ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.03.08
Справа  № 5/212

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Якімець Г.Г.,

суддів:                                         Дубник О.П.,

Юрченка Я.О.

при
секретарі   Горбач Ю.Б.,

за участю
представників:

від
позивача -Гордієнко
О.В.

від
відповідача (скаржник) -ОСОБА_2

розглянув
апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1 від 05.11.2007 року вих.№АС

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 20.11.2007 року, суддя Дутка В.В.

у справі № 5/212,

за
позовом Дочірнього
підприємства «Кюне і Нагель», смт.Гостомель, Київська область

до
відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Чернівці

про
стягнення 35821,50
грн.

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського суду Чернівецької області від 20.11.2007 року по справі №5/212
позов задоволено, стягнено з ПП ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства
«Кюне і Нагель»неустойку в розмірі 35350 грн.

Суд
першої інстанції свій висновок мотивує тим, що матеріалами справи підтверджена
прострочка доставки відповідачем вантажу з 03.05.2007 року по 11.07.2007 року
(70 діб), а згідно із п.7.1 договору-заявки від 24.04.2007 року, сторони
погодили, що за порушення строків доставки перевізник сплачує замовнику
неустойку в розмірі еквівалентному 100 доларів США за кожну добу затримки та
вважає правомірною заявлену позивачем до стягнення неустойку в розмірі 35350
грн.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Приватний підприємець ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду
Чернівецької області від 20.11.2007 року по справі №5/212, вказуючи на те, що
судом порушено норми процесуального права, оскільки судом першої інстанції не
взято до уваги клопотання відповідача, в якому останній просить про відкладення
розгляду справи. Крім того скаржник вказує на те, що судом не досліджено
терміну доставки вантажу, а також позивачем не доведено, що вантажоотримувач
має будь-які претензії до відповідача.

Відповідач
(скаржник) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному
обсязі, просила оскаржуване рішення скасувати.

Представник
позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечила, з
підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема вказувала на те, що
судом першої інстанції правомірно відхилено клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, оскільки в матеріалах справи знаходились всі
документи на підставі яких можна було розглянути справу по суті.  Поряд з цим, звертала увагу суду на те, що
договором-заявкою від 24.04.2007 року передбачено дату завантаження -
24.04.2007 року, а також дату доставки вантажу - 02.05.2007 року, проте як
вбачається із транспортної накладної CMR 0392755 вантаж доставлено
вантажоотримувачу лише 11.07.2007 року, тобто з запізненням на 70 діб.

Суд,
заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної
скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

24.04.2007р.
між ДП «Кюне і Нагель»(в тексті договору - Замовник) та  СПД - фізична особа ОСОБА_1 (в тексті
договору - Виконавець) укладено договір-заявку, відповідно до умов якого
позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов'язання здійснювати перевезення
експортно-імпортних вантажів, а також надання інших послуг Замовнику,
погоджених в заявках.

Виконавець,
згідно п.2.1 договору -заявки зобов'язувався здійснити перевезення вантажу
Замовника на умовах, погоджених сторонами в Заявці, або ж надати інші послуги
Замовнику, погоджені в Заявці.

Замовник
(позивач) зобов'язувався прийняти для перевезення вантаж по кількості та якості
та нести повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту
його прийняття для перевезення і до моменту передачі вантажоодержувачу.
Замовник також зобов'язувався при прийманні вантажу до перевезення перевірити
його належну упаковку, маркування, кріплення вантажу на транспортному засобі та
у випадку виявлення невідповідностей діяти у відповідності до  Конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів, а також виконувати інші обов'язки
пов'язані з перевезенням.

Відповідно
до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного
експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок
другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно
ст. 934 вказаного Кодексу, за порушення обов'язків за договором транспортного
експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51
цього Кодексу.

Як
вбачається із договору-заявки від 24.04.2007 року у пункті 4.8. сторони
погодили дату доставки вантажу вантажоодержувачу ТОВ “Нестлє Україна”
-02.05.2007р.

Вантаж
прийнятий відповідачем до перевезення, що підтверджується міжнародною
автомобільною накладною СМR №0392755, проте, в порушення п.4.8. договору,
доставлений вантажоодержувачу лише 11.07.2007р.

Відповідно
до Закону України “Про приєднання України до конвенції про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів”, зокрема п. 1, 2 ст.17 Конвенції на
перевізника покладається відповідальність за прострочення доставки вантажу,
останній звільняється від відповідальності, якщо прострочення доставки
відбулося не з його вини, а внаслідок вини правомочної особи по договору, її
наказу і т.д.

Згідно
із п. 1 ст.18 Конвенції на перевізника покладається тягар доказування, що
прострочення доставки викликано обставинами, вказаним в п.2 ст.17
Конвенції.

Пункт
3 ст.30 Конвенції зазначає, що прострочка доставки вантажу може призвести до
оплати відшкодування лише в тому випадку, якщо здійснене письмове повідомлення
протягом 21 дня від дня передачі вантажу в розпорядження отримувача.

Так,
вантаж одержаний вантажоодержувачем ТОВ “Нестлє Україна” 11.07.2007р., а
претензія щодо прострочки доставки заявлена позивачу 13.07.2007р.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача з претензією
від 16.07.2007р., яка відповідно до повідомлення про вручення поштового
відправлення одержана відповідачем 24.07.2007р. Таким чином, вимоги п. 3 ст.30
Конвенції у спірних правовідносинах дотримані.

Прострочка
доставки вантажу з 03.05.2007р. по 11.07.2007р. складає 70 діб.

Згідно
п.7.1. договору-заявки від 24.04.2007 року, сторони погодили, що за порушення
строків доставки перевізник сплачує замовнику неустойку в розмірі
еквівалентному 100 доларів США за кожну добу затримки.

Частиною
1 ст. 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Таким
чином, за 70 діб прострочки доставки вантажу, позивачем нараховано відповідачу
неустойку в розмірі 35 350 грн. (505 грн. х
70 діб = 35350 грн.).

Відповідачем
не доведено, що прострочення доставки вантажу сталося не з його вини.

Статтею
11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно
із ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, згідно із
умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Стосовно
посилань скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно залишено без
задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, слід
зазначити наступне:

Відповідно
до ст.33  Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно
до ст.77 господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Проте,
як вбачається з матеріалів справи, таких було достатньо для вирішення спору,
поряд з цим, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не
підтверджене відповідними доказами.

Слід
також зазначити, що в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, в
якому відповідачем викладено свою позицію.

З
огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а
тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Чернівецької області від 20.11.2007 року по справі №5/212
без змін.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному
порядку.

Матеріали
справи  повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя:
Якімець Г.Г.

Судді:
Дубник О.П.

Юрченко
Я.О.