КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2008                                                                                           № 36/231

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від прокуратури – Савицька О.В. (посвідчення № 231 від 20.07.2005 р.) від позивача – 1) Джерелюк Т.В. (довіреність № 5/в від 11.01.2008 р.)

2) Вичівська О.Ю.(довіреність № 335 від 06.05.2008 р.)

від відповідача – 1) Ясюк Г.І. (довіреність № 3 від 09.01.2008 р.)

2) не з’явився

3) Яремчук О.В. (довіреність № б/н від 25.06.2008 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Обухівський "Райагротехсервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.05.2008

у справі № 36/231

за позовом                               Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі 1) Кабінету Міністрів України

2) Української академії аграрних наук в особі

Інституту садівництва Української академії

аграрних наук

до                                                   1) Київської обласної державної адміністрації

2) Києво-Святошинської районної державної адміністрації

3) Відкритого акціонерного товариства "Обухівський "Райагротехсервіс"

про                                                  визнання недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 22.10.2003 р. № 635 “Про передачу в оренду земельних ділянок для несільськогосподарських потреб” та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20.11.2003 р. № 488; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.11.2003 р., укладеного між Київською обласною державною адміністрацією в особі заступника голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації та ВАТ “Обухівський райагротехсервіс”, припинивши його дію на майбутнє

ВСТАНОВИВ:

Генеральна прокуратура України звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 22.10.2003 р. № 635 “Про передачу в оренду земельних ділянок для несільськогосподарських потреб” та розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20.11.2003 р. № 488; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.11.2003 р., укладеного між Київською обласною державною адміністрацією в особі заступника голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації та ВАТ “Обухівський райагротехсервіс”, припинивши його дію на майбутнє.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. у справі № 36/231 вищезазначений позов задоволено повністю.

Постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. та Вищого господарського суду України від 25.12.2007 р. рішення залишено без змін. Верховним Судом України відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 25.12.2007 р.

Після набрання рішенням у справі законної сили Відкрите акціонерне товариство “Обухівський райагротехсервіс” (відповідач-3) звернулось до місцевого господарського суду з заявою про його перегляд за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що після винесення рішення йому стали відомі фактичні дані, що мають істотне значення для справи і не були відомі на момент розгляду справи першою, апеляційною та касаційною інстанціями.

Свою заяву відповідач-3 обгрунтовує наступним.

Відповідно до листа Національної академії наук України від 21.02.2008 р. № 47/351-15 Інститут садівництва, в інтересах якого подано позов у даній справі, не перебуває у віданні Національної академії наук України. Натомість, при прийнятті рішення від 17.08.2007 р. Господарський суд м. Києва, а також суди апеляційної та касаційної інстанцій при перегляді зазначеного рішення виходили з того, що Інститут садівництва входить до відання Національної академії наук України і на нього поширюється процедура вилучення земельних ділянок, визначена ч. 3 ст. 4 Закону України “Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної Академії наук України” в редакції від 07.02.2002 р., в зв'язку з чим суди дійшли висновку про те, що недотримання цієї процедури має наслідком задоволення позову.

Також заявник посилається на те, що Київська обласна державна адміністрація офіційно повідомила листом від 20.03.2008 р. № 11-33-12005 про те, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі, з “землі сільськогосподарського призначення” на “землі будь-якого іншого призначення” не приймалося. Суди ж при винесенні рішення та постанов у цій справі погодились з твердженням позивача про незаконну зміну цільового призначення земельної ділянки при її передачі Відкритому акціонерному товариству “Обухівський райагротехсервіс”, наслідком чого стало визнання недійсним розпорядження про її передачу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.05.2008 р. відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. залишено без змін . Свою ухвалу суд обґрунтував тим, що обставини, на які послався заявник, не є нововиявленими та не можуть бути підставою для перегляду рішення.

Не погодившись з винесеною ухвалою, Відкрите акціонерне товариство “Обухівський райагротехсервіс” подало на неї апеляційну скаргу, пославшись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Відкрите акціонерне товариство “Обухівський райагротесервіс” зазначає, що суд, відмовивши в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, залишив в силі рішення, в основу якого покладено обставини, що не відповідають дійсності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1.1. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/563 від 21.05.2002 р. “Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами” на підставі статті 112 ГПК судове рішення може бути переглянуто за двох умов: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору або розгляду справи про банкрутство і виявлення їх після прийняття судового рішення зі справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для задоволення позову Господарським судом м. Києва було визначено порушення відповідачами – Київською обласною державною адміністрацією та Києво-Святошинською районною державною адміністрацією приписів ч. ч. 6 та 9 ст. 149 Земельного кодексу України при вилученні та передачі земельної ділянки Відкритому акціонерному товариству “Обухівський райагротехсервіс” для несільськогосподарських потреб, в той час як вилучення таких земельних ділянок є компетенцією Кабінету Міністрів України. Саме тому позов було подано в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу, права якого порушено.

Задовольняючи позов з посиланням на ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України, суд виходив з встановленого факту зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Але, як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням законної сили Київська обласна державна адміністрація офіційно повідомила листом від 20.03.2008 р. № 11-33-12005 про те, що рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка є предметом спору у даній справі, з “землі сільськогосподарського призначення” на “землі будь-якого іншого призначення” не приймалося.

Отже, колегія суддів, розглянувши вказану обставину, погоджується з твердженням відповідача-3 про те, що положення ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки воно поширюється лише на випадки передачі ріллі та багаторічних насаджень для несільськогосподарських потреб. В даному ж випадку земельна ділянка передавалась Відкритому акціонерному товариству “Обухівський райагротехсервіс”, яке є сільськогосподарським підприємством, для розміщення внутрігосподарських об’єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей.

Колегія суддів дійшла висновку, що законодавством дозволено використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення для розміщення внутрігосподарських об'єктів, так, згідно ст. 208 Земельного кодексу України від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва звільняються громадяни та юридичні особи у разі використання земельних ділянок для розміщення внутрігосподарських об'єктів сільськогосподарських, рибогосподарських і лісогосподарських підприємств, організацій та установ.

Здійснення внутрігосподарського будівництва сільськогосподарськими або лісогосподарськими підприємствами, організаціями, установами, а також громадянами провадиться без відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів зроблено висновок про те, що спірну земельну ділянку було передано саме для розміщення внутрігосподарських об'єктів, тобто сільськогосподарське призначення земельної ділянки залишилось незмінним.

Апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції необгрунтовано відхилено посилання заявника на той факт, що як вбачається з відповіді Національної академії наук України, Інститут садівництва не перебуває у її віданні.

Суди які прийняли рішення у даній справі встановили, що на Інститут садівництва на момент винесення оспорюваних розпоряджень поширювались положення Закону України “Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної академії наук України” в редакції від 07.02.2002 р., , в т.ч. положення про необхідність отримання згоди на вилучення земельних ділянок, що перебувають у його користуванні, тобто цей Інститут перебуває у віданні Національної Академії наук України.

Але, після набрання рішенням у справі законної сили Національна академія наук України повідомила листом від 21.02.2008 р. № 47/351-15 про те, що Інститут садівництва, в інтересах якого подано позов у даній справі, не перебуває у віданні Національної Академії наук України. Це означає, що на Інститут садівництва на момент винесення розпоряджень, що оспорюються та договору оренди, що є предметом спору, не поширювались обмеження, визначені цим Законом і при вилученні земельної ділянки не могло бути порушено вимоги цього Закону. В той же час, при винесенні постанов апеляційної і касаційної інстанцій суди виходили з того, що Інститут садівництва входить до відання Національної академія наук України і на нього поширюється процедура вилучення земельних ділянок, визначена ч. 3 ст. 4 Закону України “Про особливості правового режиму майнового комплексу Національної Академії наук України” в редакції від 07.02.2002 р., в зв'язку з чим суди дійшли висновку про те, що недотримання цієї процедури має наслідком задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією заявника про те, що зазначені обставини мають істотне значення для даної справи та їх виявлення повинно мати наслідком перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив в перегляді рішення за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які послався заявник, мають істотне значення для справи, вони існували на момент розгляду справи і в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заявнику про них було відомо на час розгляду справи по суті.

Таким чином, ухвала Господарського суду м. Києва від 14.05.2008 р. та рішення від 09.08.2007р. у справі № 36/231 підлягають скасуванню.

Згідно п. 5 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/563 від 21.05.2002 р. “Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами” у разі скасування судового рішення за результатами його перегляду за нововиявленими обставинами справа розглядається господарським судом на загальних підставах за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України.

Колегією встановлено, що при вилученні спірної земельної ділянки не відбувалась зміна її цільового призначення з “землі сільськогосподарського призначення” на “землі несільськогосподарського призначення” і, відповідно, відповідачами не було перевищено повноваження з вилучення земельної ділянки, передбачені ст. 149 Земельного кодексу України.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що цей кодекс набирає чинності з 01.09.2005 р. Предметом спору у даній справі є оскарження дій суб’єктів владних повноважень, якими було вилучено земельну ділянку та передано іншій особі у користування. Спір про право між ВАТ “Обухівський райагротехсервіс” з однієї сторони та Українською академією аграрних наук в особі Інституту садівництва з іншої сторони відсутній, оскільки ВАТ “Обухівський райагротехсервіс” отримало спірну земельну ділянку від держави в особі органів державної виконавчої влади, уповноважених на розпорядження земельними ділянками державної форми власності, та не вчиняло дій , спрямованих на позбавлення Інституту садівництва права користування земельними ділянками або обмеження цього права.

Таким чином, спір між Українською академією аграрних наук в особі Інституту садівництва з одного боку, Київською обласною державною адміністрацією та Києво-Святошинською районною державною адміністрацією з іншого боку, є справою адміністративної юрисдикції з оскарження рішень суб’єктів владних повноважень і має розглядатись в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, компетентним адміністративним судом, оскільки не підпадає під категорії справ, підвідомчих господарським судам згідно ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, а є спором, на який поширюється компетенція адміністративних судів згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (аналогічна позиція міститься в ухвалі Верховного Суду України від 16.01.2008 р. у справі за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Бориспільської районної державної адміністрації “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах довгострокової оренди (строком на 49 років) для ведення колективного садівництва на території Вишенківської сільської ради Бориспільського району” від 1 квітня 2004 року за № 251).

Враховуючи викладене, провадження у справі за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Української Академії аграрних наук в особі Інституту садівництва в частині визнання недійсним розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 22.10.2003 р. № 635 “Про передачу в оренду земельних ділянок для несільськогосподарських потреб” та визнання недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 20.11.2003 р. підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27.11.2003 р., укладеного між Київською обласною державною адміністрацією в особі заступника голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації та Відкритим акціонерним товариством “Обухівський райагротехсервіс”, то провадження в цій частині також підлягає припиненню за відсутністю предмету спору на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки Київський апеляційний господарський суд припинив провадження у справі в частині визнання недійсними спірних розпоряджень, на підставі яких укладався даний договір оренди.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вищезазначені обставини такими, що мають істотне значення для справи і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, отже, є належними підставами для перегляду рішення господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. року по справі № 36/231 за нововиявленими обставинами.

У зв’язку з цим ухвала Господарського суду м. Києва від 14.05.2008 р. та рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. у даній справі підлягають скасуванню, а провадження у справі - припиненню.

Керуючись п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 80 ст. ст. 99, 101, 102, п. 3 ч. 1 ст. 103, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст.ст. 105, 112-114 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Обухівський райагротехсервіс” задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 14.05.2008 р. у справі № 36/231 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву Відкритого акціонерного товариства “Обухівський райагротехсервіс” про перегляд рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. за нововиявленими обставинами задовольнити частково.

4. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.08.2007 р. у справі № 36/231 скасувати.

5. Провадження у справі № 36/231 припинити.

6. Матеріали справи № 36/231 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді

07.07.08 (відправлено)