“, м. Бучач Тернопільської області 55
500 грн. боргу, мотивуючи вимоги тим, що позивач передав відповідачу, а
останній через свого представника -Бац С., діючого на підставі довіреності
серії ЯКШ № 192467 від 01.11.2005 року отримав
товар -  дизельне паливо на
загальну суму 55 500 грн. (в тому числі ПДВ) згідно накладної № 402 від
01.11.2005 року. Товар відповідачем отримано, але не оплачено.

Посилаючись на
те, що у добровільному порядку відповідач відмовляється оплатити поставлений
товар, а претензія, яка надіслана йому кредитором 30.01.2008 року  відповідачем залишена без задоволення та
реагування, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу; витрати по
сплаті державного мита та послуг за інформаційно-технічне обслуговування
судового процесу просить покласти на відповідача.

У відзиві на
позов № 72 від 25.03.2008 року ТзОВ “Бучач-цукор“, м. Бучач заперечує заявлені
вимоги і вважає їх передчасними. Стверджує, що жодних рахунків з приводу оплати
за отриманий товар ( дизпаливо ) до відповідача не надходило. ТзОВ частково
провело оплату за дизпаливо, перерахувавши через ТОД АППБ “Аваль“ 29.12.2005
року за документом № 1144 - 25000 ( двадцять п'ять тисяч ) грн.  Вважає, що відповідачем вживалися заходи щодо
своєчасного проведення розрахунків.

Представник
позивача  у судовому засіданні заявлені
вимоги підтримав повністю.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заперечення
представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд
встановив  наступне:

Згідно ст. ст.
1,2 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до
господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу  суб'єкта підприємницької діяльності.

Стаття 16
Цивільного Кодексу України також визначає, що кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та
інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може
захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором
або законом (частина  друга п. 1 ст. 16
ЦК України).

Пунктом 2
статті 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач
має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Під
збитками розуміються
витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності
другою стороною ( статті 224 п. 2 ГК України ).

Позивач по
справі -ОСОБА_1, житель с. Оришківці Гусятинського району зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності Гусятинською районною державною адміністрацією, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи серії  НОМЕР_1, виданого
Гусятинською районною державною адміністрацією 12.01.1998 року (копія
знаходиться в матеріалах справи), а тому наділений правом на звернення до
господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як встановлено
в судовому засіданні, відповідач, представник якого діяв на підставі
довіреності від 01 листопада 2005 року серії ЯКШ № 192467, отримав від позивача
згідно накладної № 402 від 01.11.2005 року дизельне паливо  в кількості 15 000 л. на загальну суму 55 500
грн. 00 коп.( в тому числі ПДВ).

Факт отримання
палива відповідачем не заперечено у встановленому законом порядку.

В силу ст. 11
ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

У
відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог
господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом
України.

За  змістом
приписів статей 205 та 206 ЦК України вбачається, що правочин може  вчинятися усно або в письмовій  формі. Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній
реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має
наслідком їх недійсність.

У
відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.
655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати
майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

З наведеного
випливає, що зобов'язання покупця та зобов'язання продавця повинні виконуватися
одночасно.

У відповідності
до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві  у
строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не
дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 згаданого
Кодексу.

Таким чином,
зобов'язання оплатити отриманий у власність товар за цінами, які  визначені (встановлені) у накладній на товар,
виникло у покупця в момент передачі речі (товару), відповідно, і у продавця
виникло право вимагати оплати за товар саме з моменту прийняття товару
покупцем, оскільки такі права та обов'язки випливають з приписів ст. ст. 662 та
689 ЦК України, тобто із закону.

Беручи до уваги
доводи позивача, оцінені судом докази, суд дійшов висновку про те, що, між
позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з купівлі-продажу дизельного
палива в кількості 15 000 л. на загальну суму 55 500 грн. 00 коп. по
ціні, зазначеній у накладній, що підтверджується накладною та довіреністю,
належним чином копії яких знаходяться у матеріалах справи.

У судовому
засіданні встановлено, що відповідач частково оплатив вартість переданого йому
у власність позивачем майна ( дизпалива ) на суму 25 000 грн., що
підтверджується випискою з банківського рахунку
ТОД АППБ “Аваль“ 29.12.2005 року і на час розгляду позову в суді борг
ТзОВ становить 30 500 грн., що в силу ст.ст. 526 та 530 ЦК України є
неприпустимим, а тому  порушене право
позивача, як продавця,  підлягає судовому
захисту.

Однак,
сторонами не був встановлений строк виконання зобов'язання.

Пунктом 2 статті 530 ЦК України
встановлено, якщо строк ( термін ) виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На виконання приписів п. 2 ст. 530 ЦК
України позивач по справі направив відповідачу 30.01.2008 року  вимогу про оплату отриманих матеріальних
цінностей, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Отже, доводи
позивача про те, що відповідач не оплатив вартість товару, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка складає 30 500 грн., підтверджуються документально
і не заперечуються відповідачем.

У
відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та
статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень.

За даних
обставин справи, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів
наявність договірних відносин між сторонами
та невиконання відповідачем зобов'язань в частині оплати за отримане
дизельне паливо на загальну суму 30 500 грн., а тому позов підлягає до
задоволення на заявлену суму, а судові витрати покладаються на відповідача в
силу приписів ст. 44 та 49 ГПК України.

З огляду на
наведене, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 33, 43, 44, 49,
82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193,224  Господарського кодексу України, 4 Прикінцевих
та перехідних положень  Цивільного Кодексу
України ст. ст. 11, 202, 205, 206, 526, 530, 655, 662, 663, 689 ЦК України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов
задовольнити частково.

2.Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю “Бучач-цукор“, м. Бучач, вул. П.
Тичини, 3 Тернопільської області, ідентифікаційний код 31274406 на користь
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, жителя с. Оришківці
Гусятинського району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 -30
500 грн.  боргу; 305 грн. в повернення
сплаченого державного мита та  118
грн.  за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.В частині
стягнення 25 000 грн. провадження припинити.

4.Рішення набуває законної сили в десятиденний
строк з дня його прийняття.

На рішення
суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну
скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня
прийняття  рішення, через місцевий
господарський суд.

5.Повний
текст рішення складено та підписано 04 квітня 2008 року.

6.Наказ видати після набрання рішенням законної
сили.

Суддя
М.Є. Півторак